АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/4451/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11/774/24/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
при секретарі ОСОБА_6
підсудного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула 10 червня 2015 року у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі справу за апеляцією прокурора, який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджений за ч. 3 ст.185 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням терміном два роки, якщо він не вчинить нового злочину, та не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 залишено підписку про невиїзд до набрання вироком законної сили, після чого скасувати.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним при наступних обставинах.
ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на вчинення корисливого злочину, 1 липня 2007 року приблизно о 21.00 годині на території м. Нікополя Дніпропетровської області, за пропозицією ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_10 , скоїв крадіжку чужого майна, вступивши таким чином з ними в попередню змову. Після цього, співучасники розробили план вчинення злочину, відповідно до якого, ОСОБА_9 повинен був показати іншим співучасникам об`єкт скоєння злочину, тобто місце скоєння злочинного посягання з метою візуального ознайомлення з місцевістю для визначення шляхів відходу.
Відповідно до розробленого плану ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 повинні були на автомобілі, що знаходився в постійному користуванні ОСОБА_9 , а саме «ВАЗ-2115», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибути до території гаражів, розташованих по пр. Трубників у м Нікополі Дніпропетровської області, де зупинитися неподалік від зазначеного гаражу «Шиномонтаж».
Після цього співучасники приступили до реалізації свого злочинного наміру.
Так, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , на автомобілі «ВАЗ-2115» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , 1 липня 2007 приблизно о 21.00 годині прибули до території гаражного кооперативу, розташованого по пр. Трубників у м. Нікополі Дніпропетровської області, де ОСОБА_9 показав співучасникам об`єкт вчинення злочину - гараж «Шиномонтаж», розташований по пр. Трубників 18 в м. Нікополі. Після досягнення поставлених цілей на підготовчому етапі здійснення таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , відповідно до розробленого плану, згідно якого ОСОБА_7 знаходився в зазначеному автомобілі неподалік від гаража «Шиномонтаж», розташованого по пр. Трубників 18 в м. Нікополі та виконував відведену йому роль, а саме вів спостереження за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити про це інших співучасників - ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які в цей час, за допомогою заздалегідь підготовленого знаряддя злочину металевого лому, зламали замки на дверях гаража «ІІІиномонтаж», проникли в вищевказаний гараж, звідки таємно, діючи повторно, викрали чуже майно, що належить ПП « ОСОБА_11 », а саме:
- автошини VS 11 в кількості 6 штук, вартістю 173 грн. за 1 автошину, на суму 1038 грн.;- автошини VS 20 в кількості 2 штук, вартістю 151 грн. за 1 автошину, на суму 302 грн.;- автошини «DEBICA PASSIO» в кількості 2 штук, вартістю 134 грн. за 1 автошину, на суму 268 грн;- автошини «DEBICA PASSIO» в кількості 4 штук, вартістю 153 грн. за 1 автошину, на суму 612 грн.;-автошини VS 11 в кількості 4 штук, вартістю 130 грн. за 1 автошину, на суму 520 грн;- трапеції в кількості 5 штук, вартістю 125 грн. кожна, на суму 625 грн.;- рулеві наконечники в кількості 12 штук, вартістю 25 грн. кожна, на суму 300 грн.;- підшипники в кількості 45 штук, вартістю 26,67 грн. кожен, на суму 1200 грн.;- підшипники полуосів до автомобіля ВАЗ-2108, в кількості 15 штук, вартістю 35 грн. кожна, на суму 525 грн.;- підшипники до передньої ступиці в кількості 15 штук, вартістю -35 грн. кожен, на суму 525 грн.;- шарові опори до автомобіля ВАЗ-2108 в кількості 12 штук, чим заподіяли шкоди потерпілому на загальну суму 8584 грн.
В апеляції прокурор, який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. з ст. 185 КК України скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. В обґрунтування зазначивши, що при призначенні міри покарання засудженому ОСОБА_7 судом першої інстанції не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. з ст. 185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до категорії тяжких кримінального правопорушення. Також судом не достатньо враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення; не взято до уваги те, що ОСОБА_7 в судовому засіданні вину свою не визнав та відмовився давати суду будь-які пояснення ,це свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 не розкаюється у вчиненні ним тяжкого злочину. Крім цього, судом не враховано обставини, які обтяжують покарання засудженого ОСОБА_7 , а саме те, ще засуджений ОСОБА_7 вчинив інкримінуємий йому злочин групою осіб за попередньою змовою, хоча у відношенні осіб, які вчиняли, спільно з ОСОБА_7 даний злочин обвинувальний вирок суду набрав законної сили та вони відбули покарання, пов`язане із позбавленням волі.
