Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 березня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0001036 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дубровиця Рівненської області, жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, студента ВПУ №22 м. Сарни, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2014 року,

з участю прокурора - ОСОБА_9 ,

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

За вироком суду, 05 серпня 2014 року о 07 год. 30 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи обоє в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, діючи спільно групою осіб, знаходячись в приміщенні приватного платного туалету, що на території автостанції по вул. Бєлгородській в м. Сарни Рівненської області, з корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном здійснили розбійний напад на працівницю вищевказаного туалету ОСОБА_10 , під час якого, погрожуючи застосуванням небезпечного для життя та здоров`я насильства з використанням колото-ріжучого предмета - ножа, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 200 грн., однією упаковкою вологих серветок марки "Lili" вартістю 3 грн., колодою гральних карт з пластиковим покриттям вартістю 5 грн., а всього майном, належним ОСОБА_11 , на загальну суму 208 грн., яким розпорядились у власних потребах.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 вважає, що вирок потрібно змінити з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, були досліджені під час судового розгляду і на які посилається суд, є недоведеними, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд при постановленні вироку не надали достатніх доказів, які б свідчили про вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Крім цього, потерпіла ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_5 жодних дій щодо погрози застосування фізичного або психологічного насильства щодо неї не вчиняв, що повністю виключає склад злочину, передбаченого ст.187 КК України. Разом з цим судом першої інстанції зазначено, що згідно показань потерпілої ОСОБА_10 . ОСОБА_5 відкрито заволодів майном, отже, умисел на вчинення грабежу та мета на заволодіння чужим майном в ОСОБА_5 виникли під час того, як він побачив, що ОСОБА_6 вчиняє викрадення грошових коштів. Кваліфікуючи дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.187 КК України як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, орган досудового слідства та в подальшому суд у вироку не вказав, які дії обвинуваченого ОСОБА_5 свідчать про застосування до потерпілої ОСОБА_10 насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, які наслідки цих дій для потерпілої, не вказана жодна із ознак насильства, небезпечного для життя та здоров`я. Просить змінити вирок суду та перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, оскільки судом першої інстанції допущено неповноту судового слідства, не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання. Судом не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_6 виховувався без батька в багатодітній сім`ї, матір`ю, якій присвоєно звання мати-героїня, яка в 2013 році перенесла тяжку операцію і потребує постійної допомоги. На даний час ОСОБА_6 разом з матір`ю є волонтером громадського об`єднання «Горинь», навчається на 5-му курсі ВПУ-22 м. Сарни, має постійне місце проживання, у вільний від навчання час працює на Сарненському ЗМТК, де характеризується позитивно. Показам обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обставин вчинення злочину суперечать покази обвинуваченого ОСОБА_5 , який показав, що приєднався до дій ОСОБА_6 , який першим розпочав злочинні дії відносно ОСОБА_10 , але співпадають в частині відсутності попередньої змови на вчинення розбійного нападу та наявності ножа. Вказує, що огляд господарства, де проживає ОСОБА_6 , проведений з порушенням порядку проведення огляду, передбачений ч.2 ст.237 КПК України. Одним із доказів, який підтверджує винуватість ОСОБА_6 , є протокол пред`явлення особи для впізнання від 05.08.2014 року, де потерпіла ОСОБА_10 не впізнала серед представлених осіб ОСОБА_6 , а під час додаткового допиту 05.08.2014 року після проведення впізнання ОСОБА_10 вказала, що не впізнала ОСОБА_6 тому, що була без окулярів. Необґрунтованими є посилання на наявність колото-ріжучого предмету в обвинуваченого ОСОБА_6 , який потерпіла ОСОБА_10 сприйняла як ніж, оскільки наявність цього предмету обвинуваченими заперечується, а сам предмет не був виявлений та прилучений до матеріалів справи в якості доказу. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання його апеляційної скарги та зміни вироку суду, просять перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання його апеляційної скарги та скасування вироку суду, доводи прокурора ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо залишення апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення, а вироку суду без змін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку дотримався не в повній мірі.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинних дій по заволодінню майном у потерпілої ОСОБА_10 грунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах: показаннях потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом проведення слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколом огляду місця події від 05.08.2014 року, протоколом огляду житла ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 , протоколом огляду упаковки вологих серветок та колоди гральних карт, які добровільно видав ОСОБА_5 .

