Справа №581/489/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11/788/20/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5

представника потерпілої - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9

засудженого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляціями прокурора прокуратури Липоводолинського району ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 березня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на 2 роки.

Запобіжний захід відносно засудженого до набрання вироком законної сили залишено - підписку про невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 4166 грн. витрат на поховання, 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 12579 грн. на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Зараховано ОСОБА_10 в строк відбуття ним покарання за даним вироком тримання під вартою у період із 01 лютого 2012 року по 28 травня 2013 року включно.

Відповідно до вимог ст. 81 КПК України (1960 року) вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 березня 2015 року ОСОБА_13 визнаний винним і засуджений за те, що 11 липня 2010 року близько 23 год. він, керуючи на підставі довіреності автомобілем ВАЗ 21072, державний номер НОМЕР_1 , та проїжджаючи по відрізку автошляху Липова Долина - Побиванка у напрямку с. Побиванка (за 180 м до перехрестя на с. Гречанівка), на якому малась дорожня розмітка осьової лінії і краю проїзної частини, в умовах обмеженої видимості (у темну пору доби) не обрав безпечної швидкості руху та побачивши на своїй смузі руху ОСОБА_14 , застосував екстрене гальмування, однак скоїв наїзд на нього.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 01 червня 2012 року № 275 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримав множинні тілесні ушкодження з яких: перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під мозкові оболонки, що викликали набряк головного мозку, а також перелом 8-го грудного хребця з повним перериванням спинного мозку з ушкодженням пристіночної плеври, травма грудної клітини з крововиливом в плевральні порожнини перебували у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 .

Своїми діями водій ОСОБА_10 порушив Правила дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306), зокрема пункт:

12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Допущені водієм порушення Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

При цьому, судом першої інстанції обвинувачення в частині порушення п.12.3 ПДР, в якому зазначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не прийнято до уваги при винесенні вироку з урахуванням того, що ОСОБА_15 перевищивши допустиму за певної видимості дороги швидкість руху свого автомобіля, вже не мав технічної можливості вчасно зупинити автомобіль, незалежно від того, коли він вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки автомобіля, що унеможливлює одночасне порушення ним ще й п.12.3 Правил дорожнього руху. На думку суду першої інстанції порушення зазначених пунктів Правил дорожнього руху є взаємовиключним.

В поданих апеляціях:

Прокурор до початку апеляційного розгляду справи, подав зміни до апеляції, в яких просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

При цьому прокурор вказує, що при ухваленні вироку, судом було порушено ст. 334 КПК України, а саме те, що як фактичну обставину, визнану доведеною, суд вказав, що потерпілий ОСОБА_14 внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , помер на місці пригоди, що спростовується матеріалами кримінальної справи, з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 , внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , помер під час транспортування до Липоводолинської ЦРЛ.

Крім того, у мотивувальній частині вироку суд вказує прізвище, ім`я і по батькові підсудного - ОСОБА_13 , а у вступній та резолютивній частинах - ОСОБА_10 .

Також прокурор зазначає, що слідчим 23.05.2012 року по справі призначено судово - медичну експертизу. В порушення вимог ст.197 КПК України, обвинувачений ОСОБА_10 з постановою про призначення експертизи та правами обвинуваченого при призначенні і проведенні експертизи ознайомлений лише 05.06.2012 року - після проведення експертизи. Такі ж порушення були допущені слідчим при призначенні трасологічних та автотехнічних експертиз, що призвело до порушення права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, що є істотним порушенням вимог кримінально - процесуального закону.

При цьому прокурор зазначає, що зазначені порушення можуть бути усунуті під час судового розгляду шляхом надання судових доручень в порядку ст. 315-1 КПК України.

Захисник засудженого ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним, необгрунтованим та упередженим, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 щодо пред`явленого звинувачення за ч.2 ст.286 КК України, а позов потерпілої ОСОБА_12 залишити без розгляду.

Свої вимоги захисник ОСОБА_9 мотивує тим, що:

- в основу вироку суд поклав висновок експерта № 83 від 18.06.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода, шляхом виконання п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, проте, даний висновок не був складений відповідно до рекомендацій та в основу розрахунків покладні вихідні дані, що не відповідають методичним рекомендаціям та експертній практиці, що призвело до надання неправдивого висновку, оскільки, експертом було взято за розрахунок ситуаційний час реакції водія t1-0,8 секунди, коли відповідно до Методичних рекомендацій по застосуванню диференційованих значень часу реакції водія передбачено ситуаційний час реакції водія t1-1,4 секунди;

