Провадження № 1-кп/734/80/15 Справа № 734/1081/15-к
іменем України
28 квітня 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сосниця Чернігівської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, швеця роти матеріально-технічного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання рядовий, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
1 серпня 2014 року рядовий ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року та в той же день направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 156 від 1 серпня 2014 року рядовий ОСОБА_5 призначений на посаду швеця роти матеріально-технічного забезпечення указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За наказом начальника 169 Навчального центру від 11 серпня 2014 року № 559 ДСК із 12 серпня 2014 року військову частину НОМЕР_2 переведено на штат воєнного часу та їй присвоєно умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16 і 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХІV, рядовий ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог рядовий ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приблизно о 19.00 годині 21 листопада 2014 року самовільно, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив територію вказаної військової частини ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд до 26 листопада 2014 року. Після цього, рядовий ОСОБА_5 приблизно о 19.00 годині 28 грудня 2014 року повторно, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив територію указаної військової частини ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд до 2 січня 2015 року. Під час, самовільних залишень військової частини рядовий ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд за межами військової частини. При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини рядовий ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, тобто рядовий ОСОБА_5 повторно вчинив протягом року самовільне залишення місця несення служби та не виконував обов`язки військової служби тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб.
Таким чином, рядовий ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю менше десять діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.
22 квітня 2015 року між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди заступник військового прокурора ОСОБА_3 і підозрюваний ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, підозрюваний ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України. За вказаною угодою підозрюваному ОСОБА_5 узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та, враховуючи рівень суспільної небезпечності вчиненого підозрюваним злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 22 квітня 2015 року про визнання винуватості між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_3 , пояснення захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 22 квітня 2015 року про визнання винуватості, укладеної між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 , щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує визнання вини і щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутні. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає можливим призначити узгоджене сторонами кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
з а с у д и в:
затвердити угоду від 22 квітня 2015 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Суддя