Справа № 308/9573/13-к
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представник потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, безробітного, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, вважається не судимим,

в скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України, -

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що будучи директором ДП радгосп-заводу „Великолазівський, згідно контракту від 15.11.2007 року укладеного з Міністерством аграрної політики України, являючись службовою особою, в період 2009-2010 років в порушення вимог п. п. 5, 6 Постанови КМУ № 1314 від 08.11.2007 року Про затвердження Порядку списання об`єктів державної власності, прийняв рішення про списання, а в подальшому списав майно вказаного вище підприємства, первісна вартість якого становила більше 10000 гривень без згоди із суб`єктом управління та без погодження з територіальним управлінням фонду державного майна, а саме: установки „Шаранського первісною вартістю 12368 гривень, мірник на 75 дал первісною вартістю 10866 гривень, сепаратор первісною вартістю 15630 гривень, прес плодовий первісною вартістю 17628 гривень, згідно актів списання без номерів від 2-го - 8-го лютого 2010 року на підставі наказу директора ДП радгосп-заводу „Великолазівський № 28 від 02.12.2009 року, автокран ЗІЛ 133 Г-1 первісною вартістю 17036 гривень, згідно акту списання № 1 від 02.04.2010 року, яке в подальшому реалізував.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи директором ДП радгосп-заводу „Великолазівський, являючись службовою особою в порушення вимог п. 6 та п. 10, 13 Порядку відчуження об`єктів державної власності затвердженого Постановою КМУ № 830 від 06.06.2007 року реалізував цистерну первісною вартістю 3000 гривень без дозволу міністерства агрополітики та без проведення незалежної оцінки майна та на неконкурентних засадах.

Таким, чином внаслідок незаконних дій гр. ОСОБА_8 ДП радгосп-заводу „Великолазівський завдано збитків на загальну суму 76528 гривень.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 365 ч. 1 КК України, а саме, перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони заподіяли істотну шкоду державним інтересам.

Крім цього, органом досудового розслідування, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що працюючи на посаді директора ДП радгосп-заводу «Великолазівський», згідно контракту від 15.11.2007 року укладеного з Міністерством аграрної політики України, будучи службовою особою, в період 2010-2011 років, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинив розтрату невстановленим слідством шляхом майна ДП радгосп-заводу «Великолазівський», у вигляді двадцяти однієї металевої цистерни, вартість яких згідно з розрахунком проведеним контрольно-ревізійним управлінням в Закарпатській області становить 89325, 03 гривень. Таким чином, внаслідок незаконних дій ОСОБА_8 ДП радгосп-заводу „Великолазівський заподіяно матеріальних збитків на загальну суму 89325,03 гривень.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 191 ч. 3 КК України, а саме, розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що являючись службовою особою, займаючи посаду директора ДП радгосп-заводу «Великолазівський», згідно контракту від 15.11.2007 року укладеного з Міністерством аграрної політики України, здійснюючи таким чином організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, умисно, з корисливих спонукань, перебуваючи тривалий час в ділових відносинах з ОСОБА_5 , які виникли в результаті надання в оренду ОСОБА_8 складських приміщень радгосп-заводу, ОСОБА_5 в процесі чого між ними виникли довірливі відносини, приблизно в квітні 2009 року, при черговій розмові з ОСОБА_5 , виступаючи переконливо в якості директора ДП радгосп-заводу «Великолазівський», який піклується про матеріальне благополуччя очолюваного ним радгосп-заводу, та обіцяючи ОСОБА_5 продовження співробітництва, тобто переконавши останню в тому, що він піклуються і діє виключно в інтересах ОСОБА_5 , викликавши таким чином переконання у ОСОБА_5 в правдивості повідомленої ОСОБА_8 потребі у наданні фінансової допомоги радгосп-заводу «Великолазівський», висловив їй прохання в наданні ДП радгосп-заводу «Великолазівський» фінансової допомоги, в розмірі 35 000 гривень, які зобов`язався внести на баланс ДП радгосп-заводу «Великолазівський», в підтвердження чого пообіцяв видати підтверджуючі прибуткові документи, а в подальшому повернути вказані кошти або врахувати їх при подальших ділових взаємовідносинах з ОСОБА_5

ОСОБА_5 , шляхом повідомлення їй ОСОБА_8 неправдивих даних з приводу потреби у фінансовій допомозі ДП радгосп-заводу «Великолазівський», а в подальшому гарантованого отримання від цього вигоди, будучи переконаною що діє на користь радгосп- заводу та у власних інтересах, передала ОСОБА_8 власні грошові кошти в сумі 35 000 гривень, за умови оформлення фінансової допомоги касовими документами.

ОСОБА_8 отримавши таким чином від ОСОБА_5 її грошові кошти в сумі 35 000 гривень, без будь якого наміру використовувати їх по призначенню, і вносити в касу радгосп-заводу, а заволодіти ними в особистих інтересах, приховуючи свій злочинний намір, зловживаючи своїм службовим становищем, та використовуючи своє службове становище, на початку травня 2009 року, надав усну вказівку касиру ДП радгосп - заводу «Великолазівський», ОСОБА_9 , оформити квитанції прибуткових касових ордерів, згідно яких зафіксувати надходження в касу ДП радгосп-заводу «Великолазівський» від ПП ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 35 000 гривень і оформити їх як передплату за будматеріали, і оформлені квитанції передати йому.

Після оформлення касиркою ОСОБА_9 квитанцій до прибуткових касових ордерів, оформлених від 6.05.2009 року на суму 10 000 гривень, від 7.05.2009 року на суму 10 000 гривень, від 8.05.2009 року на суму 10 000 гривень та від 11.05.2009 року на суму 5 000 гривень як передплата за будматеріали, ОСОБА_8 надав розпорядження передати вказані квитанції йому, для подальшого самостійного розпорядження ними.

Отримавши вищевказані квитанції, ОСОБА_8 з метою подальшого переконання потерпілої ОСОБА_5 , в правомірності своїх дій і використання її грошових коштів за обіцяним призначенням, передав їй вказані квитанції, запевнивши, що вони є підтвердженням про внесення нею грошових коштів в касу радгосп-заводу.

В подальшому, ОСОБА_8 грошові кошти ОСОБА_5 в касу не вніс, заволодів ними в корисливих цілях, а приховуючи свої злочинні дії, повідомив касира ОСОБА_9 що фінансова операція про яку було оформлені квитанції відміняється, самі квитанції знищено.

Таким чином, враховуючи що в результаті злочинних дій ОСОБА_8 останній шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , останній було заподіяно матеріальних збитків на суму 35 000 гривень.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 190 ч. 2 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом зловживанням довірою, що завдало значної шкоди потерпілому.

Також, органом досудового розслідування, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що являючись службовою особою, займаючи посаду дирекшра ді» радгосп-заводу „Великолазівський, згідно контракту від 15.11.2007 року укладеного з Міністерством аграрної політики України, здійснюючи таким чином організаційно- розпорядчі та адміністративно-господарські функції, умисно, з корисливих спонукань, перебуваючи тривалий час в ділових відносинах з ОСОБА_5 , які виникли в результаті надання в оренду ОСОБА_8 складських приміщень радгосп-заводу, ОСОБА_5 в процесі чого між ними виникли довірливі відносини, приблизно в квітні 2009 року, при черговій розмові з ОСОБА_5 , виступаючи переконливо в якості директора ДП радгосп- заводу «Великолазівський», який піклується про матеріальне благополуччя очолюваного ним радгосп-заводу, та обіцяючи ОСОБА_5 продовження співробітництва, тобто переконавши останню в тому, що він піклуються і діє виключно в інтересах ОСОБА_5 , викликавши таким чином переконання у ОСОБА_5 в правдивості повідомленої ОСОБА_8 потребі у наданні фінансової допомоги радгосп-заводу «Великолазівський», висловив їй прохання в наданні ДП радгосп-заводу «Великолазівський» фінансової допомоги, в розмірі 35 000 гривень, які зобов`язався внести на баланс ДП радгосп-заводу «Великолазівський», в підтвердження чого пообіцяв видати підтверджуючі прибуткові документи, а в подальшому повернути вказані кошти або врахувати їх при подальших ділових взаємовідносинах з ОСОБА_5

ОСОБА_5 , шляхом повідомлення їй ОСОБА_8 неправдивих даних з приводу потреби у фінансовій допомозі ДП радгосп-заводу «Великолазівський», а в подальшому гарантованого отримання від цього вигоди, будучи переконаною що діє на користь радгосп- заводу та у власних інтересах, передала ОСОБА_8 власні грошові кошти в сумі 35 000 гривень, за умови оформлення фінансової допомоги касовими документами.

ОСОБА_8 отримавши таким чином від ОСОБА_5 її грошові кошти в сумі 35 000 гривень, без будь якого наміру використовувати їх по призначенню, і вносити в касу радгосп-заводу, а заволодіти ними в особистих інтересах, приховуючи свій злочинний намір, зловживаючи своїм службовим становищем, та використовуючи своє службове становище, на початку травня 2009 року, надав усну вказівку касиру ДП радгосп - заводу «Великолазівський», ОСОБА_9 , оформити квитанції прибуткових касових ордерів, згідно яких зафіксувати надходження в касу ДП радгосп-заводу «Великолазівський» від ПП ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 35 000 гривень і оформити їх як передплату за будматеріали, і оформлені квитанції передати йому.

Після оформлення касиркою ОСОБА_9 квитанцій до прибуткових касових ордерів, оформлених від 6.05.2009 року на суму 10 000 гривень, від 7.05.2009 року на суму 10 000 гривень, від 8.05.2009 року на суму 10 000 гривень та від 11.05.2009 року на суму 5 000 гривень як передплата за будматеріали, ОСОБА_8 надав розпорядження передати вказані квитанції йому, для подальшого самостійного розпорядження ними.

Отримавши вищевказані квитанції, ОСОБА_8 з метою подальшого переконання потерпілої ОСОБА_5 , в правомірності своїх дій і використання її грошових коштів за обіцяним призначенням, передав їй вказані квитанції, запевнивши, що вони є підтвердженням про внесення нею грошових коштів в касу радгосп-заводу.

В подальшому, ОСОБА_8 грошові кошти ОСОБА_5 в касу не вніс, заволодів ними в корисливих цілях, а приховуючи свої злочинні дії, повідомив касира ОСОБА_9 шо фінансова операція про яку було оформлені квитанції відміняється, самі квитанції знищено.

Таким чином, враховуючи що в результаті злочинних дій ОСОБА_8 останній шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , останній було заподіяно матеріальних збитків на суму 35 000 гривень.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 364 ч. 1 КК України, а саме, зловживання службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам окремих громадян.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Підсудний ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину не визнав і показав, що з 27.11.1998 року по сьогодні він працює на посаді директора ДП радгосп-завод „Великолазівський.

Щодо пред`явленого йому обвинувачення пояснив, що так, дійсно він як директор ДП радгосп-заводу „Великолазівський приблизно в квітні 2009 року при розмові з ОСОБА_5 попросив у неї 35000 гривень нібито для фінансової допомоги підприємству та пообіцяв їй що поверне дані кошти або врахує їх при подальших ділових взаємовідносинах. При цьому наміру вносити кошти на рахунок підприємства він не мав, так як отримані від неї кошти забрав для своїх потреб. Також він пообіцяв видати підтверджуючі прибуткові документи, які в подальшому й надав у формі квитанцій прибуткових касових ордерів, згідно яких зафіксовано надходження в касу ДП радгосп-заводу „Великолазівський від ПП ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 35000 гривень як передплата за будматеріали. Дані квитанції він сказав виписати касиру підприємства ОСОБА_9 та дати йому, а потім сказав їй що операція з купівлі будматеріалів не відбулася і квитанції він знищив.

Установки „Шаранського, мірник на 75 дал, сепаратор, прес плодовий, згідно актів списання без номерів від 2-го - 8- го лютого 2010 року на підставі наказу директора ДП радгосп-заводу „Великолазівський № 28 від 02.12.2009 року, автокран ЗІЛ 133 Г-1, згідно акту списання № 1 від 02.04.2010 року, було реалізовано як металобрухт, а також продав ще одну цистерну. Однак згоди Міністерства аграрної політики таке не було необхідним, оскільки були згідно актів списання знеціненні, залишкова вартість була відсутня у зв`язку з відробленим амортизаційним періодом. Щодо цистерн то пояснює, що гроші в касу поступили, та з цих сум була виплачена заробітна плата працівникам. Але накладні не були виписані у зв`язку з його від`їздом по сімейним обставинам за кордон на лікування дружини.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що 6.04.2010 року, вона була звільнена по скороченню кадрів, по досягненні пенсійного віку, до того вона 35 років працювала касиром радгосп-заводу «Великолазівський».

На момент винесення наказу про звільнення, ОСОБА_8 та головний бухгалтер Бреза, почали вмовляти її залишитись, але оскільки офіційно її призначити вони законно не можуть, то порекомендували їй оформити офіційно касиром, її дочку ОСОБА_11 , а фактично їй продовжувати роботу касира. Вона запропонувала ОСОБА_11 , остання не заперечувала, і так в один і той же день був винесений наказ про її звільнення та наказ про призначення її дочки на посаду касира радгосп-заводу «Великолазівський». З того моменту і по теперішній час вона продовжує виконувати роботу касира, але від імені дочки, яка приходить тільки ставити свої підписи в оформлені нею від її імені документи.

Вона працювала повністю як до офіційного звільнення, виконувала всі свої функції але від імені дочки.

В її функції входило прийняття в касу радгоспу готівки, та її видача, при цьому проведення документального оформлення руху коштів. При передачі готівки, особа яка її сплачує подає їй накладну якщо їй щось виписано, в якій вона ставить відтиск печатки «Сплачено», якщо фізична особа вносить кошти від свого імені як сплату на комунальні послуги чи фінансову допомогу радгоспу, вона тільки виписує прибутковий касовий ордер, корінець якого відриває і віддає особі яка сплатила, в ордері та корінці вказано прізвище особи яка сплатила, сума сплачених коштів, призначення платежу, номер ордера, оскільки видані нею ордера обов`язково при внесенні коштів в касу, реєструються нею в журналі реєстрації прибуткових касових ордерів, і підписуються нею і головним бухгалтером.

Якщо навіть вона сама поставить підпис але зареєструє ордер в книзі, ордер вже має юридичну силу і надає права людині яка внесла кошти в касу, рахувати що кошти нею внесені.

Бланки прибуткових касових ордерів знаходяться у неї, на декількох бланках інколи є вже відтиск печатки директора радгоспу, яку проставляє він коли від`їжджає на тривалий час, а саму печатку забирає з собою, так як більше ніхто окрім директора доступ до печатки ніколи не має, навіть ОСОБА_12 який на період відсутності ОСОБА_13 призначається ним виконуючим обов`язки, доступ до печатки не має і не мав.

З приводу розтрати майна радгосп-заводу, на суму 89325,03 гривень, їй нічого невідомо, оскільки вона тільки приймає в касу гроші і видає з каси гроші, але постійно при наявності законних підстав, тобто є готівка, є особа яка її видає, називає сама призначення платежу, а видачу грошей, окрім випадків виплати заробітної плати робітникам, в інших випадках виключно здійснює за усним розпорядженням директора ОСОБА_8 , і в обов`язковому порядку в кожному випадку, вона видачу коштів оформляє видатковим касовим ордером.

