АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/594/15 Справа № 710/1464/14-к Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , пенсіонер МВС, не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1520 грн.;

стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування цивільного позову 950 грн. матеріальних збитків, 10000 грн. моральної шкоди, та 7000 грн. витрат на правову допомогу;

вирішено долю речових доказів;

стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 589,68 грн. за проведення криміналістичної експертизи, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що, 05 квітня 2014 року, близько 16 годин, перебуваючи в м. Шпола, по вул. Червоноармійська, 1, Черкаської області, на третьому поверсі торгового центру «Центральний» в орендованому під офіс приміщенні ТОВ «Українські аграрні традиції», на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 , діючи умисно, стискав та заламував руки ОСОБА_8 , в результаті чого, вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синців задньої та зовнішньої поверхні лівого плеча, лівого ліктьового суглобу. Продовжуючи свій намір за допомогою предмету, ззовні схожого на пістолет, здійснив один постріл в сторону ОСОБА_8 в результаті чого, вона отримала вогнепальне сліпе поранення правої ступні. Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_8 та штовхнув її, від чого вона впала на кахельне покриття підлоги, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді синців правої та лівої гомілок в верхній третині, передньої поверхні лівого стегна.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду прокурором прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 подані апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі вказав, на однобічність та неповноту дізнання, досудового та судового слідства, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого та просив вирок суду скасувати і справу закрити, в задоволенні цивільного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що будь-якого умислу на нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень у нього не було. Вказував, що не встановлено час, за який порипіла прийшла ще на два поверхи, не встановлено з якою метою потерпіла прийшла в офіс, а в цей час повинна була бути на своєму робочому місці, що потерпіла була в стані алкогольного сп`яніння на момент прибуття в офіс, що був факт неправомірної поведінки потерпілої і він здійснюючи постріли з пневматичної зброї намагався встановити зону безпеки.

Прокурор у апеляційній скарзі просить скасувати вирок першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити в провадженні новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги прокурор в обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги додатково вказав, що всупереч приписам кримінального закону ОСОБА_7 судом першої інстанції у вироку розмір покарання у виді штрафу визначений не у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а у грошовому еквіваленті, а саме 1530 грн., що становить 90 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідача, думки обвинуваченого, який заперечив проти апеляції прокурора, свою апеляцію підтримав та просив її задовольнити; міркування прокурора ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу прокуратури з поданими доповненнями підтримав та просив її задовольнити, проти апеляції обвинуваченого заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За цими правилами призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався указаних вимог.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку. Тому ці висновки суду колегія суддів вважає обґрунтованими.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції та при апеляційному розгляді не заперечував, що потерпіла ОСОБА_8 приходила до нього в офіс та те, що він здійснив 8 пострілів в сторону потерпілої, один з яких був попереджувальний. Але вказував, що умислу на нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень у нього не було, а здійснюючи постріли з пневматичної зброї він намагався встановити зону безпеки.

Не зважаючи на зайняту обвинуваченим позицію фактичного не визнання своєї вини у інкримінованих злочинах, вина його доведена наведеними у вироку доказами, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_8 , щодо стискання та заламування рук, штовхання її на підлогу, здійснення одного цілеспрямованого пострілу в її сторону, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синців задньої та зовнішньої поверхні лівого плеча, лівого ліктьового суглобу, синців правої та лівої гомілок в верхній третині, передньої поверхні лівого стегна та вогнепальне сліпе поранення правої ступні. Її показання були послідовними протягом досудового розслідування та судового розгляду. При проведенні слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_8 вказувала на місце та спосіб заламування лівої руки, місце падіння на підлогу, обставини застосування зброї та її наслідки. Пояснення потерпілої, щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень, відповідають висновку судово-медичної експертизи та показаннями експерта ОСОБА_11 в судовому засіданні першої інстанції.

Обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені потерпілою, узгоджуються з даними протоколів огляду місця події, добровільної видачі медсестрою травматологічного відділення ОСОБА_12 кулі, протоколами огляду кулі, джинсів, протоколом проведення слідчого експерименту і фото таблицею до нього, а також з висновками судово-медичних та інших експертиз про заподіяння тілесних ушкоджень, показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що у потерпілої була синя ліва рука, на нозі була рана.

Крім того, вина ОСОБА_7 доведена показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та іншими доказами наведеними у вироку.

Дані показання вказаних свідків та потерпілої, які узгоджуються з іншими доказами, суд визнав правдивими та разом з протоколами огляду місця події, предметів, кулі, протоколом проведення слідчого експерименту і фото таблицею до нього та іншими доказами обґрунтовано поклав у основу обвинувального вироку.

На підставі аналізу і оцінки ретельно досліджених доказів в їх сукупності суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні при викладених у вироку обставинах кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Викладені у апеляційній скарзі доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність умислу на вчиненні інкримінованого злочину та недоведеність вини колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони були предметом дослідження в суді першої інстанції, достатньо повно мотивовані у вироку і їм судом першої інстанції дана вірна юридична оцінка та спростовуються викладеними у вироку доказами. Обставини наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі про те, що потерпіла була в стані алкогольного сп`яніння на момент прибуття в офіс та що був факт неправомірної поведінки потерпілої на винуватість ОСОБА_7 не впливають та не спростовують доводів потерпілої.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, кваліфікуючою ознакою якого є спричинення короткочасного розладу здоров`я, судом першої інстанції кваліфіковано вірно, оскільки ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання та у суду немає сумнівів у правдивості показань потерпілої.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вимоги закону виконав належним чином та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, який характеризується виключно позитивно і є не судимим, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення та думку потерпілої, а також те, що він має утриманні двох неповнолітніх дітей і батьків похилого віку. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 1530 грн. штрафу, що становить 90 неоподаткованих мінімумів доходів громадян є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розміні 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Що стосується доводів прокурора про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку з призначенням судом покарання у виді штрафу, з визначенням його розміру лише у грошовому еквіваленті, який не є кратним неоподатковуваному мінімуму доходів громадян та без призначення його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, то з ними колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Тобто, з огляду на вимогу закону, покарання у виді штрафу призначається судом не у твердій сумі, а у ставках неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який встановлений законодавством України на момент ухвалення вироку.

Судом першої інстанції дійсно при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вироком визначено штраф у розмірі 1530 грн., при цьому не вказано, скільки це складає неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, на переконання колегії суддів, вищевказане не свідчить про неправосудність вироку, не звужує і не розширює обсяг обвинувачення останнього та не впливає на правильність призначеного судом покарання.

Розмір призначеного обвинуваченому штрафу в даному випадку призначений в межах статті 53 КК України та санкції ч.2 ст.125 КК України, яка передбачає покарання в виді штрафу в розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, порушення, на яке посилається прокурор в апеляційній скарзі, зокрема призначення судом покарання у виді штрафу, з визначенням його розміру лише у грошовому еквіваленті, який не є кратним неоподатковуваному мінімуму доходів громадян та без призначення його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, не вплинуло на правильність прийнятого судом рішення щодо призначеного покарання та не є таким, що тягне за собою його зміну або скасування з огляду на положення ст.ст. 412, 413 КПК України, а тому вирок суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Таким чином, прохання прокурора в апеляційній скарзі, про скасування вироку та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_7 більш суворого покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. є безпідставним.

Доводи апеляційних скарг та інші матеріали кримінального провадження, не містять вказівок на порушення кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без зміни.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року, відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді :