Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа 490/923/15-к
У Х В А Л А

/про призначення до судового розгляду/
5 травня 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000300 відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчинював злочин та не судився

про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 обвинувачуються у тому, що

він,30 вересня 2014 року близько 7-30 годин, керуючи автомобілем ГАЗ 2752 /реєстраційний номер НОМЕР_1 /, в районі будинку 120 по проспекту Леніна в місті Миколаєві допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 2005 року народження.
Наслідок наїзду ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_9 померла.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть та заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

У справі проведене підготовче судове засідання, за наслідками якого встановлено таке.

І. Стосовно обставин, пов`язаних із вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду.
1……В межах цього кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2......Підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3……Обвинувачений та захисник під час попереднього розгляду справи просили суд про прийняття рішення про повернення обвинувального акту прокурору.

В обґрунтування клопотання посилались, загалом, про те, що, як на їх думку, всупереч вимог пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт не містить викладу обставин кримінального правопорушення, а за такого формулювання обвинувачення. До того ж, всупереч загальних засад кримінального судочинства, обвинувальний акт містить посилання на докази із їх зазначенням, що, на думку захисту, є тиском на суд з метою створити упереджену уяву про винність обвинуваченого.

Що ж стосується власно відсутності викладу обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, то, а думку захисту, вона полягає у тому, що в обвинувальному акті не визначене належним чином місце наїзду на пішоходів, не вказано, у чому конкретно полягає порушення кожного з перелічених в обвинувальному акті пунктів Правил дорожнього руху, не наведені обставини, що характеризують вину пішоходів тощо.

Прокурор та потерпілі проти задоволення цього клопотання заперечували, спираючись про те, що обвинувальний акт є зрозумілим.

Після вислуховування сторін та дослідження наявних в суді матеріалів кримінального провадження суд дійшов висновку про те, що це клопотання не підлягає задоволенню за такого.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України суд має право ухвалити про повернення обвинувального акту прокурору лише у разі, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт має містить викладу обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
З наведеного вбачається, що в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення мають бути викладені так, як їх встановив прокурор, а формулювання обвинувачення викладається окрім обставин кримінального правопорушення та відповідно до диспозиції відповідної статті (частини статті) кримінального закону України.

В цьому ж випадку прокурор виклав в обвинувальному акті ті обставини, які вважає встановленими, послався на положення закону і статті (частини статті) та навів формулювання обвинувачення згідно диспозиції частини 2 статті 286 Кримінального Кодексу України.

Отже, в цьому випадку вимоги статті 291 КПК України в цілому прокурором дотримані.

Що ж стосується посилань захисту щодо необхідності викладати обставини кримінального правопорушення інакше, то вони не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення за такого.

Відповідно до частини 1 статті 22 Кримінально-процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Одним з засобів доведення своєї позиції до суду для сторони обвинувачення є складання обвинувального акту, шляхом звернення з яким державне обвинувачення пропонує суду прийняте рішення про визнання особи винною та починає переконувати суд у необхідності такого.

Захист же наділений правами доводи у суді невинуватість обвинуваченого та спростовувати або доводити нікчемність доводів та міркувань обвинувачення, зокрема - викладених в обвинувальному акті.

Таким чином, будь-яка форма викладення відомостей в обвинувальному акті вимогам діючого законодавства не суперечить, в той час, як примус з боку суду викладати в обвинувальному акті відомості тим чи іншим чином тягне за собою обмеження прав державного обвинувачення обстоювати свою позицію у суді.

Захисник вказує й про те, що наведення доказів в обвинувальному акті заборонене.

Але ці посилання не є коректними, адже стаття 291 КПК України забороняє надавати докази одночасно з обвинувальним актом, але не посилатись на них у тексті документу.

До того ж, ці посилання не відповідають здоровому глузду, адже перелік доказів та їх короткий зміст наводяться в реєстрі, що додається до обвинувального акту.

Підстав для повернення обвинувального акту прокурору, що не згадані захистом, суд не вбачає.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

4……Це кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.
За такого суд вважає за необхідне визначити дату та місце проведення судового розгляду, ухвалити про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

При цьому суд відзначає, що клопотань про здійснення судового виклику певних осіб або витребування певних речей або документів від сторін кримінального провадження не надійшло.