Таким чином вона з власної ініціативи жодного разу не прийняла якісь кошти і не видала нікому ніякі кошти.

З приводу прибуткових касових ордерів № 301 від 20.09.2010 року, № 303 від 21.09.2010 року, № 304 від 23.09.2010 року про прийняття в касу готівки в сумі 29000 гривень від ТзОВ «Металонг Інвест», пояснила, що вона особисто їх заповняла, гроші на які вона їх виписувала їй приносив особисто ОСОБА_8 , і приносив їх три рази, і в обов`язковому порядку в ті дні, якими датовані ордера. Вона пам`ятає що уточнювала у нього походження грошей, він їй сказав що готівка за металобрухт, який проданий ТзОВ «Металонг Інвест».

Вона знала що до таких операцій повинна була бути виписана бухгалтерією накладна, на металобрухт, але ніякої накладної разом з готівкою Смоляр їй в жодному з трьох випадків не надав, але дав команду оформляти готівку, а накладні пообіцяв донести пізніше.

В зв`язку з тим вона і не дописала в ордерах номерів накладних, маючи намір їх вписати при подачі їх їй ОСОБА_13 , однак з того часу на жодну з вказаних трьох оплат, ОСОБА_14 ніякої накладної їй не надав, і графи «підстава» залишились не заповнені.

З приводу того що в ордері № 303 вписаний № 44, який перекреслений, то може запевнити що вона могла помилково якийсь номер накладної які були під рукою, але оформлені на інші операції, вписати в ордер, але тут же виявивши помилку, усунула її анулювавши запис. Тобто накладна номер якої вписаний в ордер і перекреслений, в жодному разі не могла бути оформлена на ордер про прийняття коштів від ТзОВ «Металонг Інвест».

З приводу отримання 35 000 гривень від громадянки ОСОБА_5 , можу сказати що в травні 2009 року, точної дати не пам`ятає, її викликав діючий директор радгосп-заводу «Великолазівський», ОСОБА_8 , який попросив її виписати прибуткові касові ордери на суму 35 тисяч гривень, і дати йому, оскільки з його слів, він повинен зустрітись з особою на прізвище ОСОБА_5 , яка має бажання купити будівельні матеріали і повинна внести в касу предоплату на суму 35 000 гривень.

Також він сказав що коли отримає гроші, виписані нею ордери віддасть ОСОБА_15 , для підтвердження нею сплати, а гроші принесе на роботу, і дасть їй готівку для внесення в касу, оскільки знав що вона ордери реєструвати не буде поки гроші не будуть внесені в касу.

Оскільки в касу радгоспу згідно ліміту каси в день не можна було вносити кошти 10 000 гривень, вона це знала, і тому виписала 4 ордери, три на суму по 10 000 грн., один 5 000 гривень, і поставила різні дати, щоб підтвердити внесення в касу коштів в день не більше 10 000 гривень, це все вона зробила по вказівкам ОСОБА_8 , оскільки вона в цьому ініціативу не проявляла і ніякого інтересу в цьому у неї не було, а Смоляр керівник, який відповідає за свої накази.

Заповнивши таким чином 4 прибуткові ордери, вона відірвала корінці і віддала ОСОБА_13 , самі ордери не реєструвала і відставила в сторону, до моменту надходження коштів в касу.

Кожний відривний корінець вона підписала сама, і так віддала ОСОБА_13 який їй сказав що у головного бухгалтера він сам підпише.

Віддавши ті квитанції, до тої теми вони більше не повертались.

Приблизно через 1-2 дні вона спитала ОСОБА_13 де гроші, він сказав що ОСОБА_15 гроші не сплатила йому і він квитанції знищив, вона в свою чергу також викинула кудись ті заповнені бланки ордерів, корінці яких вона дала Смоляру, і все на тому скінчилось, вона ні за що не хвилювалась, оскільки нічого по касі не порушила, кошти ніякі вона не оприходувала, ті ордера не реєструвала, і так як вони не номерні, то взагалі вони не мають юридичну силу при вирішенні фінансових питань з радгосп -заводом.

На момент коли вона віддавала Смоляру 4 квитанції прибуткових касових ордерів у 35 000 гривень, то вона взагалі не знала особу ОСОБА_5 , прізвища та ініціали їй тоді диктував ОСОБА_13 , і вона тоді навіть думала що ОСОБА_5 це особа чоловічої статі, а познайомилась вона з нею візуально тепер, тобто вже після того як почались перевірки правоохоронними органами цього факту по отриманню Смоляром 35 000 гривень від ОСОБА_5 .

Тоді вона дізналась що то ОСОБА_5 , хоча її інколи бачила в радгоспі, але що то саме ОСОБА_15 дізналась тільки тепер.

З приводу прибуткового касового ордеру № 32 виписаного нею 8.02.2010 року на суму 25 000 гривень про отримання їх від ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вона взагалі не може пояснити як так трапилось що прибутковий касовий ордер в журналі зареєстрований на Грошик, а квитанція видана на ОСОБА_15 , при цьому підписана і нею і головним бухгалтером, хоча пам`ятає що вони були виявили цю невідповідність і писали ОСОБА_15 листа що 8.02.2010 року нею гроші в касу не вносились, так як це відповідало дійсності, а гроші насправді 25 000 гривень вніс Грошик. Це все що вона може пояснити по цій розбіжності. Більше з приводу заданих запитань їй нічого не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що на вказаній посаді працює з 4 або 6 квітня 2010 року. З 22.02.2011 року, на підставі наказу міністерства аграрної політики № 41 - п від 22.02.2011 року, директором радгосп - заводу «Великолазівський» був призначений ОСОБА_18 , ОСОБА_8 був звільнений але вона не знає і не знала коли і яким наказом, але до моменту призначення нового директора.

ОСОБА_18 практично відразу вирішив провести повну інвентаризацію основних засобів та малоцінних матеріалів радгосп-заводу яку він очолив.

В зв`язку з цим ОСОБА_18 своїм наказом по господарству, номер не пам`ятає, від 14.03.2011 року призначив проведення інвентаризації, для проведення якої призначив комісію, головою якої було призначено її, оскільки головний бухгалтер ОСОБА_19 з 8.03.2011 року пішов на лікарняний, в зв`язку з переломом ноги, і його відразу ж з 9.03.2011 року було призначено в.о. головного бухгалтера радгоспу.

Ними інвентаризацію було закінчено на протязі тижня.

В ході інвентаризації були виявлені наступні невідповідності а саме, відсутність наявності 21 емальованої цистерни, об`ємом 0,6; 0,8; та 2,3 тисяч декалітрів. Первісна балансова вартість 21 вказаної цистерни була 58 816 гривень, залишкова вартість була відсутня у зв`язку з відробленим амортизаційним періодом.

Насправді про відсутність вказаних цистерн вони знали ще в січні 2011 року, в результаті щорічної інвентаризації, і тоді призначений ОСОБА_13 в.о. директора ОСОБА_20 видав наказ № 2 від 4.01.2011 року про списання виявлених відсутньої 21 цистерни, які були 1976 року випуску, і в той же рік оприбутковані в радгоспі.

Рішення про винесення наказу ОСОБА_12 погодив з ОСОБА_13 , який в той період був за кордом з дружиною, яка лікувалась в різних медичних установах за кордоном та в ОСОБА_21 .

