АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/990/14-к Номер провадження 11-кп/786/292/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Бурятії, м. Улан-Уде, не зареєстрованого, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, розлученого, освіта середня, неодноразово судимого. Остання судимість:

21.01.2015 року Баришівським районним судом Київської області за ст. 185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі,
визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі та за ч.1 ст. 358 КК України на1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 3 роки позбавлення волі.

По справі вирішено долю речових доказів.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 24.09.2013 року близько 21 год., будучи раніше судимим, перебуваючи на території автостанції, що знаходиться в АДРЕСА_2 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді протиправного заволодіння чужим майном, повторно, таємно викрав велосипед марки «Forward 3.0.», який знаходився біля входу в приміщенні автостанції, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 1511/4 від 13 листопада 2013 року становить 559 гривень, належного ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 29.12.2013 року близько 22 год. 00 хв. гр. ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе-барі «ЧОБ-99», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав мобільний телефон марки «LG-Е615», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №0801/3 від 08 січня 2014 року становить 797 гривень, який був з двома сім-картками, вартість яких згідно довідки вартості становить по 10 гривень кожна, та флеш-карткою об`ємом 16 Гб., вартість якої згідно вищевказаного висновку товарознавчої експертизи становить 110 гривень, належний ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на загальну суму 927 гривень.

Крім цього, ОСОБА_7 06.01.2014 року близько 18 год., перебуваючи за місцем проживання гр. ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1 , незаконно заволодів його паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській області 04.09.2003 року.

Крім цього, ОСОБА_7 07.08.2014 року, перебуваючи за приміщенням автовокзалу в АДРЕСА_2 , підробив документ - паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 серії НОМЕР_1 виданий Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській області 04.09.2003 року, видаливши з даного паспорту фотокартку останнього і вклеївши на її місце власну.

На вирок суду заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засудженого, просить вирок суду від 23.02.2015 року змінити в зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону уточнити його вступну частину, зазначивши про наявність вироку Баришівського районного суду Київської області від 21.01.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

Крім того, у резолютивній частині судового рішення зазначити про призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за останнім за часом вироком та вироком Баришівського районного суду Київської області від 21.01.2015 року.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги і дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочинів, за які він засуджений, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались, і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. Тому колегія суддів виходить з того, що було встановлено вироком місцевого суду.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчинене повторно та за ч.3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом та за ч.1 ст. 358 КК України, як підробка паспорта громадянина України.

Водночас вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ст.374 КПК України, якою визначені вимоги до змісту вироку.

Так, згідно зазначеної норми закону у вступній частині вироку разом з іншими даними повинні зазначатись відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи. У резолютивній частині обвинувального вироку зазначається: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Зокрема, у вступній частині вироку зазначені дані про судимості ОСОБА_7 , останньою з яких є вирок від 25.01.2010 Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Водночас з мотивувальної частини вироку від 23.02.2015 вбачається і матеріалами кримінального провадження підтверджується, що востаннє ОСОБА_7 був засуджений вироком Баришівського районного суду Київської області від 21.01.2015 за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі і ця судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку.

Усупереч вимогам п.4 ч.2 ст. 374 КПК України відомості про це судове рішення взагалі відсутні у вступній частині вироку Лубенського міськрайонного суду від 23.02.2015.

Як видно із резолютивної частини вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі; за ч.1 ст.358 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання 2 роки позбавлення волі.

Отже суд першої інстанції не визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні зазначених злочинів призначив покарання.

Крім цього, остаточне покарання ОСОБА_7 призначене на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді 3 роки позбавлення волі.

Однак, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України суд першої інстанції не вказав в резолютивній частині вироку, який саме застосовано принцип його призначення (поглинення менш суворого більш суворим чи повного або часткового складання покарань), а також не послався на вирок, покарання за яким підлягає врахуванню.

Зважаючи на викладене вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 407, 408 КК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області задовольнити.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

У вступній частині вироку вказати на наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Баришівського районного суду Київської області від 21.01.2015 року за ч.2 ст. 185 КК України, яким його засуджено на 2 роки позбавлення волі.

У резолютивній частині вироку зазначити, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357 та ч.1 ст. 358 КК України, та засуджений за ці злочини до покарання визначеного вироком суду першої інстанції, а саме: за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі, за ч.1 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі та на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

При призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України зазначити, що за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного за вироком Баришівського районного суду Київської області від 21.01.2015 року, у виді одного року позбавлення волі, та цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 роки позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4