У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇ НИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

за участю прокурора

Матюшевої О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 15 листопада 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Донецької області на вирок
Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня
2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Маріуполя Донецької області,

громадянина України,

судимого 28 листопада 2006 року Приморським районним
судом м. Маріуполя за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 309 КК України на 2
роки позбавлення волі, на підставі статей 75, 76 КК України звільненого від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, -

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного ОСОБА_1 покарання
частково приєднано частину невідбутого покарання за попереднім вироком у виді 1
року 1 місяця позбавлення волі та остаточно визначено 2 роки 1 місяць
позбавлення волі.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08 листопада 2006 року приблизно о 12
годині, перебуваючи на території пункту технічного огляду вагонів вагонного
депо “Маріуполь” Донецької залізниці, розташованого на площі Мічмана Павлова,
10 у Приморському району м. Маріуполя, таємно викрав гідравлічний гасник
коливань і з викраденим з місця злочину зник, чим спричинив ДП “Донецька
залізниця” матеріальну шкоду на суму 656 грн. 70 коп.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 та кваліфікацію
його дій, просить судові рішення щодо нього змінити у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону. При цьому посилається на те, що злочин,
передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_1 вчинив 08 листопада 2006 року,
тобто до постановлення вироку Приморським районним судом м. Маріуполя, яким він
звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Тому суд безпідставно застосував до ОСОБА_1 вимоги ч. 4 ст. 70 КК України,
частково приєднавши до покарання, призначеного за злочин, передбачений ч. 1 ст.
185 КК України, частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 28 листопада
2006 року, оскільки відповідно до п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 “Про
практику призначення судами кримінального покарання” застосування принципів
поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не
допускається, а кожен вирок виконується самостійно, якщо особа, яка була
звільнена від відбування покарання з випробуванням вчинила до постановлення
вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що
належить відбувати реально.

Засудженим ОСОБА_1 подані заперечення на касаційне подання.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка
підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з
таких підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи і
дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
злочину. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку
та перевірених судом доказах і в касаційному поданні не заперечується.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно, що також не
оспорюється.

Покарання ОСОБА_1 за вчинення цього злочину призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для
виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення
засудженому остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд порушив вимоги ч.
4 ст. 70 КК України та не врахував роз'яснення, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №
7 “Про практику призначення судами кримінального покарання”, відповідно до
яких, якщо особа, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший
злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально,
застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених
покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 було засуджено вироком
Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада
2006 року на 2 роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК
України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
1 рік.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_1 засуджений
вироком від 06 квітня 2007 року до покарання, яке належить відбувати реально,
він вчинив 08 листопада 2006 року, тобто до засудження за попереднім вироком.

За таких обставин, суд при призначенні ОСОБА_1 покарання на підставі ч. 4
ст. 70 КК України не повинен був застосовувати принцип часткового складання
покарань, оскільки у такому випадку вироки мали виконуватися самостійно, а тому
вирок, постановлений у цій справі, підлягає зміні.

На підставі наведеного та керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Донецької області
задовольнити.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 06 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1 з м і н
и т и.

Виключити із цього вироку рішення суду про призначення
покарання за сукупністю злочинів і вважати ОСОБА_1 засудженим за цим вироком за
ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 28 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 виконувати самостійно.

СУДДІ:

Гошовська Т.В. Верещак
В.М. Мороз М.А.