В апеляції захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2015 р. відносно його підзахисного ОСОБА_7 , кримінальну справу стосовно його підзахисного ОСОБА_7 направити на додаткове розслідування.
В обґрунтування посилаючись на те, що справа розглянута з порушенням КПК України. На думку захисника є порушенням, те що з 06.11.2010р. по 20.04.2011р. в різних СІЗО Росії та України без обрання запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою перебував його підзахисний ОСОБА_7 .. Крім того, Постанова Індустріального суду м.Дніпропетровська про затримання і доставки в суд підзахисного для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, не дає права утримувати людину в СІЗО протягом 165 днів . Також, знаходження його підзахисного під вартою в період з 21.04.2011р.по 07.06.2011 р. є незаконним. У постанові суду про обрання запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою від 21.04.2011г. вказується конкретний злочин, це крадіжка майна ПП (Пектораль), яке не має складу злочину, оскільки його підзахисний по даному злочину до кримінальної відповідальності не притягується. Також, слідчий грубо порушуючи чинне законодавство України КПК, Конституцію України, Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованих Законами України від 17.07.1997р, від 22.02,2000 р, від 28.11 .2007 г, проводив слідчі дії з ОСОБА_7 - Відтворення обстановки та обставин події, очні ставки без адвоката ОСОБА_12 , чим грубо порушив право його підзахисного на захист. При проведенні зазначених слідчих дій ОСОБА_7 від участі адвоката не відмовлявся, заяв не писав. Заява з даного питання в кримінальній справі відсутня. Згідно ст. 46 КПК України відмова від послуг адвоката повинен на виражатися лише шляхом написання особисто заяви або складанням протоколу слідчим. Крім того, на аркушах 92, 93 том № 2 протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 06.06.2011 р. мається дописка після виконання основного тексту записів, що підтверджено висновком комплексної почеркознавчої-технічної експертизи документів № 3748-3749-12 від 15.11.2012р., проте суд першої інстанції не звернув на це уваги. На думку захисника, другий лист даного протоколу допиту був замінений. У ході слідчої дії відтворення обстановки обставин події залучалися в якості понятих гр. ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які на дату 07.06.2011 року проходили стажування у слідчому відділі Нікопольського МВ і мали особисту зацікавленість у позитивній характеристиці. Свідок ОСОБА_15 , який давав свідчення в 2008 році про те, що на прохання мого підзахисного підвозив майно, кому належить йому не відомо. У ході слідства з ОСОБА_15 слідчих дій у вигляді очної ставки з моїм підзахисним і впізнання з метою усунення суперечностей не проводилося. Згідно з версією слідства основними свідками скоєння підзахисним інкримінованого йому злочину є ОСОБА_16 та ОСОБА_10 .. Вироком суду їм надано статус засудженого, за скоєння злочину в якому обвинувачується його підзахисний. Одна і та ж особа, по одному і тому ж факту не може мати одночасно два статусу, а саме засудженого і свідка, оскільки це не передбачено КПК України 1960р..
Окрім цього, допитаний в суді ОСОБА_10 не підтвердив причетність підзахисного до даного злочину. Суд у вироку спотворив свідчення останнього, в частині його свідчень, що він не пам`ятає, чи застосовувалося до нього психічний тиск. ОСОБА_10 конкретно вказав, куди його доставляли і для якої мети. При допиті ОСОБА_9 , суд не з`ясував ряд фактів. А саме, факт фальсифікації протоколу допиту. У вироку суд визнав, факт не законності проведення слідством слідчий дій: очна ставка між підзахисним і ОСОБА_10 , а також відтворення обстановки і обставин події, були визнані не допустимими доказами. Проте, згідно вироку суду, основними доказами провини підзахисного є, протоколи слідчих дії з ОСОБА_9 , і ОСОБА_10 . Наявність вироку щодо зазначених осіб та відбування ними покарання. Докази вини у скоєнні злочину іншої особи не можуть бути доказами вини його підзахисного. Таким чином, причетність до скоєння даного злочину його підзахисного слідством не доведена.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, що приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та просив вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок на підставах зазначених в апеляції, а апеляцію захисника залишити без задоволення, захисника ОСОБА_8 який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, та залишити без задоволення апеляцію прокурора, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію свого захисника, та вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляціях і зіставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Так ,подані по даній справі апеляції розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України від 13.04.2012 року, відповідно до вимог п.п. 11, 15 Розділу ХІ "Перехідні положення" вказаного кодексу.
