Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_10.,
суддів:ОСОБА_11 і ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13.,
представника потерпілого ОСОБА_5,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 листопада 2014 року кримінальну справу за касаційними скаргами ОСОБА_5, що є представником потерпілого ОСОБА_6 та заступника прокурора Київської області на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що на підставі ст. 89 КК України судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 13 600 грн. на користь держави з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного та додаткового покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

На відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 постановлено стягнути відповідно 208 800 грн. та 10 000 грн., а також 6 400 грн. витрат на правову допомогу.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він з 18 травня 2006 року по 24 квітня 2008 року працюючи на посаді начальника Державного підприємства «Управління капітального будівництва Києво-Святошинського району» за адресою Київська область, Києво-Святошиинський район м. Боярка вул. Київська, 26, тобто будучи службовою особою, будучи належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ДП «Управління капітального будівництва Києво-Святошинського району» на користь ОСОБА_6 208 800 грн. за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2007 року, що набрало законної сили 17 липня 2007 року, допустив умисне його невиконання, хоча мав реальну можливість та законні підстави виконати це рішення суду й сплатити на користь ОСОБА_6 208 800 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2014 року вирок скасовано, а справу закрито у звʼязку з відсутністю події злочину.

В касаційних скаргах, які є схожими за змістом, прокурор та представник потерпілого посилаються на істотні порушення вимог кримінально-процесуального законодавства апеляційним судом. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржники твердять про порушення цим судом вимог ст. 377 КПК України 1960 року щодо мотивування ухвали при скасуванні вироку. Крім того, у касаційних скаргах зазначено, що апеляційний суд безпосередньо не дослідивши докази у справі, надав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції. Скаржники просять скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого та прокурора, які підтримали касаційні скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Ухвала апеляційного суду є рішенням щодо законності та обґрунтованості вироку, ухвали, постанови, що перевіряються в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим самим вимогам, що і рішення суду першої інстанції, тобто бути законною й обґрунтованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. У ній, окрім іншого, мають бути наведені докладні мотиви постановленого рішення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

Цих рекомендацій апеляційним судом не враховано при розгляді справи щодо ОСОБА_7 та прийнятті рішення про відсутність події злочину.

Так, висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 у невиконанні судового рішення у вироку обґрунтовано показаннями потерпілого ОСОБА_6, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4., даними ними в судовому засіданні, а також даними, що містяться в інших матеріалах справи.

Апеляційний суд, не дотримуючись вимог ст. 362 КПК України 1960 року, без проведення судового слідства в частині дослідження матеріалів справи, безпосередньо не дослідивши докази, інакше оцінив докази, ніж суд першої інстанції.

Так, в своїй ухвалі апеляційний суд зазначив про ненадання судом першої інстанції оцінки показанням ОСОБА_7 на спростування обвинувачення, про не встановлення досудовим слідством та судом обставин невиконання ОСОБА_7 судового рішення та даних про спосіб перешкоджання виконавчій службі у виконанні судового рішення, про відсутність в матеріалах справи відомостей щодо дотримання виконавчою службою певного порядку при проведенні виконавчих дій, а також про відсутність у справі доказів щодо примусового виконання судового рішення та щодо способу перешкоджання ОСОБА_7 його виконанню. Фактично встановивши наявність ознак злочинності в діях ОСОБА_7 та зазначаючи про неповноту досудового та судового слідства, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність події злочину й необхідність закриття справи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року, чим припустився суперечностей.

У порушення вимог ч. 3 ст. 377 КПК України 1960 року апеляційний суд в ухвалі взагалі не зазначив, які статті закону порушено судом при постановленні вироку та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

Також слід погодитись із доводами прокурора про те, що апеляційний суд безпосередньо не досліджуючи докази, вказав на ненадання судом першої інстанції оцінки показанням ОСОБА_7, даними останнім на спростування обвинувачення. Однак в ухвалі конкретно не зазначено які саме показання ОСОБА_7 не враховано судом.

За таких обставин висновок апеляційного суду про необхідність закриття справи, є передчасним. Тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді кримінальної справи в апеляційному порядку суд, за необхідності провівши судове слідство, має ретельно перевірити зібрані у справі докази в їх сукупності, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку й прийняти належне рішення згідно з вимогами закону.

Керуючись ст. 394, ст. 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 та заступника прокурора Київської області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12