Тоді після виявлення відсутності 21 цистерни, ОСОБА_12 і ОСОБА_22 в телефонному режимі повідомили ОСОБА_13 про відсутність цистерн, на що він відповів що ті цистерни він здав на металобрухт, але накладних про оприходування металобрухту утвореного у зв`язку зі зносом цистерн не виписувалось однак в касу внесено кошти в сумі 29 000 гривень, згідно прибуткових касових ордерів №№ 301 від 20.09.2010 року на суму 10 000 гривень, 302 від 21.09.2010 року на суму 10 000 гривень, 304 від 23.09.2010 року на суму 9 000 гривень.

ОСОБА_23 вона сказати не може, оскільки на той час ОСОБА_19 був головним бухгалтером, і ще не був на лікарняному, і він з ОСОБА_12 займався цими питаннями, вона була заступником головного бухгалтера, і рішення ніякі не приймала, тільки виконувала вказівки головного бухгалтера, який дав розпорядження їй оформляти акти ліквідації 21 цистерни, окремо на кожну цистерну, оскільки кожна цистерна має свій інвентарний номер.

Тоді виконуючи розпорядження головного бухгалтера, вона заповнила бланки актів на списання, за від 1 до 21, які вона оформила 6.01.2011 року, і кожен акт підписали члени діючої комісії радгоспу, в складі головного бухгалтера ОСОБА_19 , її, та завідуючого господарством ОСОБА_24 .

Після підписання актів всіма членами комісії, вона їх подала ОСОБА_12 , який від імені директора їх затвердив, та скріпив печаткою радгоспу, до якої мав доступ виключно директор чи виконуючий його обов`язки, і з цим було суворо.

Після такого списання, в кінці кварталу, головний бухгалтер повинен був вказані 21 цистерну зняти з обліку та списати з балансу підприємства, однак в результаті кадрових змін, 22.02.2011 року був призначений новий директор радгоспу, який відразу ж призначив (інвентаризацію, після якої він дізнався про відсутність 21 цистерни, та наявності актів і списання, і знав що передбачений такий порядок що в кінці кварталу цистерни повинні були бути зняті з обліку та списані з балансу, однак він заборонив їй їх зняти не пояснюючи мотиви такого рішення, однак після його заборони, через 2 місяці в радгоспі була призначена і проведена без завчасного попередження позапланова ревізія КРУ, яка перед тим проводилась в 2009 році.

В ході ревізії ревізорам нею були представлені всі матеріали по інвентаризації проведеної ними, і вона пояснювала ревізорам факт відсутності 21 цистерни, та показувала Прибуткові касові ордера, згідно яких цистерни як металобрухт здані на ТзОВ «Металонг - Інвест», і пояснювала що на оприходування металобрухту в самому радгоспі накладна не оформлялась і не виписувалась, її фактично немає і по теперішній час, однак кошти в сумі 29000 гривень в касу були внесені, і вона показувала оригінали прибуткових касових ордерів, однак ревізори їх до уваги не прийняли, а розцінили факт відсутності 21 цистерни як недостачу, хоча наявність в касі суми 29 000 гривень отриманих за металобрухт в касі відмітили, взагалі ніяких недоліків про рух коштів по касі ревізорами не виявлено, відобразили в акті наявність в касі 29 000 гривень за металобрухт однак не врахували що то за ті 21 цистерну. Сума 29 000 гривень це вартість металобрухту цистерн, а не виробів - цистерн.

Тому суму вказану в акті ревізії КРУ, 89325,03 гривні, рахує не правильною, так як на момент продажі цистерн вони були вже металобрухтом і не мали залишкової балансової вартості, про те що прибуткові ордери на отримання коштів від ТзОВ «Металонг Інвест» саме за металобрухт від цистерн вона впевнена оскільки всюди при продажі металобрухту в документації документується джерело з якого утворився металобрухт, а по металобрухту проданому «Металонг Інвест» не відмічено, оскільки на нього не виписана накладна, з чого він утворився, а окрім цистерн, нестач на балансі радгоспу будь-яких інших металевих виробів та конструкцій ревізією не виявлено.

Про те, що то саме кошти за металобрухт від цистерн, вона знає тільки зі слів ОСОБА_13 , особисто присутньою при реалізації та будь якому відчуженню цистерн вона присутньою не була, тільки повірила Смоляру, як і всі інші члени комісії які підписували документацію яка оформлялась про списання цистерн.

Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_20 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 пояснив, що на вказаній посаді працює з 1994 року. До того часу він працював старшим бухгалтером відділення 1975 року.

З 1998 року директором радгосп - заводу «Великолазівський», міністерством агрополітики був призначений ОСОБА_8 , який фактично перебуває на вказаній посаді по теперішній час.

Тільки при відсутності по особистих чи службових питаннях, ОСОБА_8 на період своєї відсутності, своїм наказом призначав виконуючого обов`язки начальника, головного агронома ОСОБА_20 .

3 22.02.2011 року, на підставі наказу міністерства аграрної політики № 41 - п від 22.12.2011 року, директором радгосп - заводу «Великолазівський» був призначений ОСОБА_18 , ОСОБА_8 був звільнений 25.12.2010 року, але це він дізнався тільки зі слів начальника управління сільського господарства, який представляв офіційно нового директора, ОСОБА_18 , це було 23.02.2011 року, сам наказ в очі він не бачив, але знав що на той момент ОСОБА_8 знаходився на лікарняному, виконував обов`язки ОСОБА_20 , тобто з отриманої ним інформації, ОСОБА_8 звільнили під час лікарняного.

ОСОБА_18 практично відразу вирішив провести повну інвентаризацію основних засобів та малоцінних матеріалів радгосп-заводу яку він очолив.

В зв`язку з цим ОСОБА_18 своїм наказом по господарству, номер не пам`ятаює, від 14.03.2011 року призначив проведення інвентаризації, для проведення якої призначив комісію, головою якої було призначено ОСОБА_25 , його заступника, оскільки він з 08.03.2011 року пішов на лікарняний, в зв`язку з переломом ноги, і ОСОБА_25 відразу ж з 09.03.2011 року було призначено в.о. головного бухгалтера радгоспу.

В ході інвентаризації були виявлені наступні невідповідності а саме, відсутність наявності 21 емальованої цистерни, об`ємом 0,6; 0,8; та 2,3 тисяч декалітрів.

Первісна балансова вартість 21 вказаної цистерни була 58 816 гривень, залишкова вартість була відсутня у зв`язку з відробленим амортизаційним періодом.

Насправді про відсутність вказаних цистерн вони знали ще в грудні 2010 року, в результаті щорічної інвентаризації.

Тобто в грудні 2010 року коли Смоляр черговий раз був на лікарняному, по заводу почали поширюватись чутки про зміну керівника радгоспу, і джерело їх поширення було обласне управління сільського господарства.

Тому вони вирішили для себе перевірити реальну наявність майна радгосп-заводу. Вони разом з в.о. начальника ОСОБА_20 , його заступником ОСОБА_17 та ОСОБА_24 почали об`їжджати господарство, яке нараховувало 3 відділення, «Горянське», «Великолазівське», «Яроцьке».

За два дня вони обстежили всі об`єкти, і коли заглянули через вікно в виноробний цех безпосередньо самого радгосп-заводу в с. В.Лази, то відразу звернули увагу на відсутність в цеху 21 емальованої цистерни, які були 1976 року випуску, і в той же рік оприбутковані в радгоспі об`ємом 0,6; 0,8; та 2,3 тисяч декалітрів.

Вони змушені були дивитись через вікно тому що ключі від цеху були у директора, і вони не мали їх у своєму розпорядженні.

Оскільки цех не функціонує вже 6 рік, то весь цей час вхід до нього закритий на ключ, ключі від цеху були постійно у Смоляря. Останній раз він бачив ті цистерни в грудні 2009 року, при черговій щорічній інвентаризації, тоді сам ОСОБА_13 відкривав вхід, і сам закривав, ключі були постійно при ньому. Тобто в грудні 2009 року цистерни були ще на місці.

