УХВАЛА

Іменем України

6 червня 2007
року м.
Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді ВОТЬКАНИЧА Ф.А.

суддів КОНДОРА
Р.Ю., МАШКАРИНЦЯ М.М.

при секретарі ДОЛГОШ
С.І.

за участю прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_1.

розглянув у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляцією засудже­ного ОСОБА_1. на вирок
Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 грудня 2006 р.

Цим
вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., мешканця смт.
Великий Бере­зини, АДРЕСА_1, Закарпатської обл., громадянина України, судимого
23.06.1999 р. Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за ст.
117 ч. 1 КК України (1960 р.) до 5-ти років позбавлення волі; 21.10.2005 р.
Ужгородським міським судом Закарпатської області за ст. 186 ч. 1 КК України до
4-х років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від
відбування покарання з 3-річним іспитовим строком,

засуджено за ст. 185 ч. 2 КК України до 4-х років
позбавлення волі. На підставі ст. 71
КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання
за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2005 р. і остаточно до відбуття засудженому призначено
покарання у вигляді 4-х років
6-ти місяців позбавлення волі. Ухвалено: запобіжний захід засудженому до
набрання вироком законної сили залиши­ти взяття під варту; зарахувати в строк
відбуття покарання тримання засудженого під вартою з 25.06.2006 p.;
стягнути із засудженого в користь ОСОБА_2 1265,00 грн. у відшкодування завданої
матеріальної шкоди, речовий доказ - телефон „Сіменс" - по­вернути ОСОБА_3.

Окремою постановою від 25.12.2006 р. доведено до
відома начальника СВ Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській обл. порушення вимог
кримінально-процесуального закону, допущене слідчим Поковбою В.В.

За вироком суду ОСОБА_1. визнано
винним у тому, що він 25.05.2006
р. близько 400 к.ч., перебуваючи в своєї знайомої ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, де він
ночував, скориставшись тим, що остання вийшла на вулицю, таємно викрав у неї
уживаний аудіомагнітофон іноземного виробництва вартістю 50,00 грн., банку з
консервованими огірками вартістю 15,00
грн. та гроші в сумі 1200,00
грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 1265,00 грн.

Засуджений
ОСОБА_1. просив у апеляції пом'якшити йому покарання, оскі­льки в нього на
утриманні перебувають семеро малолітніх дітей. При цьому, зазна-

Справа № 11-156/07 Номер
рядка статистичного звіту:

Головуючий у 1-й інстанції ЧОПИК
В. В. Доповідач КОНДОР Р.Ю.

чав, що перебував у Тячівському
районі на заробітках, ночував і харчувався у потер­пілої ОСОБА_2, спав з нею,
вона неодноразово позичала йому гроші -
всього на за­гальну суму 1200,00
грн., магнітофон сама подарувала для його доньки, але коли він відмовився
повінчатися з нею - з помсти
написала заяву в міліцію про крадіжку. В доповненнях до апеляції поставив
питання про скасування вироку та повернення кри­мінальної справи на додаткове
розслідування, оскільки було порушене його право на захист, документи слідства
він не підписував, потрібно провести очні ставки з.потер­пілою та свідками,
яких суд не допитував, обставини справи належно не встановлені.

У письмових
запереченнях на апеляцію прокурор Кабаль Л.В. вказує на необ­ґрунтованість
апеляції засудженого, яку слід відхилити, та законність вироку, що його слід
залишити без зміни.

Під час
апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_1. показав, що злочину не вчиняв,
гроші йому позичала потерпіла, тому він їх, як і інші речі, не ви­крадав, а
потерпіла його обмовила з помсти. Вказував також на неправдивість пока­зань
свідка ОСОБА_4. під час досудового слідства, на порушення права на захист.

Заслухавши
доповідь судді, промови: засудженого ОСОБА_1., який змінену апеляцію підтримав,
а в останньому слові просив суд суворо його не карати, бо „він вже не може
сидіти в тюрмі" та посилався на те, що обставини справи добре не пам'ятає,
прокурора Сирохман Л.І, яка вважає апеляцію засудженого безпідставною, а вирок - законним і
обґрунтованим, що його слід залишити без зміни, обговоривши доводи апеляції та
перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як убачається з
матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_2. 15.06.2006
р. зверну­лася до міліції із заявою про викрадення 24.05.2006 р. ОСОБА_1.
належних їй 1200,00 грн.,
аудіомагнітофона та банки з огірками (а.с. 2). В подальшому потерпіла дала показання, що були
послідовними протягом усього часу провадження в справі (а.с. 18-19, 129-131, 220). Зокрема,
про те, що грошей ОСОБА_1. не позичала, ре­чей не давала, а, виявивши крадіжку
(гроші знаходилися в гаманці, який лежав саме під банкою з огірками, яку теж
викрали), гукала за ОСОБА_1., на що той не реагу­вав. ОСОБА_1. в цей час був із
своїм племінником ОСОБА_4. До міліції зверну­лася не одразу, оскільки спочатку
сподівалася, що ОСОБА_1. гроші поверне, але той, коли прийшов після крадіжки,
їх не повернув, а навпаки - ще спитав, чи одержа­ла вона пенсію.

Послідовними що
суттєвих обставин справи є й показання свідка ОСОБА_4., в т.ч. під час очної
ставки із ОСОБА_1. та в суді, з яких убачається, що в ніч з 24 на 25.05.2006 р.
він разом із ОСОБА_1. ночував у потерпілої вдома, вранці вони пішли і ОСОБА_1.
при цьому викрав з дому магнітофон та банку з огірками. В автобусі до­рогою
додому ОСОБА_1. витяг з кишені 110
гривень, хоча, коли вони їхали в с.
Та-расівку він мав лише 20,00
грн. Звідки з'явилися гроші -
не говорив. Магнітофон ОСОБА_1. продав невідомій особі (а.с. 41-42, 47-48, 241242).

Після оголошення
апеляційним судом показань потерпілої, а також свідка ОСОБА_4. за результатами
виконання доручення про його допит, у засудженого запи­тань чи заперечень щодо
змісту цих показань не було.

На відміну від
вищезазначених, показання засудженого ОСОБА_1., який свою вину у вчиненні
злочину не визнав, суперечливі та не узгоджуються з фактичними об­ставинами
справи. В якості підозрюваного він показав, що 25.05.2006 р. не брав у по­терпілої огірків, магнітофона, який вона
йому сама дала тижнем раніше, а також грошей які вона йому теж раніше позичила
частинами (а.с. 23-24). Згодом
показав, що магнітофон потерпіла дала для його доньки (а.с. 55). Суду показував
також, що гроші на зворотну дорогу позичив у одного чоловіка з с Тарасівки (а.с. 135-136).

Фактичні
обставини справи стверджуються також показаннями свідків ОСОБА_6., ОСОБА_7., які підтвердили
факт повідомлення потерпілою про крадіжку саме за тих обставин, що встановлені
в справі, іншими її матеріалами та доказами, які уз­годжуються між собою та
ніким не спростовані. Доказів добровільної передачі потер-

пілою майна засудженому, надання
йому позик тощо, у справі немає, з огляду на це та з врахуванням у сукупності з
іншими даними справи особи потерпілої і засуджено­го, в т.ч. щодо його
сімейного стану, відповідні твердження ОСОБА_1. не можуть братися до уваги. Під
час досудового слідства та в суді першої інстанції засуджений користувався
правовою допомогою захисника, даних про порушення його права на за­хист, як і
доказів наявності у потерпілої та свідків підстав для обмови ОСОБА_1., в справі
немає.

Встановлюючи
дані про особу засудженого, суд безпідставно зазначив про на­явність у нього
судимості за вироками Великоберезнянського районного суду від 26.04.1978 р. за ст. 140 ч. 2, ст. 141 ч. 2, ст. 81 ч. 2 КК України (1960 p.), від 21.06.1985 р. за ст. 206 ч. З КК України (1960 р.) та від 09.04.1991 р. за ст. 140 ч. 1 КК України (1960 р.) до 1-го року 6-ти місяців
позбавлення волі, оскільки відповідно до ст. 55 ч. 1
п. 5, ч. З КК
України (1960 р.) він
цих судимостей не має.

Відповідно до
ст.ст. 323-324, 365 КПК
України, суд, забезпечивши належний розгляд кримінальної справи, постановляє
законний і обґрунтований вирок, який пе­ревіряється апеляційним судом в межах
апеляції. Справа розглядається судом в ме­жах пред'явленого обвинувачення (ст. 275 КПК України).

З урахуванням
викладеного, оцінивши докази у сукупності, апеляційний суд приходить до
висновку про необґрунтованість апеляції.

Суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та квалі­фікував дії
засудженого за ст. 185 ч. 2 КК України як
таємне викрадення чужого май­на (крадіжка) вчинене повторно, винність його в
злочині доведена та стверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому
засіданні доказів. Суд обґрунтовано не взяв до уваги заперечення вини
засудженим, яке є спробою уникнення кримінальної відповідальності, і дав
правильну оцінку як його суперечливим показанням, так і ін­шим доказам,
відхиливши ті, що не відповідають фактичним обставинам справи. Цих висновків
суду першої інстанції доводи апеляції не спростовують. Враховано і особу
винного, до якого вже застосовувалися положення ст. 75 КК України, але належних
висновків він з цього не зробив і під час іспитового строку знову вчинив
корисливий злочин.

Водночас,
зазначивши у вироку рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання
засудженого, суд вийшов за межі пред'явленого йому обвинувачення. Ре­цидив
злочинів, що не є тотожним поняттю повторності злочинів, ОСОБА_1. не ін­кримінувався,
а всупереч положенням ст. 67 ч. 4 КК України, органом досудового слідства йому
як обтяжуюча обставина була інкримінована повторність вчинення май­нового
злочину, якою щодо цього злочину поглинається поняття рецидиву.

За таких
обставин, апеляцію засудженого слід залишити без задоволення, а вирок суду
першої інстанції, виключивши з нього вказівку на рецидив злочинів як на
обставину, яка обтяжує покарання, що не впливає на кваліфікацію дій засудженого,
без зміни. Підстав для скасування вироку та направлення справи на додаткове роз­слідування
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст. 365, 366 КПК
України, апеляційний суд -

ухвалив:

Змінену
апеляцію засудженого ОСОБА_1. залишити без задоволення,

а вирок
Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 грудня 2006 р. щодо

нього,
виключивши з нього вказівку на рецидив злочинів як на обставину, яка обтя­

жує покарання, - б е з зміни.