Разом з тим, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, однак невірно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, не визнав, вбачається, що дійсно в ніч на 05.08.2014 року він з ОСОБА_6 відпочивали у різних закладах, де вживали алкогольні напої. Вранці 05.08.2014 року приблизно о 07-ій годині вони разом прийшли на територію автостанції по вул. Бєлгородській в м.Сарни, де зайшли в приміщення платного туалету за природніх потреб. Через деякий час він почув нецензурну лайку ОСОБА_6 та крики працівниці туалету ОСОБА_10 , та побачив ОСОБА_6 в кабінці, де знаходилась потерпіла, яка почала пропонувати забрати будь-яке майно, і ОСОБА_6 відкрито заволодів її грошима. Особисто він відкрито викрав одну упаковку вологих серветок марки "Lili" та колоду гральних карт з пластиковим покриттям. Після цього вони втікли з приміщення туалету, а потерпіла ОСОБА_10 вибігла на територію автостанції та почала кликати на допомогу таксистів. Стверджує, що його дії не пов`язані з діями ОСОБА_6 , оскільки той самостійно вчиняв напад на потерпілу, а він вчинив відкриту крадіжку упаковки вологих серветок та колоди гральних карт, у чому і розкаюється.

Дані показання обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів визнає показання обвинуваченого ОСОБА_5 достовірними, оскільки вони повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_10 та іншими фактичними даними по справі.

Зокрема, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, не визнав, і пояснив суду, що ввечері 04.08.2014 року він зустрівся з ОСОБА_5 з метою провести разом дозвілля, після чого вони відвідали декілька розважальних закладів, де вживали спиртні напої. Вранці 05.08.2014 року він з ОСОБА_5 зайшли до платного туалету на автостанції м. Сарни з метою вмитися, де їх образила працівниця ОСОБА_10 , назвавши "наркоманами". У відповідь на це він затіяв з нею сварку, а потім почав вмиватись, та почув крики ОСОБА_5 і потерпілої, побачив, що ОСОБА_5 відкрито забирає гроші, салфетки та колоду карт з кабінки працівниці, а вона все це пропонує йому забрати. Особисто він не вчиняв будь-яких протиправних дій щодо ОСОБА_10 , а злочин вчинив ОСОБА_5 , який після їх втечі навмисно віддав йому гроші з туалету, а тому вважає, що в його діях відсутній склад злочину.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів оцінює критично, як спосіб його захисту та намір уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вони суперечать як показанням потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 , так і матеріалам кримінального провадження.

В ході досудового слідства і в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 об`єктивно показала, що вранці після 07-ої години 05.08.2014 року в приміщення платного туалету, що на території автостанції в м. Сарни, де вона працює, зайшов ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 залишився зовні. Через деякий час ОСОБА_5 вийшов, і вони стали розмовляти з ОСОБА_6 , та через декілька хвилин вони зайшли в приміщення туалету разом, сплатили кошти і пройшли до кабінок. Через декілька хвилин зі сторони чоловічого відділення вибіг ОСОБА_6 та почав нецензурно лаятись на неї та погрожувати їй вбивством, вимагаючи гроші, при цьому прижав її за плечі до стільчика та приставив в області шиї колючий предмет ніж, внаслідок чого вона віддала ОСОБА_6 гроші в сумі 200 грн. В цей час ОСОБА_5 теж підійшов до її кабінки та відкрито забрав з вітрини упаковку вологих серветок та колоду гральних карт. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вибігли з приміщення туалету. Вона вибігла за ними та почала кричати про напад на неї. Потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що агресивним був ОСОБА_6 , якого вона сприймала як основного нападника.

Ці показання потерпіла ОСОБА_10 підтвердила і при апеляційному розгляді.

Суд обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_10 достовірними, оскільки вони повністю узгоджуються з іншими фактичними даними по справі.

Зокрема, покази потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , який підтвердив факт перебування вранці 05.08.2014 року на території автостанції в м. Сарни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , де він відпрацьовував зміну на таксі, та знаходився неподалік приміщення платного туалету, і до нього підходили ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_13 підтвердив те, що близько 07 год.30 хв. 05.08.2014 року він чергував на території ПП «Смерекова хата плюс», куди проник ОСОБА_5 , у зв`язку з чим він викликав працівників міліції, які забрали ОСОБА_5 .

Будь-яких доказів, які б давали підстави для обмовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з боку потерпілої та свідків, не здобуто ні під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, ні при його розгляді судом першої інстанції, а тому суд рахує їх правдивими.

