АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/419/15 Справа № 192/1507/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 263-1 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000131 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурора на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263-1 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік; відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано у період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, прокурор просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, ухваливши новий, яким визнати винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, поклавши на останнього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи законність вироку суду щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеності винуватості ОСОБА_7 , вказує, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, відповідно до якої, призначив покарання, нижче від найнижчої межі, суд не врахував тієї обставини, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування не визнавав своєї вини, визнав її тільки в судовому засіданні, що свідчить про його не каяття та не сприяння у розкритті злочину, що має підвищену суспільну небезпеку. Враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, наявні підстави вважати, на думку прокурора, що призначене покарання є м`яким.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Обвинувачений та захисник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Вироком суду першої інстанції визнано винуватим ОСОБА_7 за обвинуваченням в незаконній переробці вогнепальної зброї за наступних обставин.

ОСОБА_7 у 2005 році у невстановленої особи придбав мисливську гладкоствольну рушницю 12-го калібру Сайга-12 к, серії НОМЕР_1 , яку зареєстрував у Самарському РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на своє ім`я та отримав дозвіл на право зберігання та носіння мисливської вогнепальної гладкоствольної зброї № НОМЕР_2 , строк дії якого останній раз продовжувався 31 січня 2012 року до 01 лютого 2015 року.

У період з 31 січня до 06 березня 2013 року ОСОБА_7 , маючи умисел на переробку мисливської гладкоствольної зброї у гладкоствольну вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, вніс зміни в конструкцію вищевказаної мисливської рушниці Сайга к-12, а саме: спиляв кінець тяги блокувального пристрою, що перешкоджає проведенню пострілів при складеному прикладі, тим самим умисно зробив відмінності у рушниці, передбачені заводом-виробником вчинив незаконну переробку мисливської гладкоствольної рушниці на гладкоствольну вогнепальну зброю.

06 березня 2014 року ОСОБА_7 , рухаючись по автодорозі Дніпропетровськ-Запоріжжя на автомобілі Тойота Прадо, державний номер НОМЕР_3 , на Солонянському посту ДАІ в с. Червонокам`яне Солонянського району Дніпропетровської області, був зупинений співробітниками ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Під час огляду вказаного автомобіля в багажнику була виявлена та вилучена гладкоствольна рушниця 12 калібру, перероблена саморобним способом з мисливської гладкоствольної рушниці моделі Сайга-12 К, серії НОМЕР_1 , 12 калібру, яку ОСОБА_7 незаконно переробив та зберігав з метою самозахисту.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин справи в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється, ґрунтується на зібраних у справі доказах і є правильним, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Так, при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону та враховано як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, але не потяг за собою тяжких наслідків, так і особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, наявні міцні соціальні звязки: одружений, має двох неповнолітніх доньок, має зареєстроване місце проживання.

Крім того, судом було враховано обставини, що помякшують покарання ОСОБА_7 , а саме: він до кримінальної відповідальності притягується уперше, є учасником антитерористичної операції у складі батальйону Дніпро-1, де отримав поранення, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину та не ухилявся від слідства та суду, що свідчить про його щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Колегія суддів приходить до висновку, що для застосування ст.69 КК України судом першої інстанції встановлені декілька обставин, що помякшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується уперше, є учасником антитерористичної операції у складі батальйону Дніпро-1, де отримав поранення, повністю визнав свою вину, що не оспорюються сторонами, а також судом першої інстанції правильно враховано позитивну характеристику особи винного, наявність міцних соціальних звязків за місцем проживання, оскільки він одружений, має двох неповнолітніх доньок.

Висновок суду щодо щирого каяття обвинуваченого колегія суддів вважає, що він також відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам, оскільки воно можливе лише тоді, коли винна особа визнає свою вину, виявляє жаль з приводу вчиненого й бажає виправити ситуацію, що склалась.

Доводи прокурора щодо не підтвердження такої обставини, що помякшує покарання, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, оскільки обвинувачений не визнавав вину під час досудового розслідування, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ОСОБА_7 згідно вироку при допиті в судовому засіданні визнав вину, такі ж пояснення він надав в суді апеляційної інстанції, докази, які б свідчили про невизнання обвинуваченим вини під час досудового розслідування, відповідно до журналу судового засідання судом першої інстанції не досліджувались, не було заявлено клопотань і в суді апеляційної інстанції щодо необхідності дослідження доказів на підтвердження вказаних в апеляційній скарзі прокурором обставин.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, але не потяг за собою тяжких наслідків, особу винного, який характеризується позитивно, наявність обставин, що помякшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку, про що ставить вимогу в апеляційній скарзі прокурор.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах справи не встановлено, не вказує на такі порушення і прокурор в своїй апеляції.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року - залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4