- незрозуміло, як експертом було проведено дослідження щодо встановлення видимості небезпеки для руху, суд першої інстанції навіть не перевіряв правильність експертного висновку, а лише вказав у вироку результати, які не відповідають дійсності;

- судом першої інстанції не було взято до уваги, що слідчим при призначенні вищевказаної експертизи було порушено право на захист ОСОБА_10 , оскільки з постановою про призначення авто-технічної експертизи від 12.06.2012 року він був ознайомлений 19.06.2012 року без участі захисника та коли вже було 18.06.2012 року виготовлено висновок даної експертизи, з яким ОСОБА_10 ознайомили також без присутності захисника ОСОБА_8 , вказані порушення призвели до того, що зауваження самого ОСОБА_16 під час ознайомлення з даною експертизою не могли бути взяті до уваги, так як на той час вже існував висновок експертизи, а також самі заперечення до постанови про призначення експертизи були розглянуті вже після її виготовлення 20.06.2012 року;

- суд не взяв до уваги, що висновки медико-криміналістичних експертиз від 15.06.2012 року №305 та № 303 було виконано на підставі постанови начальника СВ Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_17 від 10 травня 2012 року по кримінальній справі №10120065, а відповідно до матеріалів кримінальної справи дана справа була прийнята до провадження 21.05.2012 року;

- суд не звернув увагу на розбіжності у висновку експерта № 305 від 15.06.2012 року, в якому в дослідницькій частині вказано, що слідчим надано 01.06.2012 року постанову, протокол огляду місця пригоди і поліетиленовий пакет в опечатаному вигляді з надписом на бірці «сорочка чорного кольору загиблого Грязного», а в дослідженні йдеться мова про чоловічу куртку із синтетичної трикотажної тканини чорного кольору;

- суд визнав доказом висновок судово-автотехнічної експертизи №2374 від 18.06.2012 року, при тому, що фактично експертиза не проводилася, а все було зроблено на підставі попереднього висновку, який був визнаний судом недопустимим та незаконним. У вихідних даних вказаного висновку експертизи вказано що автомобіль був наданий ст. слідчим ОСОБА_17 15.04.2011 року, тобто ще до призначення експертизи;

- всі експертизи вказані вище були призначені без участі захисника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_18 , та ознайомлення з ними відбулося також без участі даного захисника, що потягло порушення права на захист ОСОБА_10 , крім того в матеріалах кримінальної справи відсутня постанова про допуск захисником адвоката ОСОБА_18 , чим було порушено вимоги ст. 44 КПК України (редакції 1960 року);

- судом першої інстанції не було взято до уваги, що матеріали кримінальної справи в один і той самий час знаходилися в різних експертних установах, що фактично говорить про фальсифікацію - у Сумському обласному бюро СМЕ з 01.06.2012 року по 15.06.2012 року та з 12.06.2012 року по 18.06.2012 року в НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області при проведенні автотехнічної експертизи.

- висновок суду про те, що обставина невідповідності методичним рекомендаціям встановленої під час відтворення обстановки та обставин події відстань видимості дороги у 24,85 м не має вирішального значення, оскільки встановлена за допомогою цієї величини безпечна швидкість руху автомобіля не є визначальною, є необґрунтованим і спростовується висновком Полтавського відділення ХНІСЕ ім. Бокаріуса від 20.05.2013 року, якому суд не надав жодної оцінки, а вказана експертиза проводилась з застосуванням вірних коефіцієнтів, наприклад час реакції водія t1-1,4 секунди, а не t1-0,8 секунди, що застосовується при інших умовах;

- суд не дав належної оцінки висновку комісійно-судової автотехнічної експертизи № 12362 від 23.12.2013 року, в якому висновку про вину ОСОБА_10 експертизою надано не було;

- судом не вірно було стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати за проведення всіх експертиз, в той час як законними можна вважати лише дві;

- Висновок суду про те, що ОСОБА_10 не повідомляв ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про страховий випадок не відповідає обставинам справи, так як ОСОБА_10 пояснював в судовому засіданні, що повідомляв страхову компанію про даний страховий випадок, а тому шкода стягнута з підсудного не відповідає вимогам Закону;

- суд не взяв до уваги докази зібрані на стадії судового розгляду справи і послався на докази здобуті з грубим порушенням закону. При цьому, судом не враховано, що ОСОБА_10 рухався в темний час доби за межами населеного пункту, з допустимою швидкістю, коли була мінімальна вірогідність виникнення перешкоди та раптово на трасі виник потерпілий, після чого ОСОБА_10 застосував гальма. Суд не взяв до уваги дані обставини та визнав винною особу, яка не мала технічної можливості уникнути даного ДТП;

- захисники засудженого - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять вирок районного суду відносно ОСОБА_10 скасувати, винести виправдувальний вирок, а справу закрити.

Свої вимоги мотивують тим, що:

- вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину не доведена, а сам він вину не визнавав;

- висновки проведених судово-автотехнічних експертиз як докази вини ОСОБА_10 в скоєнні ДТП, зроблені на результатах відтворення обстановки та обставин подій за участю ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_19 , під час яких були порушені норми КК України, а саме: автотехнічні експертизи проводилися службовими автомобілями РВВС, працівників міліції та їх родичів і в цих автомобілях ближнє світло фар не відповідало технічним вимогам до транспортного засобу Конвенції про дорожній рух;

- судом не було враховано, що під час досудового слідства мало місце порушення норм процесуального законодавства, а саме: понятими та статистами були працівники міліції, родичі та їх друзі, експерт по судово-автотехнічним експертизам ОСОБА_20 був задіяний декілька раз в проведенні експертиз, на досудовому та судовому слідстві не оглядались речові докази, виникав спір по даному питанню, при проведенні слідчої дії на статистові був не той одяг і не ті кросівки, заявлялись клопотання та зауваження, на що слідчий не звертав уваги;

- в ході судового розгляду не були допитані в якості свідків особи, які безпосередньо спілкувались з потерпілим ОСОБА_14 перед його загибеллю і могли б пояснити суду яка поведінка і емоційно-психологічний стан був у потерпілого за годину до ДТП;

- при винесенні вироку ні прокурор, ні суд не надали оцінку дій пішохода ОСОБА_14 в даній дорожній ситуації, в той час як у висновку комісійної судової автотехнічної експертизи від 25.12.2013 року №12362 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз вказано, що оцінка дій пішохода ОСОБА_14 не потребує застосування технічних знань в галузі автотехніки і тому може бути проведена судом самостійно до вимог пунктів 4,3; 4.4; 4.7; 4.8; 4.10; 4.14а,б,г, ґ» Правил дорожнього руху України, а суд цього не зробив, в той час як невиконання і порушення вимог вищезазначених пунктів ПДР пішоходом ОСОБА_14 спричинили ДТП;

- суд у вироку зазначив, що висновок комісійної судової автотехнічної експертизи від 25.12.2013 року №12362 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз взагалі не надає відповіді, яка доводить або спростовує наявність чи відсутність вини ОСОБА_10 у вчиненому;

- судом не враховано, що в матеріалах кримінальної справи є докази, що в сечі потерпілого виявлено 0,96% етилового спирту, а етиловий спирт в сечі тримається набагато довше ніж в крові;

- в судовому засіданні не був допитаний медексперт Полтавського відділення ХНДІСЕ, який проводив судово-автотехшчну експертизу;

- суд у вироку не зазначив, що ОСОБА_10 з місця ДТП не втік, визвав медичну допомогу. У вироку зазначено, що ОСОБА_14 помер на місці пригоди, а в кримінальній справі є підтвердження того, що потерпілий помер в Липоводолинській районній лікарні і це також підтвердив в.о. слідчого ОСОБА_21 в судовому засіданні;

- під час проведення судового слідства не була використана відео-зйомка слідчих дій та обставин 09.08.2013 року, яка була призначена суддею Роменського міськрайонного суду ОСОБА_22 , в судовому засіданні було переглянуто це відео і зазначались порушення, які були виявлені при відтворенні слідчих дій;

- зазначають, що вищевказаними діями були порушені ст. 5, 6 Європейської Конвенція з прав людини.

Крім цього, захисник ОСОБА_7 зазначає про те, що зі змісту вироку не зрозуміло хто керував автомобілем ОСОБА_10 чи ОСОБА_13 . У довідці про рух справи вказано, що ОСОБА_23 обрано запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 також вказує, що слідчі дії були проведені без участі батьків-захисників ОСОБА_10 , чим було порушено право на захист та зазначає, що ОСОБА_10 викликали до страхової компанії «Провідна» 12.07.2010 року про надання відомостей про повідомлення страховика та настання ДТП.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала вимоги зміненої апеляції прокурора та просила їх задовольнити, та не заперечувала щодо задоволення апеляцій захисників в частині скасування вироку, засудженого ОСОБА_10 на підтримку поданих апеляцій його захисників, захисників засудженого - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги їх апеляцій та відмовити в задоволенні апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, апеляції захисників засудженого - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 367 КПК України (1960 року) підставою для скасування або зміни судових рішень, зазначених у частині першій статті 347 цього Кодексу, при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ч.1,2 ст. 370 КПК України (1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову. Вирок в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист.

Обґрунтованими, на думку колегії суддів, є доводи апеляцій прокурора та захисників засудженого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_10 .

Зі змісту апеляційних скарг захисників та матеріалів справи вбачається, що після направлення кримінальної справи на додаткове розслідування відповідно до ухвали Апеляційного суду Сумської області від 26.04.2012 року, слідчі дії були проведені з порушенням прав обвинуваченого передбачених ст. 197 КПК України (1960 року): заявляти відвід експертові; просити про призначення експерта з числа вказаних ним осіб; просити про постановку перед експертизою додаткових питань; давати пояснення експертові та ін.

Так, при наявності того, що засуджений ОСОБА_10 страждає на психічне захворювання і крім цього захисниками засудженого, оспорюються ті обставини, що на момент ДТП потерпілий ОСОБА_14 перебував у тверезому стані, з постановою про призначення судово-медичної експертизи від 23.05.2012 року (т.2 а.с.10), яка виконана 01.06.2012 року (т.2 а.с. 12-16 висновок експерта №275), обвинувачений ОСОБА_10 був ознайомлений 05.06.2012 року (т.2 а.с. 11), тобто вже після виконання експертизи. Підпис захисника ОСОБА_18 у протоколі про ознайомлення з постановою відсутній. Захисник ОСОБА_8 до вказаної слідчої дії не залучався.

Крім цього, з постановою про призначення автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу від 06.06.2012 року (т.2 а.с. 46) обвинувачений ОСОБА_10 був ознайомлений 19.06.2012 року (т.2 а.с. 47), хоча станом на 18.06.2012 року вже був зроблений висновок судово-автотехнічної експертизи № 2374 (т.2 а.с. 49-56). Підпис захисника ОСОБА_18 у протоколі про ознайомлення з постановою відсутній. Захисник ОСОБА_8 до вказаних слідчих дій не залучався.

З постановою про призначення автотехнічної експертизи від 12.06.2012 року (т.2 а.с. 65) обвинувачений ОСОБА_10 був ознайомлений 19.06.2012 року (т.2 а.с. 67) та зробив заяву про те, що для проведення експертизи надані не всі вихідні дані та заявив відвід експерту ОСОБА_24 , хоча на час ознайомлення з постановою про призначення експертизи експертиза № 82 від 18.06.2012 року була вже виконана (т.2 а.с. 72-76).

За наявності таких обставин, судом при винесенні вироку було допущено неповноту судового слідства, оскільки в основу вироку було покладено висновки експертиз № 275 від 01.06.2012 року (т.2 а.с. 12-16), № 2374 від 18.06.2012 року (т.2 а.с. 49-56), № 82 від 18.06.2012 року (т.2 а.с. 72-76), при винесенні яких обвинувачений був позбавлений можливості своєчасно заявити відвід експерту, поставити необхідні питання чи надати пояснення, а експерт відповідно був позбавлений можливості при винесенні експертизи врахувати чи спростувати обґрунтованість доводів обвинуваченого. В судовому засіданні зазначені недоліки не були усунуті шляхом допиту експертів чи проведенням додаткових або повторних експертиз, чим також допущено істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, що виразилось у порушенні права на захист обвинуваченого ОСОБА_10 (ч.1,2 ст. 370 КПК України 1960 року).

Крім цього, зі змісту постанов про призначення судових експертиз (т.2 а.с. 11,19, 29, 39, 47) та зі змісту протоколів пред`явлення обвинуваченому матеріалів експертиз (т.2 а.с. 27, 37, 44, 57) не вбачається, що захисник Менько був присутній при ознайомленні з ними, оскільки відсутні його підписи і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що ознайомлення з вказаними процесуальними документами відбувалось без участі вказаного захисника та без захисника ОСОБА_8 нічим не спростовуються, що також свідчить про порушення права на захист обвинуваченого, при наявності того, що він страждає на психічне захворювання і участь захисника є обов`язковою відповідно до ст. 45 КПК України (1960 року).

Відповідно до ч.2 ст. 374 КПК України (1960 року) апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку, зокрема, порушення зазначені в пунктах 2,3,4,6-10,13 частини другої статті 370 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного вимоги апеляції прокурора щодо скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції (з урахуванням положень п.9 Постанови ПВС України №2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове рослідування») у зв`язку з істотним порушення кримінально-процесуального закону, підлягають повному задоволенню, а апеляції захисників задоволенню в частині скасування вироку.

Заслуговує на увагу посилання захисника ОСОБА_8 на те, що не відповідає обставинам справи те, що ОСОБА_10 не повідомляв страхову компанію про страховий випадок. Колегією встановлено, що зі змісту письмових заперечень ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» від 20.02.2015 року (т.6 а.с. 53-59) факт звернення ОСОБА_10 до їх страхової компанії не заперечується і страхова компанія не просила відмовити у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав. Надавши письмові заперечення саме по суті заявлених вимог ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» просила лише залишити цивільний позов без розгляду, роз`яснивши потерпілому право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Також заслуговують на увагу доводи прокурора та захисників про те, що:

- у вироку зазначено, що ОСОБА_14 помер на місці пригоди, в той час як у матеріалах кримінальної справи міститься довідка від 11.07.2010 року (т.1 а.с. 7) з якої вбачається, що внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_14 від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень помер в Л.Долинській ЦРЛ;

- зі змісту вироку не зрозуміло хто керував автомобілем ОСОБА_10 чи ОСОБА_13 .

Зазначені обставини свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні (п.1 ч.1 ст. 369 КПК України 1960 року).

Крім цього, колегія суддів також звертає увагу на обґрунтованість доводів апеляцій захисників засудженого про те, що поклавши в основу вироку висновок експерта № 82 від 18 червня 2012 року (т.2 а.с. 72-76) та не погодившись з висновками судової автотехнічної експертизи від 20 травня 2013 року № 348 (т.4 а.с. 6), при наявності того, що зазначені експертизи були проведені з урахуванням даних отриманих з протоколу відтворення обстановки та обставин події від 09 червня 2012 року (т.2 а.с. 61), однак при наданні цих висновків були застосовані різні коефіцієнти диференційованих значень часу реакції водія t1-1,4 секунди (експертиза №82) та t1-0,8 (експертиза № 348), що суттєво вплинуло на висновок експерта, суд першої інстанції всупереч положень ч.1 ст.334 КПК України (1960 року), у вироку не навів мотивів щодо обґрунтованості застосування коефіцієнту диференційованих значень часу реакції водія t1-1,4 секунди та не навів мотивів щодо неврахування коефіцієнту диференційованого значення часу реакції водія t1-0,8, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи (п.3 ч.1 ст.369 КПК України 1960 року), оскільки при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

З урахуванням зазначеного вимоги апеляцій захисників в цій частині підлягають задоволенню, вирок відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст. 367 КПК України (1960 року) скасуванню з зазначених підстав.

Обґрунтованими на думку колегії суддів також є доводи апеляційних скарг захисників, про те, що суд першої інстанції при винесенні вироку не звернув уваги на те, що:

- у висновках медико-криміналістичних експертиз від 15.06.2012 року №305 та № 303 зазначено про те, що експертизи були проведені на підставі постанов начальника СВ Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_17 від 10 травня 2012 року по кримінальній справі №10120065, а відповідно до матеріалів кримінальної справи дана справа була прийнята до провадження 21.05.2012 року;

- не надана оцінка наявним розбіжностям у висновку експерта № 305 від 15.06.2012 року, в якому в дослідницькій частині вказано, що слідчим надано 01.06.2012 року постанову, протокол огляду місця пригоди і поліетиленовий пакет в опечатаному вигляді з надписом на бірці «сорочка чорного кольору загиблого Грязного», а в дослідженні йдеться мова про чоловічу куртку із синтетичної трикотажної тканини чорного кольору;

- у вихідних даних висновку експертизи №2374 від 18.06.2012 (т.2 а.с. 49-56) вказано що автомобіль був наданий ст. слідчим ОСОБА_17 15.04.2011 року, хоча експертиза була призначена лише 06.06.2012 року;

- в матеріалах кримінальної справи відсутня постанова про допуск захисником адвоката ОСОБА_18 ;

- судом першої інстанції не надано оцінку тим обставинам, що матеріали кримінальної справи в один і той самий час знаходилися в різних експертних установах, а саме у Сумському обласному бюро СМЕ з 01.06.2012 року по 15.06.2012 року та з 12.06.2012 року по 18.06.2012 року в НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області.

- при винесенні вироку не надано оцінку дій пішохода ОСОБА_14 на їх відповідність п.п.4.3; 4.4; 4.7; 4.8; 4.10; 4.14 «а,б, г, ґ» Правил дорожнього руху України в даній дорожній ситуації.

В той же час колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляцій захисників в іншій частині при наявності того, що відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України (1960 року) - скасовуючи вирок, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 367, 368, 369, 370, 374, 377, 379, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора задовольнити повністю, апеляції захисників засудженого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 задовольнити частково

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 березня 2015 року відносно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2