УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2007 року м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Дячука В.М.,

суддів: Стефанів
Н.С., Ткачук Н.В.,

з участю: прокурора Грищука В.В.,

засудженого ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляціями прокурора м. Калуша, засудженого ОСОБА_1. на
вирок Калуського міськрайонного суду від 13
лютого 2007 року, -

встановила:

Даним вироком засуджені: ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Калуша, житель АДРЕСА_1,
непрацюючий, неодружений, раніше судимий 11.06.2002
року Калуським міським судом за ст. ст. 185 ч.З із звільненням від відбування покарання,
Пустомитівським районним судом за ст. 186
ч.2, 69 КК
України за ч. З ст. 185 КК
України (далі КК) на чотири роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК на один рік
позбавлення волі. На підставі ст. 70
КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань
остаточно визначено йому чотири роки шість місяців позбавлення волі;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженець та житель м. Калуша, АДРЕСА_2,
працюючий слюсарем-ремонтником у ТзОВ „Три бетони", неодружений,
раніше не судимий за ч. З ст. 185
КК на три роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його
звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки.
Відповідно до ст. 76 КК на
засудженого покладено такі обов'язки:

· не
виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та праці.

Запобіжний захід засудженим
залишено попередньо обраний: ОСОБА_1 -

Справа №11-202/2007р. Головуючий
у 1 інстанції
Якимів Р.В.

Категорія ст. 185 ч.З КК
України Доповідач:
Дячук В.М.

тримання під вартою, а строк відбуття покарання рахується
з 9 червня 2006 року; ОСОБА_2. - підписку про
невиїзд.

Постановлено
стягнути із засудженого ОСОБА_1. на користь потерпілої ОСОБА_3. 31663 грн.
матеріальної та 1500 грн. моральної
шкоди.

Як встановлено вироком суду
засуджені вчинили злочин за таких обставин.

В ніч з 4 на 5 серпня 2003 року ОСОБА_1. з
метою крадіжки проник в квартиру ОСОБА_4., що в м. Калуші по АДРЕСА_3, звідки
таємно викрав відеомагнітофон „Фунай" вартістю 250 грн., телевізор марки
„Самсунг" вартістю 1600
грн., два золотих ланцюжка за 400
грн. та золотий хрестик вартістю 100
грн.

2 грудня 2005
року в період часу з 18.30
до 22 години
ОСОБА_1 та двоє невстановлених слідством осіб викрали з квартири ОСОБА_3., що в
м. Калуші по АДРЕСА_4, 5000
доларів США, що по
курсу НБУ становить 25250
грн., золотий перстень за 500
доларів США, золотий
ланцюжок вартістю 200 доларів (1010 грн.), золотий
кулон вартістю 100 доларів (505 грн.), золотий
перстень вартістю 150 доларів (757 грн. 50 коп.), золоті
кульчики за 120 доларів,
золотий перстень за 200 доларів (1010 грн.).

В період з 8 по 10 квітня 2006 року ОСОБА_1.,
за попередньою змовою з невстановленою слідством особою через кватирку проник у
квартиру АДРЕСА_5 в м.
Калуші, звідки таємно викрали плеєр вартістю 650 грн. та фотоапарат за 100 грн., що належали ОСОБА_5.

В період з 6 по 11 квітня 2006 року ОСОБА_1.
разом з невстановленими слідством особами проникли у квартиру АДРЕСА_6, що в м. Калуші,
звідки викрали майно потерпілої ОСОБА_6: 300
доларів США (1515 грн.), копилку вартістю 20 грн., всередині
якої було 40 грн.,
мобільний телефон „Соні-Еріксон" за 900
грн., нові чоловічі туфлі за 250
грн.

28 грудня 2005
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом із невстановленою слідством особою викрали з
квартири АДРЕСА_7,
телевізор „LG" вартістю 1200 грн., що належав ОСОБА_7.

На початку
березня 2006 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 викрали з квартири АДРЕСА_8
телевізор марки „Клатронік", що належав ОСОБА_8, чим завдали
шкоди на 1500 грн.

Крім того, ОСОБА_1.
4.04.2006 року
шляхом зловживання довірою, заволодів мобільним телефоном „Соні-Еріксон
К700" вартістю 934 грн. 10 коп., що належав
ОСОБА_9.

В апеляції
засуджений ОСОБА_1. покликається на неправильність вироку. Зазначає, що суд
безпідставно визнав його винуватим по епізодах крадіжки у громадян ОСОБА_6,
ОСОБА_3., ОСОБА_7. та у вчиненні шахрайства щодо ОСОБА_9 оскільки в
основу вироку покладені його явки з повинною, які він написав під фізичним та
психологічним тиском працівників міліції. Вказує, що ці явки були написані ним
в період перебування під адмінарештом.

Крім того,
вважає, що призначене покарання є надто суворим. Просить вирок скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд.

