УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01
жовтня 2007 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої
- судді Стефанів
Н.С. ,

суддів Ладики
Я.І., Томенчука Б.М. ,

з участю: прокурора Біньковської
Н.В.,

захисника ОСОБА_1,

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь в розгляді справи судом
першої інстанції, засуджених
ОСОБА_3, ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_4 на вирок
Івано-Франківського міського суду від 21 березня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і
мешканець АДРЕСА_1, з середньою
освітою, одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, працював сторожем ПП „Аресконт", 06.04.1999 року судимий Івано-Франківським
міським судом за ст.
ст. 17, 140 ч.3,
145 ч.1, 193 ч.3, 206 ч.2,
222 ч.1 КК України за сукупністю років на 9 років позбавлення волі з
конфіскацією майна, 19.10.2005 року
звільнений умовно-достроково,
невідбутий термін складає 2 роки 5 місяців 4 дні, громадянин України, засуджений за ст.
187 ч.4 КК України на дев'ять років шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.
71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання
невідбутого покарання за
вироком Івано-Франківського міського
суду від 10.12.1999 року, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання -
десять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід
відносно засудженого ОСОБА_2 залишено без змін - тримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено
рахувати з часу затримання - 19.01.2006 року.

Справа
11-394/2007рік Головуючий
1 інстанції Кишакевич Л.Ю.

Категорія
187 ч.4 КК України Доповідач:
Стефанів Н.С.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2, українець,
уродженець та мешканець м.
Заліщики Тернопільської області, з середньою освітою, неодружений,
працював сторожем ПП „Аресконт",
судимий: 29.01.1992 року Заліщицьким районним судом Тернопільської
області за ст. 81 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання
вироку на 2 роки;

2004
року Чортківським районним судом Тернопільської області
за ст.
215-3 ч.2 КК України на 1 рік виправних робіт, 18.07.1994 року Заліщицьким районним судом
Тернопільської області за ч.3 ст. 140,
ч.2 ст. 41 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення
волі з конфіскацією майна; звільнений від відбування покарання на підставі акту
амністії, 01.02.1999 року Садгірським
районним судом Чернівецької області за
ст. 140 ч.2 КК України на 2 роки
позбавлення волі з конфіскацією майна, 17.05.1999 року Заліщицьким районним судом
Тернопільської області за ст. ст.
17, 81 ч.3, 140 ч.2,
42 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

2005
року звільнений по відбуттю покарання, громадянин України, -

засуджений
за ст.
187 ч.4 КК України на дев'ять років шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний
захід відносно ОСОБА_3 залишено без змін - тримання під вартою, строк відбування покарання постановлено
рахувати з 20.01.2006 року.

За
вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винуватими у вчиненні розбійного нападу
з метою заволодіння чужим майном,
поєднаного з насильством,
небезпечним для життя і здоров"я особи, що зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникнення в житло, із заподіянням потерпілій тяжких тілесних
ушкоджень, за таких обставин.

05.01.2006
року о 19.00 год. в м. Івано-Франківську, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які до цього разом відбували покарання в
одній установі, попередньо
домовившись, придбавши рукавиці, липку стрічку, газовий балончик, виготовивши із шапки маску та озброївшись
ножем, увірвались в
квартируАДРЕСА_2, де перебували
потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, при цьому
ОСОБА_3. бризнув їм в обличчя газом з
балончика, умисно наніс удар ножем у
спину потерпілій ОСОБА_4, яку утримував
за волосся, затягнув ОСОБА_5 на
кухню, де, погрожуючи ножем, зв'язав її руки липкою стрічкою та зняв з шиї
золотий ланцюжок, вартістю 3200
грн., ОСОБА_2 з метою виявлення цінних
речей обшукав квартиру, розкидаючи речі
в кімнатах. Під час розбійного нападу засуджені викрали у потерпілої ОСОБА_4
золоті прикраси: сім каблучок загальною вартістю 5730 грн., два ланцюжка загальною вартістю 3150
грн., сережки за 350 грн., мобільний телефон „Самсунг" вартістю
1120 грн., мобільний телефон „Моторола" вартістю 720
грн., металеву пластину за 300
грн., кошти в сумі 50 доларів США,
що по курсу Нацбанку України становило 275 грн., 50 євро,
що по курсу Нацбанку України становило 295, 87 грн., а також майно, яке належало потерпілій ОСОБА_5 - три
каблучки загальною вартістю 3350 грн.,
браслет за 200 грн., мобільний
телефон „Нокіа" за 350 грн., а
всього засуджені заволоділи чужим майном загальною вартістю 20840 грн.

В апеляціях:

-
засуджений ОСОБА_3. , не погоджуючись з вироком суду, просить його змінити, пом'якшивши покарання;

·
засуджений ОСОБА_2 вважає, що судом
не було враховано його незначну роль у вчиненні злочину, негативний вплив ОСОБА_3, вказує,
що ніякого насильства щодо потерпілих не вчиняв, а тільки викрав телефон, просить пом'якшити покарання;

·
прокурор в зміненій апеляції вважає вирок суду незаконним
через неповноту судового слідства, під
час якого не досліджено наявність умислу в обох засуджених щодо нанесення
тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4,
та істотне порушення кримінально-процесуального закону, що виявилось у відсутності обґрунтування
обставин зміненого обвинувачення. Просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд;

- потерпіла ОСОБА_4 вважає вирок суду
незаконним через невідповідність

висновків
суду фактичним обставинам справи,
м'якість призначеного засудженому ОСОБА_2 покарання, просить постановити новий вирок по раніше
пред'явленому обвинуваченню

та
призначити ОСОБА_2 більш суворе покарання.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засуджених
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які заперечили
апеляції потерпілої та прокурора,
підтримали свої апеляції, просять
пом'якшити їм покарання, пояснення
потерпілої ОСОБА_4, яка підтримала свою
апеляцію, заперечивши апеляціям
засуджених та прокурора, потерпілу
ОСОБА_5, яка підтримала апеляцію
потерпілої ОСОБА_4 та заперечила іншим апеляціям, думку прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора в зміненому
вигляді, просить вирок суду
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд, перевіривши матеріали
справи, обговоривши мотиви та доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають до задоволення з
таких підстав.

Суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про
доведеність вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у злочині,
за який їх засуджено, ґрунтується
на зібраних та належно досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_5
встановлено, що 05.01.2006 року біля
19год. подзвонили в двері квартири, коли
вона відкрила вхідні двері, туди
ввірвались двоє чоловіків, перший з
них, який був без маски, тобто ОСОБА_3, бризнув їй в обличчя з газового
балончика, вона почула крик матері, потім ОСОБА_3. затягнув її на кухню, де погрожуючи якимось металічним
предметом, зняв з шиї золотий
ланцюжок, зв'язав руки скетчем та завів
в кімнату, де була поранена мати. В цей
час інший нападник ОСОБА_2, який був в
масці, обшукував кімнати. На вимогу
ОСОБА_3 вона та мати зняли з себе золоті прикраси та передали йому. Нападники
перерізали телефонний дріт та з викраденим майном втекли. Вважає, що напад організував ОСОБА_2, який попередньо приходив до них в квартиру і
знав про приїзд матері з-за кордону.

Із показань
потерпілої ОСОБА_4 видно, що почула крик
дочки, яка на дзвінок відкрила вхідні
двері, першим в квартиру ввірвався
ОСОБА_3, який був без маски, за ним забіг нападник в масці, як потім виявилось ОСОБА_2, який раніше був у них вдома. Василик бризнув
їй в обличчя газовим балончиком, на її
крик схопив за волосся, примусив
опуститись на коліна, в цей час вона
відчула удар ножем в спину, не бачила
хто саме вдарив, але вважає, що це зробив ОСОБА_2, який був поряд з ОСОБА_3

В кімнаті, куди її завів ОСОБА_3, він погрожував і вимагав золото і гроші, а ОСОБА_2 обшукав всі кімнати. Вона і дочка
змушені були зняти з себе всі золоті прикраси. Нападники перерізали телефонний
дріт і втекли з квартири.

Вина
засуджених підтверджена показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
підтвердили, що двоє засуджених
05.01.2006 року не вийшли на роботу в ПП „Арисконт", під час обшуку в службових приміщеннях, де знаходились речі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
виявлено відповідно металеву пластину срібного кольору та мобільні телефони
„Моторола" та „Самсунг",
оголошеними показаннями свідка ОСОБА_8 ,
який на досудовому слідстві пояснив,
що на початку січня 2006 року разом з ОСОБА_2 був у квартирі
потерпілих, де ОСОБА_5 розповідала, що з Італії приїхала в гості її мама з
вітчимом.

Крім
цього вина засуджених підтверджена дослідженими в судовому засіданні письмовими
доказами: протоколами огляду місця події від 05.01.2006 року, виявлення та вилучення від 24.01.2006 року
(а.с. 180-181), пред'явлення осіб для впізнання від
19.01.2006 року (а.с. 141-143 т.1), відтворення обстановки та обставин події з
участю ОСОБА_2 (а.с. 152, т.1),
явкою із зізнанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх поясненнями (а.с. 128-131,
134-140, т.1), висновком судово-медичної експертизи №188/75
від 02.02.2006 року у потерпілої ОСОБА_4 мались тілесні пошкодження у вигляді
проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва без ушкодження внутрішніх
органів, яка утворилась від дії
колото-ріжучого предмета, що має ріжучий
край (ножа), і які відносять до тяжких
тілесних пошкоджень, небезпечних для
життя в момент їх спричинення (а.с. 198
т.1), іншими письмовими доказами.

Самі
засуджені в суді не заперечували того,
що вчинили напад на квартиру потерпілих,
крім того, суд першої інстанції
правильно прийняв до уваги їх показання на досудовому слідстві щодо попередньої
домовленості, підготовки, придбання засобів для вчинення розбійного
нападу, належним чином дослідивши ці
обставини під час судового слідства.

Таким
чином, зібраними по справі та наведеними
у вироку доказами спростовуються покликання засудженого ОСОБА_2 в апеляції на
те, що він розбою не вчиняв, а тільки зайшов в квартиру потерпілих та
забрав мобільний телефон, а також
посилання в апеляції прокурора на неповноту судового слідства щодо
спрямованості умислу засуджених.

Не
відповідають встановленим по справі доказам викладене в апеляції прокурора
твердження, що суд не обґрунтував свій
висновок про те, що удар ножем наніс
ОСОБА_3.

Як
встановлено, суд визнав винуватими
засуджених та дав правову оцінку їх діям за
ст. 187 ч.4 КК України за
обвинуваченням, яке змінив прокурор в
судовому засіданні в порядку ст. 277 КПК України. Потерпілі скористались своїм
правом підтримання обвинувачення в раніше пред'явленому обсязі.

Досліджуючи
обставини щодо нанесення потерпілій ножового удару, суд врахував як показання потерпілої
ОСОБА_4, яка не могла впевнено
ствердити, хто з двох нападників, які знаходились у неї за спиною, тому вона не могла їх бачити, наніс удар ножем, так і показання засудженого ОСОБА_3 про те, що удар ножем потерпілій наніс саме він. Про
це судом зазначено у вироку.

Таким
чином, у вироку суду наведено достатньо
доказів, на підставі яких суд прийшов до
такого висновку, крім того в постанові
про зміну обвинувачення прокурор сам належним чином обґрунтував такий
висновок, з яким і погодився суд.

Тому не
заслуговують на увагу посилання прокурора про відсутність у вироку належної
мотивації та обґрунтування обставин зміненого обвинувачення. З цих же підстав
суд не враховує доводи апеляції потерпілої ОСОБА_4 в цій частині.

В
матеріалах кримінальної справи є дані про те,
що ОСОБА_2 було умовно-достроково звільнено від відбування
покарання, призначеного вироком суду від
10.12.1999 року, тому посилання в
апеляції засудженого про незаконне застосування судом ст. 71
КК України є надуманим.

Відсутні
необхідні правові підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_2 про
призначення йому судово-психіатричної експертизи.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що дії засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд
правильно кваліфікував за ст. 187 ч.4 КК України, а призначене їм покарання відповідає
вимогам ст. 65 КК України.

Твердження
потерпілої ОСОБА_4 про те, що призначене
покарання ОСОБА_2 є надто м'яким, не
знайшло свого підтвердження. Так, суд
першої інстанції, призначивши покарання
ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 65 КК України, при цьому врахував наявні пом'якшуючі
покарання обставини.

В суді
апеляційної інстанції засуджений у вчиненому розкаявся, просив вибачення у потерпілих.

Також
безпідставними колегія судців вважає доводи апеляцій засуджених щодо
необхідності пом'якшення їм покарання.

Призначаючи
покарання, суд першої інстанції в повній
мірі врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особи винуватих, їх роль у вчиненому, обтяжуючі покарання обставини, а також ряд пом'якшуючих обставин, серед яких ті, на які є посилання в апеляціях.

Апеляційних
підстав для зміни чи скасування вироку не встановлено.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Івано-Франківського міського суду від 21 березня 2007 року відносно
ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції прокурора, який брав участь в розгляді справи судом
першої інстанції, засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_4, - без задоволення.