Дата документу 30.03.2015
Справа № 334/690/15-к
Провадження № 1-кп/334/109/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000203 від 16.01.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, освіта вища, не заміжня, неповнолітніх дітей не має, не працюючої, мешкає та зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше засудженої: 09.02.2015р. Ленінським райсудом м. Запоріжжя за ст. 213 ч.1 КК України до 100 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на підроблення посвідчення, яке видається підприємством, установою, організацією, яка має право видавати такі документи, та яке надає право або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, на початку грудня 2014р., знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_2 , знайшла пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 20.06.2000р. Управлінням соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, та в подальшому, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , внесла зміни до первісного змісту вказаного документа шляхом переклеювання фотокартки, і пред`являла його в громадському транспорті з метою безкоштовного проїзду.

Відповідно до висновку експерта №8 від 19.01.2015р. встановлено, що пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , 1978р.н., видане 20.06.2000р. Управлінням соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області виготовлене не за технологією підприємства, що здійснює випуск документів даного типу (серія і номер НОМЕР_1 виконані пишучим приладом стійким барвником синього кольору). Крім того, в пенсійному посвідченні мали місце зміни первісного змісту документа, а саме переклеювання фотокартки.

Крім того, ОСОБА_4 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, на початку грудня 2014р., знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_2 , знайшла пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 20.06.2000 року Управлінням соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, та в подальшому, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , внесла зміни до первісного змісту вказаного документа шляхом переклеювання фотокартки.

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа,16.01.2015р., знаходячись у громадському транспорті тролейбусі №3, пред`явила ОСОБА_6 пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , 1978р.н., видане 20.06.2000р. Управлінням соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, яке відповідно до висновку експерта №8 від 19.01.2015р. виготовлене не за технологією підприємства, що здійснює випуск документів даного типу (серія і номер ААА 0043712 виконані пишучим приладом стійким барвником синього кольору).

Крім того, в пенсійному посвідченні мали місце зміни первісного змісту документа, а саме переклеювання фотокартки.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїла кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.358 КК України, підроблення посвідчення, яке видається підприємством, установою, організацією, яка має право видавати такі документи, та яке надає право або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем; та кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, - використання завідомо підробленого документу.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з угодою про визнання винуватості від 10 березня 2015р., укладеною між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000203, та обвинуваченою ОСОБА_4 , просить затвердити укладену угоду.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала заяву прокурора, пояснила, що вона дійсно підробила та використовувала пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , повністю визнає свою винуватість і просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю і беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України в обсязі обвинувачення. Підписанням цієї угоди сторони погодили покарання за сукупністю злочинів ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України у виді одного року одного місяця обмеження волі, та з урахуванням вироку Ленінського райсуду від 09.02.2015р., відповідно до ст..72 КК України остаточне покарання у вигляді 1 року 1 міс. 12 днів обмеження волі, зі звільненням від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Під час судового засідання обвинувачена стверджує, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, щодо якого вона визнає себе повністю винною, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які їй роз`яснені судом.

Крім того, обвинувачена підтвердила, що вищезазначена угода про визнання її винуватості укладена нею з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Під час досудового розслідування вона скарг на слідчого чи прокурора не подавала.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам ст.472 КПК України, можливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час судового засідання на підставі пояснень обвинуваченої ОСОБА_4 , суд переконався, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження вищевказаної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також характер обвинувачення, в якому вона визнає себе винуватою і вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердженням судом угоди, передбачені п.п.3-4 ч.4 ст.474 КПК України, а також що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбаченні в угоді.

Суд вважає, що погоджене сторонами угоди покарання у вигляді одного року 1 місяця 12 днів обмеження волі відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченою ОСОБА_4 і призначення останній узгодженої сторонами міри покарання.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 469, 472, 473, 474 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10 березня 2015р. у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000203 від 16.01.2015р., укладену між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 обвинуваченою ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.358 та призначити їй покарання у вигляді 1року обмеження волі; у вчиненні злочину передбаченому ч.4 ст. 358 КК України та призначити покарання у вигляді 1 року 1 міс обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш сурового покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді одного року одного місяця обмеження волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 09.02.2015р., яким ОСОБА_4 засуджена до 100годин громадських робіт, що відповідно до ст.72 КК України, відповідає 12 дням обмеження волі шляхом часткового складання покарання, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 року 1 міс 12 днів обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням на 1 рік.

Відповідно до п.2-4 ст.76 КК України, зобов`язати засуджену ОСОБА_4 без дозволу органу кримінально-виконавчої системи не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої системи.

Речові докази: пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 вилучене у ОСОБА_4 та передане на відповідальне зберігання в камеру схову Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області

(квитанція №523 від 21.01.2015р. порядковий №1047) знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30-ти днів з дня його проголошення:

- засудженою виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1