І М Е Н Е М У К РА Ї Н И
Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі :
суддів
Кривенди О.В., Кузьменко О.Т.,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 6 грудня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок апеляційного суду
Київської області від 22 серпня 2007 року щодо нього.
Вироком Васильківського
міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
громадянина України, уродженця та мешканця м. Василькова Київської області,
раніше судимого 13 жовтня 2006 року за ч. 2 ст. 296 КК України на три роки
позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 186 КК України на п'ять років
позбавлення волі;

- за
ч. 2 ст. 296 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України,
за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим, ОСОБА_1 визначено покарання - п'ять років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання - п'ять років позбавлення волі, а на
підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та покладено передбачені
ст. 76 КК України обов'язки;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
громадянина України, уродженця та мешканця м. Василькова Київської області,
раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки
позбавлення волі;

- за
ч. 2 ст. 296 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
ОСОБА_2визначено остаточне покарання - чотири роки позбавлення волі, а на
підставі ст. ст. 75, 104 КК України його звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та покладено передбачені
ст. 76 КК України обов'язки;

Вироком апеляційного суду Київської
області від 22 серпня 2007 року вирок місцевого суду в частині призначення
ОСОБА_1 покарання скасовано та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 296 КК
України - два роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - п'ять років
позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання
- п'ять років позбавлення волі.

У решті вирок місцевого суду
залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що
він 13 серпня 2006 року приблизно о 2-й годині, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, у парку поблизу кафе “Венеція”, розташованого по вулиці
Грушевського в місті Василькові Київської області, грубо порушуючи громадський
порядок та виражаючи демонстративну зневагу до встановлених у суспільстві норм
та правил поведінки, безпричинно, за попередньою змовою з ОСОБА_2, наздогнавши
ОСОБА_3, яка йшла по алеї цього парку, почали її бити. Поваливши ОСОБА_3 на
лавку, яка знаходилась у парку, ОСОБА_2завдав потерпілій удару кулаком по
голові, а ОСОБА_1 зняв з неї штани, розірвав труси та сорочку. Хуліганські дії
були припинені лише після втручання сторонніх осіб.

Під час вчинення хуліганських дій
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, відкрито заволоділи
мобільним телефоном “Нокіа-6101”, вартістю 1250 гривень, який належав
потерпілій.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи, зазначає, що злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186
КК України, він не вчиняв, крім того, вказує на те, що суд апеляційної
інстанції призначив йому надмірно суворе покарання. Просить вирок апеляційного
суду змінити, обравши йому покарання, не пов'язане з позбавленням волі.

Вирок щодо ОСОБА_2 в касаційному
порядку не оскаржений і касаційного подання щодо нього не внесено.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судове рішення щодо ОСОБА_1 - без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку
злочинів ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку,
досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є обґрунтованим.
Цей висновок, зокрема, ґрунтується на фактичних даних, встановлених показаннями
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, протоколом огляду місця події та
іншими доказами.

Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 296 КК
України є правильною.

Скасовуючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання, та,
постановляючи свій вирок, апеляційний суд належним чином обґрунтував свої
висновки, дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив засудженому покарання,
яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових
злочинів.

Отже, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про невідповідність висновків суду,
викладених у вироку, фактичним обставинам справи, та надмірну суворість
призначеного йому покарання колегія суддів вважає необґрунтованими.

При перевірці справи в касаційному
порядку не виявлено будь-яких передбачених ст. 398 КПК України підстав для
зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_1

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 395, 396
КПК України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного
Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
апеляційного суду Київської області від 22 серпня 2007 року щодо нього - без
зміни.

Судді:

Коновалов В.М. Кривенда О.В. Кузьменко О.Т.