Виявивши відсутність вказаних цистерн, він відразу подзвонив ОСОБА_13 і доповів йому про даний факт.

ОСОБА_8 сказав йому сказав що ті цистерни пішли на металобрухт, який вже проданий фірмі «металонг інвест», а гроші отримані від вказаної фірми в сумі 29 000 гривень, за проданий металобрухт, ще у вересні 2010 року внесені в касу, щоб він не переживав, і порекомендував йому звірити касу.

В той же день звернувся до касира ОСОБА_10 , попросив у неї знайти касовий звіт за вересень 2010 року. По оприбуткуванню коштів в сумі 29 000 гривень від фірми «Металонг Інвест».

ОСОБА_10 знайшла йому касові звіти за 20-21 вересня і за 23 вересня 2010 року та приходні касові ордера № 301 від 20.09.2010 року, на суму 10 000 гривень, № 303 від 21.09.2010 року на суму 10 000 гривень та № 304 від 23.09.2010 року на суму 9 000 гривень, які виписані про прийняття грошей від ТзОВ «Металонг - Інвест» за металолом по накладним.

Він оглянув вказані прибуткові ордера і згадав що він такі підписував, підпис в них його та касира, але коли він їх підписував то він не знав що це металобрухт тих цистерн які відсутні, оскільки в ордері це не вказується, а в його повноваження входило виписати документ при наявності коштів які вносяться в касу, походження грошей це функції директора.

Однак для нього виявилось новиною те що до вказаних ордерів немає таких обов`язкових документів як накладна, в якій повинно було бути вказано походження металобрухту, а саме що він утворився з цієї 21 цистерни.

На момент підписання ним вказаних ордерів такі накладні він також не бачив, і тому не міг знати за який металобрухт отримані кошти, йому касир принесла на підпис заповнені ордера, які він підписав, після того як вона його переконала що така сума грошей ступила в касу, а оскільки вона у них працює вже 40 років, і жодного разу його не підвела, добросовісно виконує свою роботу, і до неї у нього давно склалась довіра, а саме якщо вона казала що гроші поступили то це в обов`язковому порядку відповідає дійсності.

Він спитав ОСОБА_10 де накладні, вона йому відповіла щоб він спитав у директора, ОСОБА_8 , він зі слів касира такі накладні їй не давав, а просто вніс гроші.

Тоді він відразу подзвонив ОСОБА_13 , і сказав що він перевірив, гроші є, але немає накладних на металобрухт.

Смоляр сказав щоб він не хвилювався, він повернеться і накладні будуть ним додані до ордерів, доки він приїде, щоб вони готували наказ на списання цистерн і 21 актом списали кожну з цистерн, оскільки кожна цистерна має свій інвентарний номер.

Він сказав це ОСОБА_12 , з яким Смоляр також окремо говорив, і ОСОБА_20 видав наказ № 2 від 4.01.2011 року про списання виявлених відсутньої 21 терни.

Тоді він дав команду ОСОБА_17 , заповнила бланки актів на списання, за № від 1 до 21, які оформила 6.01.2011 року, і кожен акт підписали члени постійно діючої комісії радгоспу, в складі нього, як головного бухгалтера, ОСОБА_17 та завідуючого господарсвтвом ОСОБА_24 .

Після підписання актів всіма членами комісії, ОСОБА_26 їх подала ОСОБА_12 , який від імені директора їх затвердив, та скріпив печаткою радгоспу, до якої мав доступ виключно директор чи виконуючий його обов`язки, і з цим було суворо.

Після такого списання, в кінці кварталу, він повинен був вказані 21 цистерну зняти з обліку та списати з балансу підприємства, однак в результаті кадрових змін, 22.02.2011 року був призначений новий директор радгоспу, який відразу ж призначив свою інвентаризацію, якого він відразу попередив що в радгоспі є така ситуація, що на балансі радгоспу значиться 21 цистерна, якої немає в наявності, але є готові документи на списання, однак ОСОБА_18 категорично заборонив йому знімати їх з балансу, попередивши що інакше не підпише фінансовий звіт за перший квартал, не пояснюючи мотиви такого рішення.

Не дивлячись на оформлені документи про списання 21 цистерни, він не знімав їх з балансу і не вносив в нестачу у зв`язку з забороною новопризначеного директора.

Однак після його заборони, через 2 місяці в радгоспі була призначена і проведена без вчасного попередження позапланова ревізія КРУ, яка перед тим проводилась в 2009 році.

На той час він був ще на лікарняному, однак під час ревізії приходив на роботу до ревізорів і надав їм необхідні пояснення та документацію.

В ході ревізії ревізорам були представлені всі матеріали по інвентаризації проведеної 16.05.2011 року комісією радгосп-заводу, по ініціативі ОСОБА_27 , і ОСОБА_26 в його присутності пояснювала ревізорам факт відсутності 21 цистерни, та показувала прибуткові касові ордера, згідно яких цистерни як металобрухт здані на ТзОВ «Металонг - Інвест», і пояснювала що оприходування металобрухту в самому радгоспі накладна не оформлялась і не виписувалась, її фактично в наявності у них немає і по теперішній час, однак кошти в сумі гривень в касі були внесені, і показувала оригінали прибуткових касових ордерів, однак ревізори їх до уваги не прийняли, а розцінили факт відсутності 21 цистерни як недостачу, хоча наявність в касі суми 29 000 гривень отриманих за металобрухт в касі відмітили, взагалі ніяких недоліків про рух коштів по касі ревізорами не виявлено, відобразили в акті наявність в касі 29 000 гривень за металобрухт однак не врахували що то ті 21 цистерну. Сума 29 000 гривень це вартість металобрухту цистерн, а не виробів - цистерн.

На його думку ревізори при встановленні суми збитків 89325,03, брали до уваги цистерни як вироби а не як металобрухт, і брали до уваги вартість цистерн станом на день проведення ревізії в первинній їх вартості, без врахування будь-яких зносів, які беруться до уваги при списанні виробів, а факт списання цистерн ревізори не прийняли до уваги, і визначили це як факт який не мав місце.

Про те що то кошти в сумі 29 000 за металобрухт від цистерн, він знає тільки зі слів ОСОБА_13 , особисто присутнім при реалізації та будь якому відчуженню цистерн він не був, тільки повірив Смоляру, як і всі інші члени комісії які підписували документацію яка оформлялась про списання цистерн.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_28 пояснив, що станом приблизно на березень 2011 року він вчився на четвертому курсі юридичного факультету УжНУ, коли дізнався про вакантну посаду юрис-консульта на радгосп-завод «Великолазівський» куди відразу подав заявку, і його прийняли на посаду, на той час директором був новопризначений ОСОБА_18 , якого до нього було призначено на посаду не більше місяця назад. В його функціональні обов`язки як юрист-консульта входила претензійно - позовна робота, яка включала і представництво інтересів підприємства в судах та інших органах влади.

З моменту його призначення він дізнався від ОСОБА_18 про те що його попередник, директор радгосп-заводу «Великолазівський» ОСОБА_8 взагалі на той час йому невідомий, вперто не хотів покидати посаду, однак термін дії його контракту закінчився, він його не продовжив, однак не дивлячись на це постійно уникав офіційної передачі ОСОБА_18 своїх повноважень, всю документацію переховував як і печатку директора, і це все частинами прийшлось різними методами у нього вимагати навіть під тиском вищестоящого керівництва, і тільки таким чином ОСОБА_14 у велику кількість етапів передав хоча б основну документацію, в тому числі обов`язкову бухгалтерську, однак основний документ а саме акт прийому передачі ОСОБА_13 офіційно з ОСОБА_18 так і не наважився укласти і таким чином офіційно ОСОБА_18 взагалі від ОСОБА_13 нічого не приймав, натомість побачивши який безлад на радгосп-заводі твориться. ОСОБА_18 щоб бачити реальну картину яку ОСОБА_13 приховував, ініціював здійснення перевірки діяльності радгосп - заводу «Великолазівський» органами КРУ.

По результатам перевірки було виявлено численні порушення, в тому числі нестачу 21 цистерни і виноматеріал яким були наповнені зниклі цистерни.

Чи приймав він особисто участь при проведенні ревізії точно не пам`ятає, однак він був в курсі що по ходу ревізії створена ОСОБА_18 , комісія з числа працівників радгосп-заводу здійснювала звірку з бухгалтерськими документами по обліку матеріальних цінностей, і так було встановлено що 21 цистерна рахувалась по облікам в наявності, однак по факту на місці була відсутня, і жодного сліду в бухгалтерських документах про подальшу їх реалізацію, списання чи інше відчуження знайти не вдалось, тобто якщо б цистерні були продані чи здані на металобрухт, кошти отримані від їх реалізації повинні були бути оприходувані в касу підприємства, однак такі кошти в касу не надходили.

Приблизно у вересні 2011 року на посаді відновився попередній директор - ОСОБА_8 і тому ОСОБА_18 з посади був звільнений однак в подальшому не може сказати якою процедурою був призначений на посаду начальника Управління агро - промислового розвитку Ужгородської РДА.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що вже 10 років він являється офіційно приватним підприємцем, рід діяльності роздрібна торгівля. В 2011 або 2012 році, точніше не пам`ятає начальник Головного Управління агропромислового розвитку Закарпатської ОДА ОСОБА_29 запропонував йому очолити радгосп-завод «Великолазівський», на що він погодився, поїхав на прийом до міністра агрополітики, пройшов необхідні процедури та уклав в Міністерстві контракт терміном дії на 1 рік і отримавши наказ про призначення повернувся і приступив до обов`язків.

Коли вже його призначили він вперше дізнався що його попередник директор радгосп- заводу «Великолазівський» був ОСОБА_8 взагалі на той час йому невідомий, який вперто не хотів покидати посаду, однак термін дії його контракту закінчився, він його не продовжив, однак не дивлячись на це постійно уникав офіційної передачі йому своїх повноважень, всю документацію переховував як і печатку директора, і це все частинами прийшлось різними методами у нього вимагати навіть під тиском вищестоящого керівництва, і тільки таким чином ОСОБА_14 у велику кількість етапів передав хоча б основну документацію, в тому числі обов`язкову бухгалтерську, і то тільки на протязі 2-х місяців з моменту його призначення, однак основний документ, а саме акт прийому передачі ОСОБА_13 офіційно з ним так і не наважився укласти і таким чином офіційно він взагалі від ОСОБА_13 нічого не приймав, натомість побачивши який безлад на радгосгі-заводі твориться, він щоб бачити реальну картину яку від нього ОСОБА_13 приховував, ініціював здійснення перевірки діяльності радгосп - заводу «Великолазівський» органами КРУ.

По результатам перевірки було виявлено численні порушення, в тому числі нестачу 21 цистерни і виноматеріал яким були наповнені зниклі цистерни.

Відразу по ходу ревізії вони здійснювали звірку з бухгалтерськими документами по обліку матеріальних цінностей, і так було встановлено що 21 цистерна рахувалась по облікам в наявності, однак по факту на місці була відсутня, і жодного сліду в бухгалтерських документах про подальшу їх реалізацію, списання чи інше відчуження знайти не вдалось, тобто якщо б цистерні були продані чи здані на металобрухт, кошти отримані від їх реалізації повинні були бути оприходувані в касу підприємства, однак такі кошти в касу не надходили, що він може запевнити беззаперечно і тому якщо такі кошти як отримані за реалізацію цистерн і вносились то обов`язково вже після того як він звільнився з посади, а це приблизно через півроку з моменту його призначення, і тільки тоді ОСОБА_13 повернувся на посаду і оформив внесення коштів в касу, заднім числом, оскільки він запевняю що за період його перебування на посаді таких коштів оприходувано не було і прибуткових касових ордерів при ньому не оформлялось.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що в м. Ужгороді проживає його рідна сестра, її дочка ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІІ-ї групи з вадами слуху, являється приватним підприємцем.

Оскільки Власта має вади слуху, то в основному просить його її супроводжувати в якості перекладача, при відвідуванні різних установ, організації, при вирішенні шляхом домовленостей при спілкуванні якихось питань при здійсненні життєдіяльності, оскільки він її родич якому вона довіряє, і не розуміє співрозмовника, слова якого він в таких випадках і доносить до її розуміння, уточнюючи чи вона все зрозуміла.

Власта являючись приватним підприємцем здійснювала ринкову торгівлю, а приблизно в 2005 році, у неї виникла потреба в складських приміщеннях для зберігання товару.

Тоді вона вирішила звернутись в Ужгородську РДА, до посадової особи яка керує освіту, інвалідів, медицину.

Вона попросила піти і його. В РДА їх прийняв заступник голови, ОСОБА_30 , який керував інвалідів, освіту, медицину, спорт, а оскільки Власта відносилась до такої категорії, то він їх і прийняв.

Вони роз`яснили йому виниклу потребу, він порекомендував їм звернутись до директора радгосп-заводу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 , якого він знає з часів головування в Великолазівській сільській раді, головою якої ОСОБА_31 був до призначення на посаду в РДА.

Тобто ОСОБА_31 вирішив Власті посприяти у вирішенні її потреби, і посприяти реально а не на словах, тобто він сам особисто відвів їх в радгосп - завод «Великолазівський», де познайомив з тодішнім директором ОСОБА_8 , який директором радгосп-заводу є і зараз.

Тоді ОСОБА_31 пояснив ОСОБА_13 що Власта є інвалідом з вадами слуху, і попросив їй допомогти в першу чергу.

Після того вони з ОСОБА_32 ще більше року не могли отримати від ОСОБА_13 будь якої допомоги чи пропозиції в допомозі, але не припиняли періодично звертатись до ОСОБА_33 , з проханням вплинути як посадової особи, на рішення ОСОБА_13 допомогти їм.

ОСОБА_31 в свою чергу жодного разу їх не проігнорував, але обіцяв вкінці кінців вирішити їхню проблему.

В кінці кінців ОСОБА_13 пішов їм на зустріч, здав в оренду склади, обіцяв Власті співробітництво, тобто між ними виникли довірливі відносини, однак радгосп - завод «Великолазівський», як виявилось знаходився в запущеному важкому фінансовому становищі, у зв`язку з чим ОСОБА_13 почав вмовляти Власту практично «на колінах» періодично надавати особисто йому певні суми коштів які він називав, на потреби радгосп- заводу, а коли Власта передавала йому особисто, свідком чого він постійно був, суму коштів яку просив ОСОБА_13 , він особисто їх забирав, і обіцяв пізніше оформити квитанції про підтвердження наданої ОСОБА_32 суми коштів, про те що Власта хоч і давала гроші ОСОБА_13 , але робила це дуже вимушено, але добровільно, не знає як так ОСОБА_13 впливав на її рішення передачу йому грошей, але методи прохання внести кошти ОСОБА_32 у нього були постійно одні, це «слізне» вмовляння в допомозі заводу в фінансовій допомозі, в скрутний радгоспу період.

Отримуючи від Власти кошти, Смоляр обіцяв їх при покращенні фінансового стану радгоспу повернути, на підставі квитанцій, які ОСОБА_13 особисто видавав Власті в середньому через 1-2 тижні після отримання від Власти певної суми грошей.

