Справа № 346/3644/14-к
Провадження № 11-кп/779/117/2015
Категорія ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 26 грудня 2014 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, українця, громадянина України, раніше судимого, 26.08.2009 року за ст.ст.186, 190 ч.1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин та сплатою штрафу в сумі 850 грн.; 23.09.2010 року за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1360 грн.; 07.03.2012 року за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік КК України та сплатою штрафу в сумі 1360 грн.; 21.01.2014 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ст.71 КК України остаточне покарання визначено у виді арешту на строк 3 місяці та сплатою штрафу в сумі 1360 грн., вказаний штраф не сплачено, засуджено,-

за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання постановлено повністю приєднати невідбуте покарання у виді штрафу в розмірі 1360 грн., призначене вироком Коломийського міськрайонного суду від 21.01.2014 року та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді трьох місяців арешту та штрафу в розмірі 1360 грн., який виконується самостійно.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 06.12.2014 року з 09 год., тобто з моменту затримання, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день арешту.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно, за таких обставин.

ОСОБА_7 , маючи непогашені судимості за злочини проти власності та після відбуття покарання у виді арешту, 12.06.2014 року приблизно о 20 год., перебуваючи біля магазину 555, що по вул. І.Вільде в м. Коломия, умисно з метою заволодіння чужим майном, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав спортивний велосипед іноземного виробництва марки RALEIGH EUROPA, належний потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду в розмірі 750 грн. та з місця події зник.

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м,якості, призначити ОСОБА_7 6 місяців арешту і виключити із мотивувальної частини вироку посилання на достатність наданих доказів для визнання його винуватим. Вважає, що судом не враховано ті обставини, що обвинувачений, будучи неодноразово судимим, був оголошений в розшук ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22.10.2014 року, однак на шлях виправлення не став. Крім того, він ухиляється від виконання призначеного вироком покарання у виді сплати штрафу.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін. Вказує, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству, про що вказано в обвинувальному акті (т.1, а.с.58), а також це підтвердив у своїй обвинувальній промові прокурор. Також зазначає, що обвинувачений не сплатив штраф в сумі 1360 грн., призначений вироком Коломийського міськрайонного суду від 23.09.2010 року, у зв`язку із важким матеріальним становищем, викликаним відсутністю постійного місця роботи і доходів, а також незадовільним станом здоров,я у зв`язку із туберкульозом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги з доповненнями, просив скасувати вирок суду та постановити новий, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок законним і просили залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Оскільки судом першої інстанції проведено обмежений порядок дослідження доказів, то відповідно до вимог ст.349 КПК України фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а призначене покарання достатнім і справедливим.

Згідно вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання (т.1, а.с.50), думку потерпілого ОСОБА_10 про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, викладену у відповідній заяві від 07.11.2014 року (т.2, а.с.31) та який покладається на розсуд суду щодо міри покарання обвинуваченого та невисоку вартість викраденого майна.

Згідно вимог ст.66 КК України судом першої інстанції враховано як пом,якшуючі покарання обставини: щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, про що зазначено у самому обвинувальному акті (т.1, а.с.58), а також те, що він страждає неактивною формою туберкульозу верхніх часток легень, що підтверджується відповідною довідкою Коломийського міжрайонного фтизіопульмонологічного диспансеру (т.2, а.с.51).

Суд також врахував той факт, що обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності і відбував покарання у виді позбавлення волі та арешту, однак не зробив належних висновків.

З огляду на вище викладене, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді трьох місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання суд повністю приєднав невідбуте покарання у виді штрафу у розмірі 1360 грн., призначене вироком Коломийського міськрайонного суду від 21.01.2014 року, та визначив остаточне покарання за сукупністю вироків у виді трьох місяців арешту та штрафу в розмірі 1360 грн., який виконується самостійно.

Доводи прокурора щодо переховування обвинуваченого від слідства і суду з метою уникнення кримінальної відповідальності спростовуються матеріалами справи, оскільки у них відсутні розписки про отримання обвинуваченим повісток (т.2, а.с.9, 25) і повістки суду повернуті за закінченням терміну зберігання (т.2, а.с.15, 23,).

Довідкою Коломийського міжрайонного фтизіопульмонологічного диспансеру від 07.10.2014 року (т.2, а.с.51) підтверджується, що обвинувачений з,явився туди для продовження амбулаторного лікування туберкульозу легень за власною ініціативою, тобто до оголошення його у розшук 22.10.2014 року.

Інші обставини, зазначені прокурором в апеляційній скарзі, вже враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для застосування більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, судом першої інстанції проведено обмежений порядок дослідження доказів, відповідно до вимог ст.349 КПК України, але при постановленні вироку у мотивувальній частині вироку суд посилався на достатність наданих доказів для визнання його винним на що у доповненнях до апеляційної скарги звертає увагу прокурор, і просить виключити з вироку таке посилання.

Колегія суддів вважає, що суд, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, вийшов за межі вимог ч.3 ст.349 КПК України і послався на достатність наданих доказів для визнання ОСОБА_7 винуватим тому зазначене клопотання підлягає задоволенню. Однак виключення із мотивувальної частини вироку посилання на достатність наданих доказів для визнання ОСОБА_7 винуватим не є підставою для зміни вироку суду відповідно до вимог ст.408 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши усі обставини та особу обвинуваченого призначив йому покарання в межах санкції статті, за якою доведено його винуватість, яке колегія суддів вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на достатність наданих доказів для визнання його винуватим.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4