Справа № 461/123/15-к
Провадження № 1-кс/461/98/15
УХВАЛА
іменем України
22.01.2015 р. м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого відідлу Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області у невнесенні відомостей у ЄРДР згідно заяви від 22.12.2014 року, та зобов`язання слідчого відділу РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 397 КК України, -

в с т а н о в и в :
Скаржник звернулася до суду із скаргою від 12.01.2015 р., про бездіяльність слідчого відділу Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, що полягає у невнесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 397 КК України, згідно заяви-повідомлення від 22.12.2014 року, та зобов`язання слідчого відділу Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області внести відомості зазначені в заяві-повідомленні ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 397 КК України. Скаржник покликається на те, що нею 22.12.2014 року в Галицький РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області було подано повідомлення за фактом втручання в діяльність захисника, а саме відмови начальника Львівського слідчого ізолятора в наданні їй як захиснику, побачення із засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на 22.12.2014 року утримувався у Львівському слідчому ізоляторі. Вказане повідомлення містило на думку скаржника, відомості про вчинення працівниками Львівського СІЗО кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 397 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладено, але не пізніше 24 годин після подання заяви зобов`язаний внести відомості в ЄРДР та розпочати розслідування. Стверджує, що на день подачі скарги відомості в ЄРДР не внесені. Відповідь яка була нею отримана від 09.01.20014 року за № 67/176 від начальника Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, скаржника не влаштовує, оскільки згідно неї у внесенні даних до ЄРДР за її заявою їй було запропоновано дочекатися проведення службової перевірки Управлінням Пенітенціарної служби України по вазаному зверненню.

В судовому засіданні скаржник вимоги підтримала, надала аналогічні пояснення. Просить скаргу задоволити в повному обсязі.

Прокурор та представник Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, які були належним чином повідомлені про дату та час удового розгляду, в судове засідання не з`явилися клопотань та заяв про відкладення на надавали. За таких обставив суд розглянув скаргу без їх участі оскільки їх неявка, згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгяду скарги по суті.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги ОСОБА_3 приходжу до висновку, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Судом встановлено, що 22.12.2014 року скаржником в Галицький РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області подано заяву-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушння з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст.397 КК України щодо начальника Львівського слідчого ізолятора, яким на думку скаржника, було вчинено кримінальне правопорушення під час виконання службових обов`язків 22.12.2014 р. коли ним було відмовлено захиснику ОСОБА_3 в побаченні із засудженим ОСОБА_4 . В судовому засіданні скаржником не надано суду доказів того, що їй як захиснику ОСОБА_4 начальником Львіського слідчого ізолятора було відмовлено у наданні з ним побачення 22.12.2014 р. Натомість, як вбачається з відповіді начальника Львівського сілдчого ізолятора від 24.12.2014 р. за № 10/ЛСІ-9/9224, засуджений ОСОБА_4 переміщувався під вартою транзитом через Львівський слідчий ізолятор для направлення у Маневицьку виправну колонію УДПтСУ у Волинській області (№ 42), та вибув із Львівського слдічого ізолятора плановою залізничною вартою Львів-Київ до вказаної колонії 23.12.2014 року. Крім того, згідно відповіді від 09.01.20014 року за № 67/176 від начальника Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, скаржник був повідомлений про направлення її заяви для проведення службової первірки по вказаних нею фактах та при нововиявлених обставинах буде проведена подальша первірка, а її повідомлять додатково.

Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 19 листопада 2012 р. № 1050 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2012 р. за № 2095/22407 (далі - Інструкція № 1050), де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами - наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

Згідно з пунктом 5.3.1 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України № 940 від 22 жовтня 2012 р., заявник також попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, про то підписом зазначається у протоколі.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пунктом 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) Закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згаданою Інструкцією № 1050 врегульовано, зокрема, також порядок вирішення заяв і повідомлень, що надійшли до чергової частини ОВС і в яких відсутні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, після реєстрації їх в журналі єдиного обліку про відомості у них доповідається начальник органу ВС для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або КупАП (п. 3.5 Інструкції № 1050) і такі заяви й повідомлення не вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч.1 ст. 303 КПК України оскарженню підлягає бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Незважаючи на зазначені положення КПК України особою, яка подала скаргу під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі. Крім того, скаржником оскаржується бездіяльність не конкретного слідчого чи прокурора, як це передбачено нормами ст. 303 КПК України, а зобов`язання слідчого відділу Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львіській області, що не передбачено вимогами КПК України. Також скаржником у своїй скарзі не уточнено куди саме вона просисть зобов`язати Галицький РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львіській області вносити відомості про вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 397 КК України.

На підставі вказаного, приходжу до висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_3 скарги про зобов`язання слідчого відідлу Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 397 КК України, оскільки факти викладені у її скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду у суді.

Керуючись ст.ст. 22, 214, 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :
у задоволенні скарги ОСОБА_3 в порядку п.1 ч. 1 ст. 303 КПК України про зобов`язання слідчого відділу РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 397 КК України - відмовити за безпідставністю.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1