ІІ. Стосовно інших клопотань учасників кримінального провадження.
Під час підготовчого провадження захисник заявив підтримане обвинуваченим клопотання про скасування арешту на автомобіль ГАЗ 2752 /реєстраційний номер НОМЕР_1 / та заборони розпорядження та використання цього транспортного засобу.

В обґрунтування клопотання послався про те, що обвинувачений не є власником цього автомобіля, його власником є ОСОБА_11 , який відповідальності за наїзд не несе. За такого, як зазначав захисник, підстави для обмеження прав ОСОБА_12 на користування та розпорядження цим автомобілем є відсутніми.

При цьому захисник зазначив, що це клопотання ним заявлене від імені його підзахисного ОСОБА_4 , повноважень на захист у суді інтересів ОСОБА_12 він не має, а арешт вказаного автомобіля порушує права обвинуваченого, який має сплачувати за перебування автомобіля на штраф майданчику на виконання зобов`язань перед ОСОБА_12 .

Потерпілі та прокурор проти задоволення заявленого клопотання заперечували.

Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів справи суд дійшов такого.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_13 від 29 грудня 2014 року задоволено клопотання слідчого та накладений арешт на автомобіль ГАЗ 2752 /реєстраційний номер НОМЕР_1 / у забезпечення цивільного позову потерпілих.

За такого відповідно до частини 1 статті 174 КПК України: Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна … мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна … може бути скасовано повністю або частково… за клопотанням [вказаних осіб], якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, скасування арешту судом можливо за наявності двох умов:

? наявності клопотання про таке з боку особи, яка є власником або володільцем арештованого майна;

? доведеності того, що у застосуванні такого заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В цьому ж випадку матеріали справи не містять доказів того, що обвинувачений, в інтересах якого заявлене це клопотання, є власником або володільцем автомобіля ГАЗ 2752 /реєстраційний номер НОМЕР_1 /. При цьому захисту судом роз`яснювалось право надати суду докази правомірності володіння ОСОБА_4 цим майном на момент вчинення наїзду, але таким правом захист не скористався, пославшись про відсутність законодавчих приписів щодо оформлення відповідних документів. Отже, наявність в обвинуваченого чи його захисника повноважень щодо подання відповідного клопотання на цей час не є доведеною.
Далі, як свідчить обвинувальний акт, на автомобілі ГАЗ 2752 /реєстраційний номер НОМЕР_1 / обвинуваченим був скоєний наїзд на пішоходів, отже, згаданий автомобіль об`єктивно містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до частини1 статті 98 КПК України за такого цей автомобіль є речовим доказом. Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 7, статті 23, статті 357 КПК України за такого цей предмет має бути досліджений судом безпосередньо або у залі суду, або у місці його знаходження. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 167, частини 2 статті 170 КПК України за такого на цей предмет має бути накладений арешт до його дослідження судом у встановленому законом порядку. На цей час же питання про дослідження цього доказу судом не вирішене, цей доказ не досліджений у встановленому законом порядку. Отже, потреба у застосуванні арешту цього автомобіля на цей час не відпала.
До того ж, оскільки з наведеного вище випливає, що по-суті підстави для арешту згаданого автомобіля об`єктивно були у наявності, суд вважає, що підстави вважати рішення про його арешт необґрунтованим є відсутніми.
Отже, на цей час відсутні як передбачені законом формальні приводи, так й передбачені законом підстави для скасування арешту автомобіля, через що у задоволенні клопотання про таке слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
1. У задоволенні клопотання про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000300 - відмовити.
2. Кримінальне провадження № 0000300 відносно ОСОБА_8 про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду м. Миколаєва.

3. Призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 28.05.2015 о 14:00

4. В судове засідання викликати сторони кримінального провадження .

5. У задоволенні клопотання захисту про скасування арешту на автомобіль «ГАЗ 2752» /реєстраційний номер НОМЕР_1 / - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_1 =