Згідно ст.365 КПК України 1960 р вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом у межах наданої апеляції.
У відповідності зі ст. 323 КПК України вирок суду має бути законним та обґрунтованим, підтвердженим перевіреними в судовому засіданні доказами, ґрунтуватись на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин та доказів по справі в їх сукупності і відповідати вимогам закону.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і ретельно досліджених в судовому засіданні доказах, наведених у вироку
Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_7 ч.3 ст. 185 КК України ґрунтується на доказах, які були досліджені у судовому засіданні і яким суд першої інстанції дав належну оцінку .
Так, в судовому засіданні по даній справі були допитані в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які безпосередньо приймали участь у вчиненні крадіжки майна належного потерпілому ОСОБА_11 , які 19 12 2009 року були засуджені ,визнанні винними у вчиненні зазначеного злочину за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої були виділені в окреме провадження, та які фактично відбули покарання за вчинення вказаного злочину.
Судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те , що безперечним доказом вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_7 є вирок Нікопольського міськрайонного суду від 19 грудня 2009 року стосовно ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , який набув чинності. ,згідно вище зазначеного вироку суду ОСОБА_17 та ОСОБА_10 визнані винними та засудженні за вчинення крадіжки майна із гаража «Шиномонтаж», яке належало потерпілому ОСОБА_11 , за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження.( а.с.43-75 т.4)
Відповідно до постанови про виділення матеріалів із кримінальної справи №32071916 (а.с.1-2 т.1), у зв`язку зі зміною місця проживання та оголошенням в розшук, за фактом крадіжки чужого майна, що належить ОСОБА_11 за ознаками ст.185 ч.3 КК України, в окреме провадження були виділені матеріали кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 .
Крім того ,допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 , після оголошення в судовому засіданні показів, які він дав на досудовому слідстві, суду заявив, що дійсно він вчиняв зазначений злочин разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . При цьому, ОСОБА_21 наголосив, що він був знайомий з ОСОБА_7 до крадіжки. Що стосується обставин вчинення злочину, то ОСОБА_17 вказує на те, що ОСОБА_22 залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою обстановкою, а він з ОСОБА_10 зламали замки на дверях гаража, проникли в приміщення, звідки викрали автошини та запасні частини до автомобілів.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду показав, що крадіжку майна потерпілого ОСОБА_11 він вчиняв разом з ОСОБА_21 та хлопцем на ім`я ОСОБА_23 , але не з підсудним ОСОБА_24 . Натомість, після оголошення показів на досудовому слідстві (а.с.89-90 т.2), будучи допитаним 06 червня 2011 року у якості свідка по даній справі , ОСОБА_10 дав покази, що 1 липня 2007 року він вчинив крадіжку запасних частин та автошин з гаражу «Шиномонтаж» в м. Нікополі за попередньою змовою з ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .
Тоб-то допитані у судовому засіданні по даній справі у якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , кожний окремо підтвердили що 01 липня 2007 року крадіжку запасних частин та автошин з гаражу «Шиномонтаж» скоїли разом з ОСОБА_7 .
Також, у судовому засіданні були наголошені у зв`язку з знаходженням за межами України покази свідка ОСОБА_15 , які були дані ним на досудовому слідстві, що не суперечить вимогам КПК України 1960 року
Згідно зазначених показів свідка ОСОБА_15 - приблизно 01 липня 2007 року близько 24 годин йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_27 та попрохав перевезти до нього додому в район «Кристала» речі. Він погодився і приїхав на вказане останнім місце, а саме в район спортивного комплексу НЗФ, де його чекав ОСОБА_22 разом з ОСОБА_21 , та біля них лежали автошини.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд не мав права допитувати ОСОБА_10 та ОСОБА_17 у якості свідків нічим не обґрунтовано , натомість їх допит у судовому засіданні у якості свідків по дані справі є законним, впливає на повноту судового слідства
Колегія суддів звертає увагу також на те, що судом першої інстанції приймалися міри до виклику свідка ОСОБА_15 в судове засідання, було встановлено, що він знаходиться за межами України, що підтверджено матеріалами справи. Тільки після цього були оголошені його покази на досудовому слідстві, крім того суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що згідно вироку суду від 19 грудня 2009 року,який вступив у законну силу, свідок ОСОБА_15 допитувався в судовому засіданні, давав покази, та підтвердив данні ним на досудовому слідстві покази.
У судовому засіданні було допитано потерпілого, який підтвердив факт крадіжки майна і його вартість, як вказано в обвинувальному акті та вказав на те , що він по факту крадіжки звертався до міліції, проводився огляд, батьки підсудного ОСОБА_24 відшкодували йому 2000 грн. за завдані матеріальні збитки .
Це підтверджено письмовими доказами : протоколом усної заяви про злочин від 02 07 2007 року (а.с. 8 т.1) протоколом огляду місці події та фото таблицею до нього від 02 07 2007 року ( а.с. 9-11 т.1), актами інвентаризації та видатковими накладними(а.с.14-20 т.1)протоколм відтворення обстановки та обставин подій від 18 01 2008 року , де ОСОБА_18 показав і розказав про злочин пояснивши, що скоїв крадіжку разом з ОСОБА_26 та ОСОБА_28 9 а.с.69-71 т.1) Факт відшкодування шкоди підтверджено розпискою , яка міститься у матеріалах справи (а.с.133 т.2)
Тоб-то,окрім показань потерпілого та свідків вина ОСОБА_7 також підтверджується письмовими доказами по справі, які були досліджені в ході судового слідства і яким суд дав належну оцінку.
Тому твердження захисника про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, нічим не обґрунтовані, надумані і спростовуються вироком суду, де чітко послідовно, обґрунтовано і згідно з вимогами ст.334 КПК України 1960 року суд першої інстанції проаналізував покази свідків, письмові докази, надав їм належної оцінки і прийшов до обґрунтованого висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому злочині (а.с. 97-103 т.4)
Крім того, з протоколу судового засідання та вироку суду вбачається, що суд прийняв заходи до виклику і допиту потерпілого і свідків, ретельно дослідив всі зібрані по справі докази, розглянув всі доводи та клопотання
На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатнь для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні передбаченого ч.3 ст.185 КК України злочину, навіть при повному невизнані останнім своєї вини.
У судовому засіданні допитані всі свідки, досліджені всі докази, чітко встановлено склад злочину у тому числі і об`ективну сторону злочину, ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було заявлено клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції .
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недопустимість деяких доказів у кримінальній справі, то і це питання також було вирішене судом першої інстанції , про що зазначено судом у мотивувальній частині вироку
Так ,суд першої інстанції з посиланням на вимоги ст. 48 КПК України 1960 року враховуючи вимоги ст.. 334 КПК України 1960 року дійшов законного і вірного висновку , що відтворення обстановки та обставин події за участю обвинуваченого ОСОБА_7 (т.2,а.с.102-104 ),а також очна ставка між підсудним ОСОБА_7 та ОСОБА_10 без участі захисника ОСОБА_12 (а.с.91т.2),були проведені з порушенням норм КПК, а тому судом не прийнято як доказ вини підсудного результати вказаної слідчої дії і зазначені докази визнані судом недопустимими.(а.с.96-103 т.4)
Судом надана оцінка як протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 06.06.2011 року,так і висновку комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів і суд вірно прийшов до висновку, що свідок підтвердив в судовому засіданні покази, викладені в зазначеному протоколі.
Таким чином, і в цій частині доводи апеляції захисника спростовуються матеріалами справи.
