Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/397/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судукримінальне провадження внесеного 10 листопада 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000401 стосовно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Онуфріївка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, що не працює, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 10 листопада 2014 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.190 КК України до 120 годин громадських робіт,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК Українидо 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком, більш суворим, призначеним за даним вироком, обвинуваченому ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_8 за те, що він 06 листопада 2014 року близько 20 год. 30 хв. та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, попередньо домовившись про відкрите викрадення грошових коштів, підійшли до ОСОБА_9 , який знаходився на АДРЕСА_3 , де особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, умисно нанесла ОСОБА_9 один удар кулаком руки в область голови, в результаті якого останній впав на поверхню дороги.

Після цього, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, діючи спільно із обвинуваченим ОСОБА_8 , руками тримала ОСОБА_9 , долаючи таким чином опір останнього, а обвинувачений ОСОБА_8 із кишень штанів ОСОБА_9 повторно відкрито викрав належні останньому грошові кошти в сумі 800 грн., якими обвинувачений ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, розпорядилися на власний розсуд.

Своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, спричинили - потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді численних саден на кистях рук, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 245 від 12.11.2014 року за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду, призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом та звільнити від відбування покарання з випробуванням, вказуючи на те, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що він за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працював будівельником, розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті інкримінованого йому злочину, повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Вказує, що зазначення в оскаржуваному вироку про те, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно не відповідає дійсності та стверджує про відсутність обставин, які обтяжують та наявність обставин, які пом`якшують йому покарання.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження було встановлено, що наведені у вироку висновки про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186КК України відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених судом доказів.

Перевіркою матеріалів справи істотних порушень кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку( ч.2 ст. 412 КПК України) не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується негативно.

Також при призначенні покарання ОСОБА_8 , судом враховано обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, сприяння слідству у розкритті злочину, а також добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлені.

Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 70 КК України у виді реального позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що при призначенні остаточного покарання судом першої інстанції не враховано його характеризуючі дані, а саме що він за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року визнаний винним та засуджений за ч.1 ст. 190 КК України до 120 год. громадських робіт (а.п.56-57), проте станом на 13 січня 2015 року не відпрацював жодної години громадських робіт призначених зазначеним вироком, що підтверджується наявним в матеріалах провадження повідомленням начальника Онуфріївського РВ УМВС України в Кіровоградській області (а.п.58).

Також не відповідають дійсності доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що він за місцем проживання характеризується позитивно, так як в матеріалах кримінального провадження наявна довідка-характеристика видана Павлиською селищною радою на ОСОБА_8 , згідно якої останній ніде не працює, схильний до скоєння правопорушень (а.п. 54).

З приводу апеляційних вимог ОСОБА_8 , щодо застосування стосовно нього положень ст.69 та ст. 75 КК України, то слід зазначити наступне:

Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 вчинив злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких, колегія суддів вважає, що до останнього не можуть бути застосовані положення ст.ст. 69, 75 КК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду законних підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4