В доповненнях до
апеляції ОСОБА_1. вказує, що жодних доказів його винуватості по вищезгаданих
епізодах крадіжок ні слідством, ні судом не здобуто.

Крім того,
зазначає, що відсутні докази наявності у ОСОБА_3. того майна, яке було у неї
викрадено.

В апеляції прокурора у зміненому вигляді ставиться питання про скасування
вироку і направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку із тим, що суд
першої інстанції всупереч вимогам ст. 334
КПК України не вказав кваліфікуючу ознаку „заподіяння значної шкоди"
по епізоду крадіжки у ОСОБА_3. Крім того, призначаючи покарання, суд, як
зазначено в апеляції, не послався на ч. 4
ст. 70 КК,
оскільки крадіжку майна у ОСОБА_4. ОСОБА_1. вчинив до постановления вироку
Пустомитівським районним судом 22
березня 2004 року.

Засуджений ОСОБА_2. вироку не
оскаржив.

В засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1. апеляцію підтримав та пояснив, що явки з повинною
були написані ним під фізичним і психологічним тиском працівників міліції
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та слідчого ОСОБА_12. В цей період до нього не допускали
захисника та незаконно утримували під адміністративним арештом. Крім тих явок з
повинною, які є в матеріалах, він писав і інші про вчинення ним злочинів у
період, коли відбував покарання. За відсутності інших доказів вважає незаконним
засудження по епізодах крадіжок у ОСОБА_6, ОСОБА_3., ОСОБА_7. Просив вирок
скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.

Заслухавши
доповідь судді Дячука В.М., прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення
засудженого ОСОБА_1. та його думку щодо скасування вироку та направлення справи
на додаткове розслідування, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора слід задовольнити, а
апеляцію засудженого ОСОБА_1. задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до
вимог ст. 323 КПК
України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Даних вимог закону при розгляді
справи дотримано не було.

Як вбачається з
вироку, суд першої інстанції визнав доведеним, що підсудний ОСОБА_1. вчинив
таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднане з
проникненням в приміщення.

Разом з тим,
органами досудового слідства ОСОБА_1. обвинувачувався у таємному викрадені
чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, з
проникненням в житло, що завдало значну шкоду.

Суд у вироку не
зазначив кваліфікуючі ознаки крадіжки „повторність" та завдання „значної
шкоди", не обґрунтував чому ці ознаки відсутні в діях ОСОБА_1.

У вступній
частині вироку судом не зазначено час постановления
вироку щодо ОСОБА_1. Пустомитівським районним судом та призначене йому
покарання. Внаслідок цього судом не була застосована ч. 4 ст. 70 КК України,
оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. вчинив крадіжку майна
ОСОБА_4. в ніч з 4 на 5 серпня 2003 року, тобто до постановления попереднього
вироку 22.03.2004 року Пустомитівським районним судом.

Крім того, суд
першої інстанції не вжив всіх передбачених законом заходів щодо перевірки заяв
ОСОБА_1. про застосування до нього незаконних методів слідства.

Зокрема,
ОСОБА_1., як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні заперечував
вчинення ним крадіжок майна потерпілих ОСОБА_7., ОСОБА_6 та ОСОБА_3. При цьому
стверджував, що явки з повинною про вчинення деяких злочинів написані ним під
фізичним та психологічним тиском працівників міліції, а також вказував
конкретні прізвища.

Однак, суд
належним чином не перевірив такі заяви ОСОБА_1., а обмежився тільки оголошенням
постанови прокуратури м. Калуша від 21.07.2006
року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб
Калуського РВ УМВСУ в Івано-Франківській області. Разом з тим, із змісту даної
постанови вбачається, що заява ОСОБА_1. про застосування щодо нього незаконних
методів слідства органами прокуратури фактично не перевірялися.

Незважаючи на
таку неповноту перевірки заяв ОСОБА_1. щодо обставин написання ним явок з
повинною по оспорюваних епізодах крадіжок, суд першої інстанції поклав ці явки
в основу обвинувального вироку.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду
із-за неправильного застосування кримінального закону та порушення
кримінально-процесуального закону з направленням справи на новий судовий
розгляд.

При новому судовому розгляді
суду першої інстанції слід усунути порушення, допущені у вироку, а також
належним чином перевірити заяви ОСОБА_1. про застосування до нього недозволених
методів слідства при написанні явок з повинною. Крім того, необхідно ретельно
дослідити інші докази, які підтверджують чи спростовують вчинення засудженим
тих крадіжок, які він оспорює, і в залежності від цього прийняти законне та
обґрунтоване рішення.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 365,
366, 367 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
прокурора м. Калуша у зміненому вигляді задовольнити, апеляцію засудженого
ОСОБА_1. задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду від 13 лютого 2007
року відносно ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд в той же суд в іншому складі суду.