Крім того, суд першої інстанції при розгляді кримінальної справи перевірив твердження обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів слідства
Так, за постановою суду цей факт було перевірено, та постановою старшого слідчого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за фактом застосування до ОСОБА_7 заходів психологічного впливу з боку співробітників Нікопольського МВ та Нікопольської міжрайонної прокуратури, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. (т.4, а.с.35-37)
За таких обставин, вказаними аналогічними і узгодженими показаннями свідків, потерпілого а також письмовими доказами по справі спростовуються твердження засудженого про те, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину і повністю викривають його у вчиненні крадіжки чужого майна
Твердження захисника про незаконне залучення в якості понятих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , не обґрунтоване, надумане , т.я. КПК України не заборонено залучати у якості понятих дієздатних осіб у тому числі як засуджених осіб так і одних і тих же осіб за різними кримінальними провадженнями , крім того, результати цієї слідчої дії (відтворення обстановки та обставин події за участю обвинуваченого ОСОБА_7 (т.2,а.с.102-104 ) і зазначений доказ визнано судом недопустимим.
Крім того, твердження захисника про незаконне затримання і утримання під вартою ОСОБА_7 спростовується, як постановою від 27 03 2008 року Індустріального суду м.Дніпропетровська про затримання і доставку в суд ОСОБА_7 для вирішення питання про обрання запобіжного заходу,(а.с.117т1) так і постановою від 21 04 2011 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою (а.с.29 т.2),де чітко вказано злочин за який його було засуджено оскаржуваним вироком .
Твердження захисника про непричетність засудженого ОСОБА_7 до злочину, за який він засуджений, суд обґрунтовано розцінює як обрану ним форму захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне і в цій частині його доводи спростовуються узгодженими і послідовними показаннями потерпілого, свідків та письмовими доказами
Таким чином, висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні та належно оцінених судом.
Отже, твердження захисника про односторонність і неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом кримінального закону є безпідставними.
Органом досудового слідства і судом досліджені всі обставини, які мають значення для об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи і підстав для скасування вироку і направлення справи на додаткове розслідування немає .
Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.. 75,76 КК України , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому не може бути визнане таким, що за своїм видом чи розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора стосовно того, що суд першої інстанції, при призначенні покарання неправильно врахував особу винного, не врахував обставин скоєння злочину ,та його тяжкість .
При призначенні покарання суд врахував всі загальні засади призначення покарань, передбачених ст. ст..50, 65 КК України, зокрема ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 12 КК України, характеристику особи засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т.2, а.с.35), за місцем проживання та місцем праці характеризується позитивно(т.2, а.с.36,37), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (т.2, а.с.38,39), Обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання, судом не встановлені. Також суд враховує, що потерпілий ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_8 в рахунок відшкодування шкоди за скоєння крадіжки у 2007 році 2320 гривень, а тому претензій до ОСОБА_7 він не має. (т.2,а.с.133 ). Крім того, колегія суддів вважає що з моменту вчинення злочину до сьогоднішнього дня пройшов значний проміжок часу, в період якого ОСОБА_7 не вчиняв будь яких злочинів.
Таким чином колегія суддів апеляційного суду, вважає, що призначене покарання, його вид і строк визначено судом правильно, а тому підстав для застосування до ОСОБА_7 більш більш тяжкого покарання колегія суддів не вбачає.
Судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_7 кваліфікації дій за ч. 3 ст. 185 КК України і призначення покарання вимоги кримінального і кримінально-процесуального законодавства дотримані, керуючись законом суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і зібрані по справі докази в їх сукупності, правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_7 з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення покарання засудженому у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 75,76 КК України яке буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів приходить до висновку, що всі докази, викладені у вироку, є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у справі і правильного її розв`язання. З матеріалів справи вбачається, що мотивувальна частина вироку викладена судом відповідно до вимог ст.334 КПК України,1960 року і містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину .
Суд ретельно і повно дослідив всі докази, доводи засудженого, дав у вироку оцінку показанням усіх допитаних у судовому засіданні осіб, іншим доказам, виніс у справі законний обґрунтований належно вмотивований вирок.
Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які були би безумовною підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено.
Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 Розділу ХІ "Перехідні положення " КПК України від 13.04.2012 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляцію прокурора, який приймав участь при розгляді справи в суді першій інстанції, апеляцію захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2015 року, у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 залишити підписку про невиїзд до набрання вироком законної сили.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ у трьохмісячний термін.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4