Провадження №1/761/25/2015
П О С Т А Н О В А
іменем України
23 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_11

підсудного ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Києва кримінальну справу відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, громадянина України, з вищою освітою, який одружений, має двох неповнолітніх дітей 2009 та 2011 року народження, не працює, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ялта, громадянина України, з вищою освітою, який одружений, має неповнолітню дитину 2004 року народження, працює заступником директора в ТОВ Філто, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :
Органами досудового слідства обвинувачуються ОСОБА_12 , який працюючи згідно наказу Міністра юстиції України №1095/к від 26.08.10 р. на посаді головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та, згідно зі ст. 25 Закону України Про державну службу і розпорядження КМУ від 5 жовтня 2000 року №392-р Про віднесення посад працівників урядових органів державного управління та їх територіальних органів до відповідних органів категорій посад державних службовців, віднесена до п`ятої категорії, тобто будучи відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України та до примітки 2 ст. 368 КК України представником влади та службовою особою, яка займає відповідальне становище та ОСОБА_13 , який працюючи згідно наказу Міністра юстиції України №1723/к від 20.11.08 р. на посаді головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та, згідно зі ст. 25 Закону України Про державну службу і розпорядження КМУ від 5 жовтня 2000 року №392-р Про віднесення посад працівників урядових органів державного управління та їх територіальних органів до відповідних органів категорій посад державних службовців, віднесена до п`ятої категорії, тобто будучи відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України та до примітки 2 ст. 368 КК України представником влади та службовою особою, яка займає відповідальне становище, стали на шлях вчинення злочину шляхом одержання хабара за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