Крім показів, наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_10 та свідками, винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також об`єктивно стверджується: протоколом проведення слідчого експерименту від 07.08.2014 року (а.к.п.38-40) та дослідженим шляхом демонстрації відеозапису, де потерпіла ОСОБА_10 добровільно відтворила обставини розбійного нападу на неї, вчиненого 05.08.2014 року в приміщенні платного туалету на території автостанції м. Сарни, при цьому продемонструвала свої дії та дії обвинувачених, і її показання як потерпілої в судовому засіданні співпадають з об`єктивними даними, здобутими в ході проведеного слідчого експерименту, який проводився відповідно до положень ст.240 КПК України, та є належним і допустимим доказом на підтвердження вчинення розбійного нападу обвинуваченим ОСОБА_6 на потерпілу ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05.08.2014 року (а.к.п.62-67) встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_5 як особу, який вчинив відкрите викрадення чужого майна, також назвала ОСОБА_6 як особу, яка зовні схожа на особу, яка вчинила розбійний напад на неї; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.08.2014 року (а.к.п.77-79) свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка перебувала в таксі вранці 05.08.2014 року на території автостанції м. Сарни в момент повідомлення ОСОБА_10 про вчинення обвинуваченими нападу на неї; протоколом огляду місця події від 05.08.2014 року (а.к.п.9-11); протоколом огляду житла ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти (а.к.п.13-17); протоколом огляду упаковки вологих серветок та колоди гральних карт, які добровільно видав ОСОБА_5 (а.к.п.30-32); протоколами №175 та №176 комунального закладу «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» від 05.08.2014 року (а.к.п.42-43) підтверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент огляду перебували в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Згідно висновку амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи №281/14 від 19.08.2014 року (а.к.п.177-180) встановлено, що ОСОБА_5 будь-якою психічною хворобою не страждає, на момент скоєння кримінального правопорушення у тимчасово хворобливому стані не знаходився, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними під час скоєння кримінального правопорушення, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно висновку амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи №280/14 від 19.08.2014 року (а.к.п.181-183) встановлено, що ОСОБА_6 будь-якою психічною хворобою не страждає, на момент скоєння кримінального правопорушення у тимчасово хворобливому стані не знаходився, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними під час скоєння кримінального правопорушення, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема, показань потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 , вбачається, що саме обвинувачений ОСОБА_6 погрожував вбивством та застосуванням колото-ріжучого предмета потерпілій ОСОБА_10 та вимагав у неї і отримав гроші в сумі 200 гривень, а обвинувачений ОСОБА_5 уже після цього відкрито заволодів колодою гральних карт та пачкою вологих серветок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що погроза вбивством та застосуванням колото-ріжучого предмета обвинуваченим ОСОБА_6 щодо потерпілої ОСОБА_10 з вимаганням у неї та отриманням грошей в сумі 200 гривень, не може свідчити про спільний умисел обох обвинувачених на вчинення розбою.

Відповідно ч.2 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, до початку злочину, домовились про спільне його вчинення.

Як вбачається з матеріалів провадження, до початку вчинення злочинних дій ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не мали будь-якої попередньої домовленості на вчинення інкримінованого їм злочину.

В ході досудового слідства та в судовому засіданні ці обставини повністю підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_10 (а.к.п.47-49) та показами, даними в судовому засіданні обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наявність кваліфікуючої ознаки ч.2 ст.187 КК України, а саме вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб стосовно потерпілої ОСОБА_10 , матеріалами кримінального провадження не доведена. Не здобуто доказів цього і в суді першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з цим, доводи в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_7 щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.187 КК України та необхідності перекваліфікації його дій на ч.1 ст.186 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи.

Тому колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 із ч.2 ст.187 на ч.1 ст.186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за відсутності такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.187 КК України у зв`язку з відсутністю такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, то колегія суддів розцінює їх як безпідставні, оскільки вони спростовуються як показаннями потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 , так і матеріалами кримінального провадження. Доводи захисника ОСОБА_8 в частині того, що не був виявлений та долучений до матеріалів справи в якості доказу колото-ріжучий предмет ніж, колегія суддів вважає такими, що не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, оскільки дана стаття передбачає відповідальність як за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, так і за погрозу застосування такого насильства (розбій), і саме погроза застосування такого насильства обвинуваченим ОСОБА_6 щодо потерпілої ОСОБА_10 повністю доведена матеріалами справи, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 . А показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв злочину, колегія суддів розцінює як неправдиві, оскільки вони суперечать як показанням потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 , так і матеріалам кримінального провадження, та як спосіб його захисту та намір уникнути кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене, доводи в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також відсутності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, є необґрунтованими, не підтверджуються жодними доказами та спростовуються матеріалами кримінального провадження і дослідженими в судових засіданнях доказами. Не надано таких доказів і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

У відповідності до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Статтею 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання позитивні характеристики за місцем роботи та проживання. Обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення розбою, але для себе належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, та вчинив нове кримінальне правопорушення фактично під час іспитового строку, хоча і був звільнений постановою суду від кримінальної відповідальності по закінченню іспитового строку уже перед постановленням вироку за дане кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк в межах санкції ч.1 ст.186 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивні характеристики за місцем роботи та навчання. Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Колегія суддів вважає, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.187 КК України.

На підставі наведеного, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.186 КК України та ОСОБА_6 з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.187 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін, а початок строку відбування покарання рахувати з 05 серпня 2014 року.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 змінити з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 18 березня 2015 року. Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання дві доби з 05.08.2014 року по 06.08.2014 року перебування під вартою.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий:___________________ ОСОБА_1

Судді:___ ОСОБА_2 ОСОБА_3