Справа № 1695- 2007 р.
у 1 інстанції Волік І.М.
Доповідач Кузьмін М. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах 06 вересня 2007 року Апеляційного суду м. Києва у
складі:

Головуючого
Принд юк М.В.

Суддів Лук'янець
Л.Ф., КузьмінаМ. Л.

за участю
прокурора Рабінчук Т.І.

потерпілих ОСОБА_1 ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

засуджений ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції,
засудженого ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22
червня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеним
вироком

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 прожив, в м. Борисполі Київської області, працювавши водієм ВАТ
«АТАСС- Бориспіль, раніше не судимий, -

засуджений
за ст. 286 ч. 3 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами терміном на 3 роки.

ОСОБА_4
визнаний судом винним в тому, що він, керуючи технічно справним автобусом «Вольво», рухаючись по
вул. Грінченка в напрямку вул. Саперно-Слобідської в м. Києві, 21 грудня 2006
року близько 00 год. 05 хв.
не дотримався вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, був неуважний, не стежив
за дорожньою обстановкою та її змінами, в порушення вимог п. 16.11 Правил
дорожнього руху, виїжджаючи на перехрестя вулиць, не надав дорогу автомобілю
«Іж - 412» під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі,
внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, що призвело до
травмування водія ОСОБА_1 та пасажира ОСОБА_2. від отриманих тілесних ушкоджень
зазначені особи померли.

В
апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику
призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня

2

2003 року
зазначає, що суд першої інстанції не врахував конкретні обставини скоєного
злочину з необережності і дані про особу засудженого, просить вирок змінити і з
застосуванням ст. 69 КК України призначити ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 3 КК України
міру покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 3 роки.

Засуджений
ОСОБА_4 не оспорює доведеність його вини у порушенні Правил дорожнього руху, що
призвело до загибелі двох осіб, просить пом'якшити міру покарання.

Заслухавши
доповідь судді, прокурора Рабінчук Т.І., яка просила задовольнити подані
апеляції, пояснення засудженого ОСОБА_4, потерпілих ОСОБА_1 ОСОБА_2,
адвоката ОСОБА_3, які
підтримали апеляції і просили застосувати ст. 75, 76 КК України, перевіривши
матеріали справи, провівши дебати, заслухавши останнє слово ОСОБА_4 і
обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що подані апеляції
підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Винність
ОСОБА_4 у порушенні руху, що призвело до загибелі двох осіб, за обставин,
зазначених у вироку суду, матеріалами справи доведена.

Допитаний
як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав
свою винність, щиро розкаявся.

Обставини
скоєного злочину підтверджуються протоколом та доданою до нього схемою
дорожньо-транспортної пригоди, протоколами огляду місця ДТП та технічного стану
транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4, а також висновком судової авто
технічної експертизи.

За
висновком судово-медичних експертиз смерть потерпілих ОСОБА_1 і ОСОБА_2
настала внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя,
при зіткненні транспортних засобів.

Зібраним
по справі доказам у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову
оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_4 у порушенні правил
безпеки дорожнього руху, що призвело до загибелі двох осіб. Його дії за ч. 3
ст. 286 КК України судом кваліфіковані правильно.

Проте,
при призначенні міри покарання суд першої інстанції належним чином не врахував
вимоги, передбачені ст. 65 КК України, в якій зазначено, що особі, яка вчинила
злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення
та попередження нових злочинів. При цьому суд першої інстанції не взяв до
уваги, що ст. 25 КК України передбачає необережну форму вини, скоєний злочин не
є умисним, що впливає на суспільну небезпечність і не мотивував у вироку, чому
саме міра покарання строком на 8 років є необхідною і достатньою для
виправлення і попередження нових злочинів для літньої людини, яка скоїла злочин
з необережності.

Не
врахував суд похилий вік засудженого, наявність безперервного трудового стажу
близько 40 років, дані які бездоганно характеризують його в минулому.

Як
свідчить матеріали справи всі моральні та матеріальні збитки потерпілим
відшкодовані.

3

Потерпілі
заявили клопотання про пом'якшення покарання ОСОБА_4 зі звільнення від відбуття
покарання.

Враховуючи
вище наведене, колегія суддів вважає, що призначена міра покарання засудженому
ОСОБА_4 є суворою і не відповідає вимогам ст. ст. 50 та 65 КК України, оскільки
не були враховані всі пом'якшуючі обставини і приходить до висновку, що
виправлення ОСОБА_4 можливе при призначенні йому більш м'якого покарання,
передбачено законом у відповідності зі ст. 69 КК України, на що посилається у
апеляції і прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції і апеляцію
засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Вирок
Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2007 року відносно ОСОБА_4
змінити.

З
застосуванням ст. 69 КК України за ст. 286 ч. 3 КК України ОСОБА_4 пом'якшити
покарання до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами терміном на 3 ( три) роки.

В решті
вирок залишити без змін.