Так, 04.11.10 р. до Міністерства юстиції України звернувся із письмовою заявою гр. ОСОБА_14 з приводу прийняття до виконання виконавчого листа по адміністративній справі №2а-42039/09/2070 від 26.03.10 р. (виданий 01.11.2010 р.), виданого Харківським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_14 на посаду начальника головного управління Держкомзему у м. Києві з 17.08.2009 р. За результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_14 , 10.11.10 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_12 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №22471472 про поновлення ОСОБА_14 на посаді начальника головного управління Держкомзему у м. Києві з 17.08.2009 р. Згідно зазначеної постанови, боржником по виконавчому провадженню є Державний комітет України із земельних ресурсів, який повинен добровільно виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. В той же день, 10.11.10 р., на адресу Державного комітету України із земельних ресурсів ОСОБА_12 , була направлена вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження. 16.11.10р. ОСОБА_14 , знаходячись в приміщенні Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Артема, 73, на особистому прийомі у ОСОБА_12 , дізнався від останнього, що за його заявою було відкрите виконавче провадження, і що повідомлення про це направлено за адресою його реєстрації. Крім цього, при цій же розмові ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_14 , що йому необхідно звернутися до державного виконавця ОСОБА_13 , який пояснить йому варіанти вирішення його питання. Після цього, в період часу з 16.11.10 р. по 24.11.10 р., знаходячись у Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за вказаною вище адресою, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, домовились між собою про отримання хабара від ОСОБА_14 в сумі 2 000 доларів США за виконанням ОСОБА_12 всіх передбачених чинним законодавством України виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень суду про поновлення ОСОБА_14 на посаді начальника головного управління Держкомзему у м. Києві, вступивши таким чином у попередню змову групою осіб. При цьому ОСОБА_13 за домовленістю з ОСОБА_12 повинен був зустрічатися зі ОСОБА_14 , переконати останнього про передачу хабара за вищевказані дії ОСОБА_12 , а також отримати хабара від ОСОБА_14 . В подальшому в період часу з 16.11.10 р. по 24.11.10 р., ОСОБА_14 за попередньою домовленістю з ОСОБА_13 зустрівся з останнім у ресторані «Шато», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24. При зустрічі ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_15 , що зможе вирішувати питання по виконавчому провадженню з приводу поновлення останнього на посаді, яке знаходиться у ОСОБА_12 , але ОСОБА_14 необхідно буде сплатити певну суму грошових коштів, при цьому не повідомив яку саме суму. 25.11.10 р. до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло клопотання з Державного комітету України із земельних ресурсів про відкладення провадження виконавчих дій за постановою про відкриття виконавчого провадження №22471472 від 10.11.10 р., строком на 10 діб, з винесенням відповідної постанови. 07.12.10 р. до управління розгляду звернень та прийому громадян Міністерства юстиції України звернувся із письмовим запитом ОСОБА_15 про примусове виконання вказаного виконавчого листа. Після цього, 16.12.2010 р., на вказане клопотання Державного комітету України із земельних ресурсів про відкладення провадження виконавчих дій, ОСОБА_12 підготовлено та направлено відповідь на адресу Державного комітету України із земельних ресурсів про те, що у державного виконавця відсутні підстави щодо відкладення виконавчих дій, і що подальші виконавчі дії будуть проведені державним виконавцем згідно чинного законодавства. 21.12.10 р. ОСОБА_12 направив вимогу державного виконавця на адресу Державного комітету України із земельних ресурсів щодо інформування відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про виконання виконавчого листа з приводу поновлення ОСОБА_14 на посаді, про що 30.12.10 р. також проінформував ОСОБА_14 на запит останнього від 07.12.10 р. 07.02.11 р., в денну пору доби, ОСОБА_14 , перебуваючи в кафе «Шоколадниця», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Артема, 58/2, зустрівся з ОСОБА_13 . Під час зустрічі ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , домовився з ОСОБА_14 , про надання їм хабара в сумі 2 000 доларів США за виконання ним та ОСОБА_12 всіх передбачених чинним законодавством України виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень суду про поновлення ОСОБА_14 на посаді начальника головного управління Держкомзему у м. Києві з 17.08.2009 р. При цьому частину грошових коштів в сумі 1 000 доларів США ОСОБА_14 повинен був передати цього ж дня, а саме 07.02.11 р. в приміщенні ресторану «Сохо», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Артема, 82. Після цього, 07.02.11 р. приблизно о 19.00 год., ОСОБА_14 , перебуваючи в приміщенні ресторану «Сохо» за вищевказаною адресою, усвідомлюючи, що повинен передати хабар саме головним державним виконавцям відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за виконання ними всіх передбачених чинним законодавством України виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду про поновлення його на посаді начальника головного управління Держкомзему у м. Києві, передав, а ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_14 , частину хабара в розмірі 1 000 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 7 945 грн. 40 коп. В період часу з 08.02.11 р. по 09.02.11 р. ОСОБА_13 , знаходячись в приміщенні Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, при зустрічі з ОСОБА_12 передав останньому частину хабара в сумі 300 доларів США, яку отримав від ОСОБА_14 07.02.11 р. 18.02.11 р., приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_14 , попередньо узгодивши у телефонній розмові з ОСОБА_13 час та місце зустрічі, перебуваючи в кафе «Шоколадниця», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Артема, 58/2, усвідомлюючи, що повинен передати другу частину хабара ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за виконання ними всіх передбачених чинним законодавством України виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень суду про його поновлення на посаді начальника головного управління Держкомзему у м. Києві, передав, а ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати свій та ОСОБА_12 злочинний умисел на отримання грошової винагороди від ОСОБА_14 , отримав від останнього другу частину хабара в розмірі 1 000 доларів США, що згідно курсу НБУ складало 7 941 грн. 70 коп. Після отримання зазначених грошових коштів ОСОБА_13 був затриманий працівниками міліції. Того ж дня, 18.02.11 р., під час огляду транспортного засобу - автомобіля марки Kia Cerato д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_12 , за участю останнього, була виявлена та вилучена банкнота номіналом 100 доларів США, яка за номером та серією співпадає з банкнотою, що була передана з іншою частиною хабара в сумі 1 000 доларів США 07.02.11 р. ОСОБА_13 . Крім того, 21.02.11 р. при проведенні обшуку в житлі ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , в одній з кімнат квартири, у внутрішній кишені костюма, що висів у шафі, була виявлена та вилучена грошова банкнота номіналом 100 доларів США, яка за номером та серією співпадає з банкнотою, що була передана з іншою частиною хабара в сумі 1 000 доларів США 07.02.11 р. ОСОБА_13 .

