Справа № 11a-514/2007 р. Головуючий
у 1-ій інстанції- Кавацюк В.І.
142 ч.2 КК України 1960 року Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
серпня 2007 року колегія судців судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судці Калиняк О.М.

суддів Леона
О.І., Волинця М. М.

при
секретарі Павлів
І.В.'

з участю
прокурора Малиш Н.С.

засудженого
ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.
142 КК України 1960 року за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Шевченківського районного суду м. Львова
від 03 квітня 2007 року,

встановила:

Вироком
Шевченківського районного суду м. Львова
від 03 квітня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець

м. Львова,
проживає у АДРЕСА_1,

засуджений
за ч.2 ст. 142 КК України 1960 року на 5 (п'ять) років
позбавлення волі з конфіскацією усього майна,
яке є власністю засудженого.

Запобіжний захід
- взяття під варту залишено засудженому без зміни.

Строк відбуття
покарання засудженим рахується з 08 вересня 2006 року.

ОСОБА_1
визнаний винним у тому, що він 07 грудня
1999 року близько 05.00 год.
біля приміщення „Казино-Карпати" на просп. В.Чорновола, 59 у м. Львові за попередньою змовою з ОСОБА_2.
, засудженим 23 березня 2001 року
Шевченківським районним судом м. Львова
за ч.3 ст. 140,
ч.2 ст. 141,
ч.2 ст. 142,
ч.2 ст. 143 КК України 1960 року, та з іншими невстановленими слідством
особами, із застосуванням
насильства, яке є небезпечним для життя
та здоров'я потерпілого, вчинив напад на
потерпілого ОСОБА_3. та заволодів його майном на загальну суму 795 грн., а саме: грошима в сумі 535 грн., курткою вартістю 250 грн., записною книжкою вартістю 10 грн.

На вирок
суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію та доповнення до неї, в якій просить справу переглянути та
постановити справедливе рішення. В обґрунтування своїх доводів покликається на
те, що суд неповно та однобічно дослідив
обставини справи, в основу

вироку поклав
показання потерпілого ОСОБА_3., який в
момент вчинення щодо нього злочину перебув у стані сп'яніння, не допитав свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5
, які можуть підтвердити, що в момент скоєння злочину він знаходився в
інших місцях. При обшуку після затримання його працівниками міліції у нього не
було виявлено жодних речей потерпілого.

При
розгляді справи апеляційним судом засуджений ОСОБА_1 підтримав апеляцію й
пояснив, що інкримінованого йому злочину
він не вчиняв; майна, яке було викрадене
у потерпілого, в нього при затриманні не
вилучали; 25 червня 2000 року він,
будучи на підписці про невиїзд,
виїхав у Польщу на заробітки і повернувся 25 червня 2001 року. І паспорт
громадянина України, і закордонний
паспорт він загубив у 2001 році після повернення з Польщі.

Провівши
у справі судове слідство, заслухавши
доповідь судді, пояснення
засудженого, думку прокурора про
залишення вироку без зміни, а апеляції
без задоволення, обговоривши наведені в
апеляції доводи й перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що
апеляцію слід задоволити частково.

Постановлений
судом першої інстанції вирок підлягає скасуванню, а справа поверненню на додаткове
розслідування, виходячи з наступного.

При
апеляційному розгляді справи встановлено таку однобічність і неповноту
досудового слідства, які не можуть бути
усунені в судовому засіданні, що
відповідно до п.1 ч.1 ст. 367,
п.4 ч.1 ст. 374 КК України є підставою для скасування
вироку та повернення справи на додаткове розслідування.

Істотна
неповнота досудового слідства залишилася поза увагою суду першої
інстанції, який в свою чергу допустив
однобічність і неповноту судового слідства та постановив необгрунтований вирок.

Відповідно
до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 року №2 „Про
практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на
додаткове розслідування" досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч
вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно
досліджені обставини, які мають істотне
значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не
були з'ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого тощо).

Згідно з
матеріалами справи подія злочину мала місце 07 грудня 1999 року. 26 грудня 2000
року органом досудового слідства справу щодо ОСОБА_1. було виділено й досудове
слідство зупинене в зв'язку з розшуком обвинуваченого (а.с. 68, 69, 76, 84, 92). Після затримання ОСОБА_1.
досудове слідство у справі було продовжене відповідно до постанови слідчого від
14 вересня 2006 року (а.с. 95).

З
матеріалів оглянутої кримінальної справи № 1-152/01 Шевченківського районного
суду м. Львова про обвинувачення
ОСОБА_2 за ч.3 ст. 140,
ч.2 ст. 141. ч.2
ст. 142, ч.2
ст. 143 КК України 1960 року
вбачається, що показання потерпілого
ОСОБА_3. щодо ОСОБА_1. різняться між собою.

Так, при допиті його на досудовому слідстві 08
грудня 1999 року потерпілий пояснив, що
він в залі ігрових автоматів впізнав двох чоловіків, які починали бити його в салоні
автомобіля, в подальшому у райвідділі
вони назвалися ОСОБА_2 та ОСОБА_1. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - це ті хлопці, які почали його бити на задньому сидінні
автомобіля (т.2 а.с. 29-30).

10
грудня 1999 року на очній ставці з ОСОБА_1 потерпілий показав, що,
коли він сів в автомобіль, то
дверцята з двох сторін відкрились, одні
дверцята відкрив ОСОБА_2, а другі
-невідомий хлопець, який затриманий не
був, і його почали бити в салоні
автомобіля, а потім витягли на
вулицю, де знову почали бити (т.2 а.с.
49). В судовому засіданні 23 лютого 2001 року,
в ході судового розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_2 , потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що до нього в таксі з обох сторін підсіли двоє
чоловіків - з однієї сторони ОСОБА_2, з
іншої ОСОБА_1, в машині вони вдарили
його 2-3 рази, а потім витягли з таксі, почали бити. На ігрових автоматах він відразу
вказав на ОСОБА_2, ОСОБА_6 і
ОСОБА_1, їх обшукали, у ОСОБА_1 знайшли викрадені в нього
гроші, а у ОСОБА_6 його записник. Грошей
було біля 450 грн. і вони були йому повернені (т.2 а.с. 249).

Провівши
у справі судове слідство, колегія суддів
вважає, що показання потерпілого
ОСОБА_3. потребують уточнення й без додаткового допиту потерпілого неможливо
всебічно, повно та об'єктивно дослідити
усі обставини справи. Однак суд позбавлений такої можливості, оскільки за
місцем своєї реєстрації потерпілий не проживає,
а місце його фактичного проживання на даний час невідоме (а.с. 222).

Тому
органові досудового слідства необхідно встановити місце знаходження потерпілого
ОСОБА_3. як для додаткового його допиту на досудовому слідстві, так і для забезпечення в подальшому
дотримання принципу безпосередності судового розгляду відповідно до вимог ст. 257 КПК України.

Зважаючи
на показання потерпілого, органові
досудового слідства необхідно шляхом додаткового допиту потерпілого та допиту
свідків - працівників міліції, які брали
участь у затриманні засудженого 07 грудня 1999 року, перевірити,
чи дійсно мало місце вилучення у ОСОБА_1. при затриманні 07 грудня 1999
року викрадених у потерпілого грошей.

Колегія
суддів вважає, що органом досудового
слідства не були з'ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого
ОСОБА_1.

Як
пояснив засуджений, 25 червня 2000 року
він, будучи на підписці про
невиїзд, виїхав у Польщу на заробітки і
повернувся 25 червня 2001 року; і паспорт громадянина України, і закордонний паспорт він загубив у 2001 році
після повернення з Польщі. Між тим у грудні 2000 року ОСОБА_1 був оголошений у
розшук, а в матеріалах справи містяться
довідки від 12 червня 2003 року, 07
травня 2004 року про те, що фактів
перетинання ОСОБА_1 державного кордону України в пунктах пропуску Західного
регіонального управління не зафіксовано (а.с. 80, 88).

В ході
досудового слідства необхідно перевірити дані щодо попередніх судимостей
ОСОБА_1. не лише по Львівській області,
а й по Україні, й відповідну
довідку долучити до матеріалів справи.

Оскільки
зазначена вище однобічність і неповнота досудового слідства не може бути
усунена в судовому засіданні, вирок суду
слід скасувати, а справу повернути
прокурору на додаткове розслідування для вжиття всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин справи відповідно до вимог ст. 22
КПК України.

Підстав
для зміни чи скасування засудженому запобіжного заходу на даній стадії процесу
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 365, 366,
367, п.4 ч.1 ст.
374 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задоволити частково.

Вирок
Шевченківського районного суду м. Львова
від 03 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати й справу повернути прокурору
м. Львова на додаткове розслідування.

Запобіжний
захід ОСОБА_1 залишити взяття під варту.