Єдиний унікальний номер 725/1385/15-к
Номер провадження 1-кп/725/51/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, працюючого охоронцем в ТОВ «Машзавод», із вищою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст.408 КК України при наступних обставинах.

Так, 9 квітня 2014 року ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив на посаді старшого навідника 3 розрахунку 2 гаубичного артилерійського взводу 3 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому у військовій частині НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат».

13 серпня 2014 року о 08.20 год. ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_6 , довів до особового складу військової частини наказ № 73 від 13 серпня 2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби», згідно якого особовий склад, в тому числі солдат ОСОБА_5 , виключений із списків частини та переведений до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), та зобов`язаний прибути до нового місця служби 15 серпня 2014 року.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 зобов`язаний був діяти у відповідності до Конституції України, вимог Військової присяги та статутів Збройних Сил України.

Положеннями ст.ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 30, 37, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак в порушення зазначених вимог Військової присяги, військових статутів Збройних сил України та Законів України солдат ОСОБА_5 , завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 13 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути до нового місця служби (військова частина НОМЕР_3 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відмову виконати наказ, близько 08.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи у військовій частині НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , відчуваючи свою безкарність, умисно, відмовився виконати наказ командира частини та отримувати припис на вибуття до нового місця служби і без поважних причин до військової частини НОМЕР_3 у призначений строк не прибув.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 всупереч вимогам ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 13 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, близько 08.00 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи на території військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, відмовився виконати вищезазначений наказ командира частини та у подальшому, без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 402 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення зазначених вимог закону та Статутів Збройних Сил України діючи умисно, з метою ухилитись від проходження військової служби та припинити виконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, 15 серпня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_3 при переведенні до нового місця служби, а перебуваючи за місцем постійної реєстрації в м. Чернівці проводив час на власний розсуд, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення до нового місця служби з метою ухилитись від військової служби, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.

12 червня 2015 року в ході судового розгляду справи між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався повністю визнати свою винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні.

Крім цього, при укладенні угоди враховано, що ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро кається, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку в медичних установах не перебуває, звільнений з військової служби в запас що є пом`якшуючими обставинами.

Враховуючи всі обставини справи, особу винного, наявність зазначених вище кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 402 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 408 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 та ч. 3 ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що відповідно до вимог ст.476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для його притягнення до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник підтримали угоду про визнання винуватості від 12 червня 2015 року та просили суд її затвердити. При цьому, обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальноих правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, а також надав свою згоду на призначення йому узгодженого угодою покарання.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу наявності підстав для затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , а також перевіривши умови угоди на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.

Так, відповідно до вимог п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як було встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402 КК України, тобто умисне невиконання наказу, а також ч. 1 ст. 408 КК України, тобто нез`явлення до нового місця служби з метою ухилитись від військової служби.

Враховуючи норму ст.12 КК України, злочини, передбачені ч.1 ст.402, ч. 1 ст. 408 КК України належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Крім того, враховуючи в сукупності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: визнання вини, щире каяття, та те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку в медичних установах не перебуває, звільнений з військової служби в запас, виконував бойові завдання в зоні АТО, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а також особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає можливим призначення обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 376,468-470,474,475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 12 червня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, і за його вчинення призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, і за його вчинення призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1