Такі дії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кваліфіковано за ч. 2 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, в будь-якому вигляді хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабара, будь-якої дії з використання наданої їй влади та службового становища.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування у зв`язку з тим, що на досудовому слідстві допущено неповноту та неправильність, які не може бути усунуто в судовому засіданні. Клопотання прокурора, зокрема, обґрунтоване тим, що не з`ясованим є питання про походження коштів, які були використані для фіксації отримання хабара, оскільки в протоколах огляду грошових коштів зазначено про те, що грошові кошти для використання під час фіксації отримання хабара ОСОБА_13 надав ОСОБА_14 , проте ОСОБА_14 в судовому засіданні заперечував факт належності грошових коштів йому особисто. Для з`ясування обставин надання ОСОБА_14 грошових коштів судом неодноразово викликалися поняті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які зазначені в протоколі огляду грошових коштів та протоколі огляду, проте вони не з`явилися до суду, їх привід виконано не було. Крім того, відповідно до висновку експерта підписи у вказаних протоколах, де зазначені понятими ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , виконані різними особами.

Захисники та підсудні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, вважаючи, що відсутні для цього підстави, крім того, захисник ОСОБА_11 звернув увагу, що за його клопотанням зазначена кримінальна справа вже поверталась на додаткове розслідування, проте апеляційним судом постанова суду була скасована та зазначено про те, що не встановлення місця проживання та неявка свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судове засідання, не є підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 281 КПК України 1960 року, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», досудове слідство визнається неповним, якщо під час його проведення всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК України не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження або спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).

Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Статтею 22 КПК України 1960 року визначено, що прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 64 КПК України 1960 року, при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання; 4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Виходячи із вказаних норм процесуального закону, під повнотою дослідження слід розуміти правильне визначення предмету доказування, тобто, з`ясування усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальній справі, системну оцінку всіх допустимих і належних доказів у сукупності, що є основою прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі.

Пред`явлене особі обвинувачення, згідно зі ст. 132 КПК України 1960 року, має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. [а] ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно з якою, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

У випадку пред`явлення неконкретного обвинувачення, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з підстав істотного порушення закону.

Разом з тим, дані, що містяться в матеріалах справи свідчать про те, що органами досудового слідства допущені неповнота й неправильність, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, оскільки під час досудового слідства належним чином не з`ясовані обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Слідчі органи, пред`являючи обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого їм злочину, свій висновок мотивували зібраними у справі доказами.

Проте, даний висновок досудового слідства належним чином не обґрунтований, не в повній мірі відповідає матеріалам справи.

Так, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), відповідальність за одержання хабара настає у разі одержання службовою особою в будь-якому вигляді хабара за виконання чи не виконання в інтересах того, хто дає хабара, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, тобто за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу, за попередньою змовою групою осіб.

З огляду на викладене в обвинуваченні особи в отриманні хабара повинні бути зазначені дії, які службова особа повинна була виконати або не виконати в інтересах хабародавця чи в інтересах третіх осіб із вказівкою на те, у який спосіб (дією або бездіяльністю) службова особа використала при вчинені цих дій надану їй владу чи службове становище.

Разом з тим, відповідно до пред`явленого обвинувачення кожному з обвинувачених органом досудового слідства не конкретизовано, яким чином при виконанні таких дій вони могли використати своє службове становище. Так, зокрема, органом досудового слідства не з`ясовано, у який спосіб ОСОБА_13 , будучи службовою особою, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , міг вжити заходів (та яких, у який спосіб, у чому це полягало) по примусовому виконанню рішення суду про поновлення ОСОБА_14 на посаді начальника головного управління Деркомзему у м. Києві.

