Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової Т.С.,

суддів:
Марчук Н.О., Романець Л.А.,

за участю прокурора
Парусова А.М.,

розглянула в судовому засіданні 07
жовтня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 10
червня 2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року.

Цим вироком, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

не має судимостей,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено
від відбування призначеного основного
покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки з покладенням на нього
обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4
ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_1 на
користь потерпілих: ОСОБА_2 - 30 000 грн.,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 5 000 грн. кожному в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винуватим та засуджено за те, що він 07
лютого 2011 року, керуючи технічно
справним автомобілем «Фольксваген
Пассат», державний номер НОМЕР_1, в
салоні якого знаходився пасажир
ОСОБА_5, рухаючись зі швидкістю 70-80
км/год. по вул. Широківське шосе в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області, в порушення вимог п. 2.1 «а», 12.4,
12.9 «б», 12.1, розділу 33 п. 1.13, 7.12 Правил
дорожнього руху України, керуючи
транспортним засобом без посвідчення
на право керування транспортними
засобами, не дотримуючись швидкісного
режиму в населених пунктах та
перевищуючи максимальну швидкість, а
також будучи проінформованим
дорожніми знаками про дорожні умови і
про стан проїзної частини дороги
«слизька дорога», «ожеледиця», не
врахував дорожню обстановку, продовжив
рух з небезпечною швидкістю, яка не
давала йому можливостей контролювати
рух автомобіля і безпечно керувати ним,
у результаті чого втратив керування
над даним транспортним засобом та
виїхав на смугу зустрічного руху, де
допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ
2107», державний номер НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_3 Унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди пасажир
автомобіля «Фольксваген Пассат»
ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні
ушкодження, від яких помер на місці,
водій автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_3 та
його пасажир ОСОБА_4 - тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1,
не погоджуючись із судовими рішеннями,
постановленими щодо нього, через
неповноту та однобічність досудового
та судового слідства, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, істотне порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону, просить їх
скасувати, а справу направити на нове
розслідування. Свої вимоги засуджений
мотивує тим, що суд першої інстанції не
взяв до уваги висновків експертиз,
проведених під час судового розгляду
справи. Вказує на те, що місцевий суд
безпідставно не допитав додаткових
свідків. Крім того, посилається на
невідповідність ухвали апеляційного
суду вимогам ст. 377 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора із запереченнями проти
скарги, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи, наведені в
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що вона не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

У своїй касаційній скарзі засуджений
порушує питання про перегляд судових
рішень через однобічність та неповноту
досудового та судового слідства,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Проте однобічність та неповнота
досудового й судового слідства,
фактичні обставини справи, які були
предметом оцінки судів першої та
апеляційної інстанцій, перегляду
відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України (1960
року) у касаційному порядку не
підлягають.

Разом із тим, висновки суду про
доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, за який його
засуджено, та правильність
кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК
України відповідають фактичним
обставинам справи, обґрунтовані
сукупністю розглянутих у судовому
засіданні та наведених у вироку
доказів.

Зокрема, вони підтверджуються
показаннями потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, експерта
ОСОБА_16, даними, що містяться у
протоколах огляду місця
дорожньо-транспортної пригоди,
відтворення обстановки та обставин
подій, ставок віч-на-віч, огляду
транспортних засобів, висновках
судово-медичних, автотехнічної,
трасологічної експертиз, та іншими
доказами по справі.

Також суд детально проаналізував
показання ОСОБА_1, надані ним у судовому
засіданні, про обставини виниклої
дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції у відповідності
до вимог ст. 67 КПК України (1960 року)
оцінив докази у справі, та з
дотриманням вимог статей 323, 333-335 КПК
України (1960 року) постановив вирок,
належним чином умотивувавши своє
рішення та дійшовши обґрунтованого
висновку про винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України.

При призначенні покарання засудженому
суд відповідно до вимог ст. 65 КК України
врахував обставини справи, відсутність
обставин, які обтяжують покарання, та
наявність обставин, які пом'якшують
покарання, а також дані про його особу.

Призначене засудженому ОСОБА_1
покарання у виді позбавлення волі із
застосуванням ст. 75 КК України є
необхідним і достатнім для його
виправлення та попередження нових
злочинів.

Суд апеляційної інстанції ретельно
перевірив доводи апеляції захисника та
засудженого, і обґрунтовано визнав їх
безпідставними, належним чином
умотивувавши свої висновки.

Перегляд справи в апеляційному порядку
здійснювався відповідно до вимог
кримінально-процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, в
тому числі й тих, на які вказував
засуджений у касаційній скарзі, та які
б давали підстави для зміни чи
скасування судових рішень, судом
касаційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960
року), пунктами 11, 15 розділу XI
«Перехідні положення» Кримінального
процесуального кодексу України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 10
червня 2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року щодо
нього - без зміни.

С у д д і:

Т.С. Шилова Н.О. Марчук Л.А. Романець