Таким чином всі існуючі сплати коштів, про оплату яких існують квитанції, Власта в його присутності віддавала особисто ОСОБА_13 для потреб радгоспу, жодного разу Власта кошти безпосередньо в касу радгоспу не вносила, квитанція як він вже говорив видавав їй сам ОСОБА_13 через деякий час.

Таким чином він не знає як ОСОБА_13 вносив і оформляв ті кошти, але в квитанціях які особисто віддавав Власті, призначення платежів вказував на власний розсуд, це або як фінансова допомога або передплата за будівельні матеріали або щось інше, тобто як він говорив, на власний розсуд керівника.

Разом з тим хочу запевнити що з усіх оплат які здійснила Власта Смоляру, претензій виникли тільки до плат коштів на суму 60 000 гривень, в підтвердження оплати яких, Смоляр особисто дав 5 квитанцій Власті, одну в лютому 2009 року на суму 25 000 гривень і 4 в травні 2009 року, датовані 6,7,8 і 11 травням 2009 року.

Суму 25 000 гривень Власта особисто передала ОСОБА_13 , а він через тиждень віддав їй квитанцію про оплату нею 25 000 гривень, а потім вони дізнались що така сама квитанція видана на ім`я ОСОБА_16 , хоча гроші Власта вносила.

Окрім того приблизно в кінці квітня 2009 року, на вмовляння ОСОБА_13 , ОСОБА_34 особисто в його присутності віддала йому 45 000 гривень, а приблизно тиждень при випадковій зустрічі його, Власти та Смоляра, останній віддав Власті 5 квитанцій, датованих, одна 6.05.2009 року на суму 10 000 гривень, дві 7.05.2009 року на суму по 10 000 гривень кожна, одна 8.05.2009 року на суму 10 000 гривень і одна 11.05.2009 року на суму 5 000 гривень, в кожній виданій Смоляром квитанції призначення платежу було вказане як предоплата за строй матеріали, що було вказано без обговорення з ними.

З вказаних квитанцій тільки на квитанції від 7.05.2009 року, на суму 10 000 гривень був вказаний номер квитанції 197, всі інші квитанції були без номерні.

Тоді вони з Властою тільки переконались що в квитанції є підпис та «мокра» печатка радгоспу, і вирішили що квитанція з таким реквізитами є дійсна і має юридичну силу.

На факт відсутності номерів на квитанціях, вони уваги не звернули, оскільки Власта тоді повністю довіряла ОСОБА_13 , і вони не знали який порядок реєстрації тих квитанцій, єдине в чому вони пересвідчились то це наявність підпису і печатки.

Всі квитанції датовані 6-11 травня 2009 року, ОСОБА_8 дав Власті одночасно під час однієї зустрічі, хоча дати їх видачі були вказані різні, але для них це не представляло інтерес.

В подальшому, після проведення ревізорами КРУ ревізії в радгосп-заводі «Великолазівський», вони дізнались що кошти в сумі 25 000 гривень, про оплату яких Смоляр дав Власті квитанцію в лютому 2009 року та 35 000 гривень, про оплату яких ОСОБА_8 дав Власті квитанції на початку травня 2009 року, без номерів, в касу радгоспу взагалі не поступали, що свідчить про те що вказані кошти ОСОБА_8 не були внесені в касу взагалі, і те що він їм дав квитанції, які не відповідають дійсності може, як наслідок претензії відносно повернення їм 60 000 гривень, вони мають безпосередньо до ОСОБА_8 , з яким безпосередньо вони і спілкувались, та Власта віддавала гроші.

Допитана в якості свідка ОСОБА_24 пояснила, що на вказаній посаді працює з 1 квітня 2011 року. До того вона біля 18 років працювала в радгосп - заводі «Великолазівський», на посадах відповідно секретар-друкарка, коменданта, секретар - паспортистом, з останньої посади вона і звільнилась 1.04.2011 року, та в той же день влаштувалась в інший заклад.

З 1998 року директором радгосп - заводу «Великолазівський», міністерством агрополітики був призначений ОСОБА_8 .

Тільки при відсутності по особистих чи службових питаннях, ОСОБА_8 на період своєї відсутності, своїм наказом призначав виконуючого обов`язки начальника, головного агронома ОСОБА_20 .

З 22.02.2011 року, на підставі наказу міністерства аграрної політики № 41 - п від 22.02.2011 року, директором радгосп - заводу «Великолазівський» був призначений ОСОБА_18 , ОСОБА_8 на той час був на лікарняному, це все що їй відомо.

З приводу підписання нею актів списання 21 цистерни може показати, що в січні 2011 року, в результаті щорічної інвентаризації, призначений Смоляром в.о. директора ОСОБА_20 видав наказ № 2 від 4.01.2011 року про списання виявлених відсутніми 21 цистерни. Їй було повідомлено що її наказом включено в комісію по списанню вказаних цистерн. Окрім неї в комісію входили головний бухгалтер ОСОБА_19 , його заступник ОСОБА_17 .

Тоді їй взагалі нічого не пояснювали, просто сказали щоб вона підписала акти про списання, які вже були підписані іншими членами комісії, подробицями вона не цікавилась, самі цистерни на момент списання вона не бачила.

Це все що вона може розповісти по даному факту. Більше їй нічого невідомо.

Вона була впевнена що якщо підписи поставили вже головний бухгалтер і заступник його то документ офіційний, і просто виконуючи вказівки в.о. ОСОБА_12 , як член призначеної комісії підписала всі 21 акт на списання 21 цистерни. Це було на початку січня 2011 року, точної дати не пам`ятає.

Допитана в якості свідка ОСОБА_35 пояснила, що на вказаній посаді працює з 6 квітня 2010 року. До того часу вона працювала з 1999 року робітницею виноградної бригади радгосп-заводу «Великолазівський», з 2002 року пішла в декретну відпустку, після якої повністю звільнилась з роботи.

На початку квітня її мама, ОСОБА_10 , яка до цього працювала біля 36 років підряд на посаді касира радгосп-заводу «Великолазівський», підпадала під скорочення як особа що досягла пенсійного віку, і її звільнення було неминуче, однак змінити її кандидатур не було і тому вона за погодженням з директором, ОСОБА_8 , запропонувала їй зайняти офіційно посаду касира, при умові що вона і надалі офіційно буде виконувати роботу касира, від її імені, а вона підписувати документацію, як офіційно працюючий касир. Таким чином вона погодилась, її було призначено, але вона приходила на роботу тільки коли мама просила прийти підписати якісь документи, інший час вона займалась домашніми справами.

Оскільки її мама має дуже великий досвід роботи, то вона в жодному разі не сумнівалась в тому що вона її не підведе, і взагалі не цікавилась суттю документа в якому ставила підпис, пам`ятаю що то були якісь приходні та розхідні ордера, але по яких квитанціях, взагалі не знає.

Жодної документації вона не вела, тільки перший місяць з моменту призначення посаду, вона приходила на роботу на 1-2 годину, під диктовку та вказівку мами заповняла касову книгу і йшла додому, через місяць вона приходила тільки щоб підписати вже заповнені мамою та готові документи.

Таким чином про жодну з фінансових операцій через касу радгосп-заводу «Великолазівський», нічого взагалі пояснити не може, оскільки участі в цьому не приймала, всім займалась постійно її мама.

Враховуючи названі обставини, їй нічого невідомо з приводу наявності та пропажі бочок, з приводу розкрадання яких порушена дана кримінальна справа. Більше їй нічого невідомо.

Потерпіла в даній кримінальній справі ОСОБА_5 , в судовому засіданні за участю перекладача пояснила, що у вересні 2005 року, за підтримки Ужгородської РДА (зокрема, заступника голови РДА ОСОБА_36 ) вона познайомилася з директором радгосп-заводу «Великолазівський» ОСОБА_8 .

Оскільки вона інвалід 3 групи по слуху з дитинства, то на всіх її зустрічах присутній її дядько ОСОБА_6 , який діє від її імені та в її інтересах, згідно нотаріально посвідчених доручень.

У кінці квітня 2009 року ОСОБА_8 звернувся до неї з проханням надати фінансову допомогу радгосп-заводу «Великолазвіський», у зв`язку з необхідністю термінової сплати боргів перед працівниками та бюджетом. Вона з розумінням поставилася до його прохання, оскільки дійсно бачила, що працівники не отримують заробітну плату і відмовляються працювати в розпал весняно-польових робіт. Вона передала ОСОБА_8 готівкою 45000 гривень. Це відбувалося в присутності ОСОБА_37 . Через деякий час ОСОБА_8 видав їй ордери, про те що в касу підприємства внесено 05 травня 2009 року - 10000,00 грн. (№194), 06 травня 2009 року - 10000,00 грн. (на копії стоїть номер №197), 07 травня 2009 року - 10000,00 грн., 08 травня 2009 року - 10000,00 грн., 11 травня 2009 року - 5000,00 грн, На останніх трьох ордерах відсутні номери, але вони скріплені печаткою. Ці грошові кошти ОСОБА_8 обіцяв оформити як безвідсоткову фінансову допомогу від ОСОБА_5 для ДП радгосп-завод «Великолазівський» і при кращій фінансовій ситуації на підприємстві повернути ці кошти їй. Оскільки на той час, між ОСОБА_5 та керівництвом ДП радгосп-завод «Великолазівський» склалися ділові взаємовідносини і блокування роботи ДП радгосп-завод «Великолазівський» блокувало і її роботу, то вона прийняла рішення позичити кошти підприємству. На травень 2009 року вона викупила з цільових аукціонів приміщення корівника, заг. площею 1720 м.кв., який продавала Ужгородська МДПІ як податкову заставу через значні борги радгосп-заводу «Великолазівський» перед бюджетом та приміщення навісу для с/г машин, заг. площею 861,2 м.кв., який продавала Ужгородська МДПІ, також як податкову заставу. Жодної іншої зацікавленості чи вигоди від позичання цих грошей ДП радгосп-завод «Великолазівський» вона не мала.

Як з`ясувалося в серпні 2011 року, під час перевірки КРУ діяльності ДП радгосп- завод «Великолазівський» ОСОБА_8 передані нею грошові кошти в касу не вніс, а використав їх для власних потреб.

Всі фінансові розрахунки між нею та ДП радгосп-завод «Великолазівський» проводилися через директора ОСОБА_8 . Тільки один раз в листопаді 2010 року вона передавала кошти у сумі 10000,00 грн. головному бухгалтеру П.П. Брезі, але квитанцію до прибуткового касового ордеру на цю суму їй віддав уже ОСОБА_8 . Нікому іншому з працівників ДП радгосп-завод «Великолазівський» вона грошові кошти ніколи не передавала.

Суд критично ставиться до показів підсудного ОСОБА_8 про те, що він не зловживав службовим становищем, оскільки вони спростовуються показами свідків, а також матеріалами справи.

Крім цього, вина ОСОБА_8 підтверджується, також іншими матеріалами зібраними по справі: квитанціями до прибуткових касових ордерів, оформлених від 06 травня 2009 року - 10000,00 грн. (на копії стоїть номер №197), 07 травня 2009 року - 10000,00 грн., 08 травня 2009 року - 10000,00 грн., 11 травня 2009 року - 5000,00 грн., актом перевірки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП Радгосп-заводу «Великолазівський» за 2009-2010 роки.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_8 органом досудового слідства за: ч.2 ст. 190 КК України - як заволодіння чужим майном шляхом зловживанням довірою, що завдало значної шкоди потерпілому, ч.1 ст. 364 КК України - як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам окремих громадян, є вірною.

На підставі наведеного суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 190 КК України - як заволодіння чужим майном шляхом зловживанням довірою, що завдало значної шкоди потерпілому, ч.1 ст. 364 КК України - як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам окремих громадян.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07 квітня 2015 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 365 КК України повернуту прокурору Ужгородської міжрайонної прокуратури Закарпатської області для організації проведення додаткового розслідування.

В судових дебатах підсудній ОСОБА_8 вину визнав у вчиненому злочині за ч.2 ст.190, ч.1 ст.364 КК України та просить про закриття кримінальної справи відносно нього за ознаками ч.2 ст.190, ч.1 ст.364 КК України у звязку із закінченням строків давності та звільнення від кримінальної відповідальності, захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд, заслухавши підсудного, захисника, який підтримав клопотання, потерпілу, яка залишила розгляд вказаного клопотання на розсуд суду, думку прокурора, який проти задоволення клопотання не заперечив, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В матеріалах кримінальної справи містяться постанови про зупинення досудового слідства від 27.09.2011 року, 22.10.2011 року та 15.12.2011 року на підставі п.4 ст.206 КПК України. Згідно змісту постанов, таке зупинено до прийняття рішення судом про розгляд скарги на постанову про порушення кримінальної справи. Постановою від 17.10.2011 року, 15.12.2011 року та 28.12.2011 р. досудове слідство по даній справі відновлене та прийняте кримінальної справи до свого провадження.

Так, кримінальна справа порушена 17 лютого 2012 року за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч. 3 ст. 191 КК України, того ж дня постановою про перекваліфікацію злочину було перекваліфіковано з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України. Дані про повідомлення ОСОБА_8 про порушення справи стосовно нього в матеріалах справи містяться в протоколі оголошення особі постанови про притягнення його в якості обвинуваченого від 28.02.2012 р. Крім того, з постановою про обрання міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд його було ознайомлено 28.02.2012 р.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Так, злочин, вчинений ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України є середньої тяжкості, яке передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Так, злочин, вчинений ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 364 КК України відносяться відповідно до ч.2 ст. 12 КК України до злочину невеликої тяжкості, оскільки в редакції, яка діяла на той час, санкції частин даних статтей передбачали максимальне покарання у виді трьох років обмеження волі.

Виходячи з фактичних обставин, подія злочину мала місце протягом квітня травня 2009 року, відтак на час судового розгляду справи сплинув, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності з моменту вчинення злочину невеликої тяжкості та передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності з моменту вчинення злочину середньої тяжкості.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що підсудний ухилявся від досудового слідства.

Згідно статті 7-1 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що провадження в кримінальній справі може бути закрите судом у зв`язку із закінченням строків давності.

У відповідності до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), особа, на підставі ст. 49 КК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності із закриттям справи у зв`язку із закінченням строків давності, якщо вона проти цього не заперечує. При цьому особа звільняється від кримінальної відповідальності незалежно від визнання нею вини за наявності клопотання цієї особи про звільнення від кримінальної відповідальності, у випадку, якщо вирок не набрав законної сили, а строки давності минули.

Таким чином, суд, за наявності згоди ОСОБА_8 на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до ст. 28 ч.2 КПК України, закриття кримінальної справи з підстав закінчення строків давності, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам. Разом з тим, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року № 3 з наступними змінами, цивільний позов підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє права на звернення з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст.7-1, 11-1, 323, 324 КПК України, суд

постановив:
Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.190, ч.1 ст. 364 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Закрити провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст. 364 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До вступу постанови законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишити попередній - підписку про невиїзд, яку по набранню законної сили скасувати.

Цивільний позов потерпілої залишити без розгляду.

По набранню законної сили постанови скасувати арешт, який накладений постановою старшого слідчого Ужгородської міжрайонної прокуратури від 28.02.2012 року на майно ОСОБА_8 ..

На постанову протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області, через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1 .