Також органом досудового слідства в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не конкретизовано де, коли та за яких обставин останні вступили між собою у злочинну змову на отримання від ОСОБА_14 хабара. В обвинуваченні слідчі органи лише формально послались на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вступили між собою у попередню змову, що також свідчить про істотну неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення.

З огляду на викладене, фактично органом досудового слідства не встановлено та в обвинуваченні не наведено обставини, що підлягають доказуванню у відповідності до ст.64 КПК України.

Таке обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, є неконкретним, що порушує право підсудних на захист.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що в даному випадку досудовим слідством було допущено таке порушення права на захист підсудних, яке неможливо поновити під час судового розгляду.

Також, відповідно до протоколу огляду грошових коштів від 07 лютого 2011 року та 18 лютого 2011 року у присутності понятих були оглянуті грошові кошти, які були надані ОСОБА_14 .

Однак, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні стверджував, що вказані грошові кошти він працівникам УБОЗу не надавав та вони йому не належать, тобто не встановлено походження грошових коштів, що були предметом хабара.

В матеріалах справи міститься постанова про визнання грошових коштів в сумі 1 200 доларів США речовими доказами та передачу їх на зберігання до фінансової частини Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві (т.1 а.с.223), а також квитанція про передачу цих коштів на зберігання від ОСОБА_14 .

Дані про те, що зазначені кошти отримувались в рамках оперативно-розшукової справи в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, не встановлено походження коштів, які були використані для фіксації отримання хабара, та кому вони належать.

Судом неодноразово викликалися для з`ясування обставин надання ОСОБА_14 грошових коштів поняті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які зазначені в протоколі огляду грошових коштів від 07 лютого 2011 року, проте вони не з`явилися до суду, їх привід виконано не було.

Наведене приводить суд до висновку, що в судовому засіданні неможливо, без направлення справи прокурору для проведення додаткового розслідування, усунути вказані неповноту та неправильність досудового слідства, а без їх усунення неможливо розглянути зазначену справу та прийняти законне і обґрунтоване рішення по справі, оскільки суд не може встановлювати фактичні обставини злочину та наводити їх у вироку, якщо вони не були встановлені органом досудового слідства та не наведені в обвинуваченні.

З урахуванням викладеного, а також того, що процесуальні можливості органів досудового слідства для встановлення наведених вище та передбачених у статті 64 КПК України обставин не вичерпані, проте вони відсутні у суду, виходячи із завдань судової влади, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підлягає направленню на додаткове розслідування, в ході якого необхідно встановити усі обставини інкримінованого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 злочину, що мають істотне значення у справі, провести оперативно - розшукові та слідчі дії, спрямовані на отримання належних допустимих даних, щодо встановлення джерела походження предмету хабара, у разі надання їх сторонніми особами, прийняти відповідне рішення в порядку ст.97 КПК України, у разі встановлення отримання коштів в фінансовій частині ГУ МВС України в м. Києві, необхідно встановити місцезнаходження та приєднати до матеріалів справи видаткові касові ордери та інші документи, що свідчать про походження, отримання та передачу вказаних грошових коштів, встановити місце перебування свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які брали участь як поняті під час огляду грошових коштів 07.02.2011 року та протоколу огляду від 10.02.2011 року та допитати їх щодо обставин огляду грошових коштів, переданих ОСОБА_14 для подальшого використання під час проведення оперативних заходів, та за результатами повного і всебічного дослідження обставин справи, за наявності для цього законних підстав, пред`явити останнім конкретне обвинувачення з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, давши правильну юридичну оцінку їх діям, при цьому слід перевірити доводи, висунуті на їх захист.

На підставі викладеного та керуючись ст. 281 КПК України 1960 року, п. 11 розділу XI «Перехідних положень КПК України», суд

п о с т а н о в и в :
Кримінальну справу відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, повернути прокурору Деснянського району м. Києва на додаткове розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишити без зміни - у вигляді підписки про невиїзд.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляції, яка подається протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя