У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Кравченка К.Т.,

суддів за участю прокурора

Мороза М.А., Пивовара В.Ф. Колесніченка О.В.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 19 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 23 травня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 18 липня 2006 року щодо ОСОБА_2

Вироком
місцевого суду

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судимості
не має,

засуджено
за ч.1 ст.185 КК України на один рік позбавлення волі.

На підставі
ст.ст.75, 104 КК України
ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з
іспитовим строком один рік.

Відповідно
до ст.76 КК України на ОСОБА_2 покладено
обов'язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

На підставі п.”а” ст.1 Закону України “Про амністію” від 31 травня 2005
року ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
18 липня 2006 року апеляцію захисника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок
щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Як
визнав суд, у квітні 2005 року, у проміжок часу
з 15 до 16-ї години, ОСОБА_2, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1, таємно заволодів
золотим годинником, що належав ОСОБА_3, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду
на суму 4 000 грн.

У
касаційній скарзі захисник просить судові рішення щодо
ОСОБА_2 скасувати, а справу закрити за відсутністю у його діях складу злочину.
Крім того, захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи, на досудовому слідстві та у суді допущено неповноту та
однобічність дослідження доказів, було порушено право ОСОБА_2 на захист.
Вказує, що на досудовому слідстві до засудженого застосовувалися незаконні
методи, тому він був змушений себе обмовити.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора про часткове
задоволення скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.334 КПК України
і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.п.16 ті 17
постанови від 29 червня 1990 року №5 “Про виконання судами України
законодавства і постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового
розгляду справ і постановлення вироку”, суду належить дати аналіз усіх зібраних
у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, що містяться у показаннях
свідків, потерпілої, підсудного, висновку експерта та інших джерелах доказів, а
також, керуючись законом, дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх
допустимості, достовірності і достатності, яка має ґрунтуватись на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

Проте, розглядаючи кримінальну справу
щодо ОСОБА_2 суд не дотримався вимог закону і не звернув увагу на вищеназвані
роз'яснення Пленуму Верховного Суду України.

Суд, визнавши ОСОБА_2 винним у вчиненні
крадіжки годинника, належним чином не дослідив докази, зібрані у справі. Не
установив, чи був у потерпілої ОСОБА_3 годинник, чи дійсно він виготовлений із
золота та мав вагу саме 38,2 г. Судом також достовірно не встановлена вартість
годинника, як виробу із золота, що має суттєве значення для кваліфікації дій винного.

Із показань на досудовому слідстві
свідка ОСОБА_4 убачається, що у квітні 2005 року він придбав (обміняв на
мобільний телефон) у ОСОБА_2 золотий годинник, котрий подарував дружині. Однак,
достовірно не встановлено, який саме годинник ОСОБА_2 передав ОСОБА_4.

ОСОБА_4 та його дружину ОСОБА_5, котра деякий час користувалася годинником,
у судовому засіданні не допитано на предмет зовнішнього вигляду годинника, його
особливостей чи вад, та чи він дійсно виготовлений із золота.

У судовому засіданні ОСОБА_3 повідомила, що зверталася до матері
засудженого - ОСОБА_6 із проханням повернути годинник, викрадений ОСОБА_2 на
що, остання погодилася, однак обіцянки не виконала. Проте, суд не допитав
ОСОБА_6 та не перевірив правдивість показань потерпілої у цій частині.

Поза увагою суду залишилося й те, що події мали місце у квітні 2005 року, а
потерпіла звернулася до органів міліції лише наприкінці червня, після появи
рапорта оперативного працівника.

Засуджений ОСОБА_2 у судовому
засіданні пояснював, що на досудовому слідстві дав первинні показання про
вчинення злочину, через застосування до нього незаконних методів (а/с 90
зворот). Суд не доручив прокурору провести відповідну перевірку заяви
засудженого і обмежився лише допитом співробітника міліції ОСОБА_7.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності
винності ОСОБА_2 у вчиненні крадіжки, ґрунтується на однобічно і неповно
досліджених обставинах справи, а тому є необґрунтованим і передчасним.

Не звернув увагу на неповноту дослідження доказів і обставин справи й
апеляційний суд, перевіряючи доводи захисника засудженого.

За таких обставин постановлені щодо ОСОБА_2 судові рішення не можна визнати
законними і вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий
розгляд.

Під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту ОСОБА_2,
потерпілої, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, можливого виклику й
допиту інших свідків, витребування документів на підтвердження наявності у
потерпілої годинника, давання судових доручень у порядку, передбаченому ст.3151
КПК України, у тому числі й перевірки заяви ОСОБА_2 про застосування до нього
незаконних методів ведення слідства, вчинення інших процесуальних дій, суду
необхідно вжити заходів для всебічного, повного і об'єктивного з`ясування усіх
фактичних обставин справи, з метою прийняття обґрунтованого та законного
рішення.

Керуючись ст.ст.394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 23 травня 2006
року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 липня 2006
року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Кравченко
К.Т. Мороз М.А. Пивовар
В.Ф.