Дата документу Справа № 310/9078/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/9078/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/171/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005084 від 12 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хмельницьке Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працевлаштований, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10 вересня 2014 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.125 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

встановила:
12 грудня 2014 року до апеляційного суду надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з апеляційною скаргою прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7 листопада 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн. Попередній вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України постановлено виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин кримінального провадження, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на незастосування судом, при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання, вимог ст.ст.71, 72 КК України, тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.; на підставі ст.ст.71, 72 КК України, вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, виконувати самостійно..

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за те, що він 10 жовтня 2014 року, приблизно о 08-45 год., знаходячись біля 5-го корпусу навчального закладу Бердянський державний педагогічний університет, розташований за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Горького буд.19, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись наявністю в нього довірчих відносин з ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою, під приводом здійснити дзвінок, попросив у ОСОБА_9 її мобільний телефон HTC Desire 310. ОСОБА_9 , будучи впевненою в тому, що ОСОБА_6 поверне їй мобільний телефон, погодилась з його проханням та передала йому вищевказаний мобільний телефон вартістю 2697,84 грн., в якому знаходилась карта пам`яті об`ємом 4 Гб загальною вартістю 44 грн., а також сім-карта мобільного оператора МТС вартістю 10 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 7 грн. Після цього ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 за ним не спостерігає, непомітно для неї з мобільним телефоном HTC Desire 310 пішов, тим самим заволодів її мобільним телефоном.

Того ж дня, приблизно о 09-10 год., ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 758,84 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, та наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції і постановленні нового вироку; обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин викладених у вироку, засновані на доказах, наданих сторонами учасниками кримінального провадження, і є належним чином обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, має задовільну характеристику, а також завдану потерпілій шкоду відшкодував в повному обсязі. Дані обставини, суд визнав такими, що пом`якшують покарання. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин справи, та відомостей про особу обвинуваченого у їх сукупності, суд зробив правильні висновки про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання передбаченого санкцією ч.1 ст.190 КК України. При цьому суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення.

На думку колегія суддів, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо незастосування судом першої інстанції, при призначенні покарання, вимог ст.ст.71, 72 КК України, є безпідставними, оскільки в резолютивній частині суд фактично застосував положення вказаних статей та призначив покарання, на підставі вимог закону, проте помилково не вказав на підставі яких статей вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 необхідно виконувати самостійно.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає уточненню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України, - без змін.

Уточнити резолютивну частину вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7 листопада 2014 року, та зазначити, що вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 10 вересня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.125 КК України до 2 років обмеження волі, та на підставі ст.ст.75 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, виконується самостійно на підставі ст.ст.71, 72 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4