1-кп/381/45/15
381/145/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«01» квітня 2015 року м. Фастів

Фастівський місьрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

№ 1 - КП /381/45/15

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001705 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чорногородка Макарівського району Київської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , не працюючого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, українця, громадянина України, судимого,

· 07.08.2013 року вироком Фастівського міськрайонного суд Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, 21.07.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 11.07.2014 року в порядку ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

· 10.11.2014 року вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком тривалістю в три роки, тобто такого, що в силу ст. 89 КК України має судимість,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , а також інших учасників судового провадження: потерпілої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 , після засудження за крадіжку, повторно вчинив грабіж, а також іншу крадіжку за таких обставин.
04.11.2014 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_8 заздалегідь, тобто до початку злочину домовився з іншою невстановленою слідством особою (матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження) про спільне його вчинення у виді співвиконання. Одразу після цього, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в той час коли інша особа без застосування насильства стримувала рухи потерпілої, ОСОБА_8 несподівано, у спосіб вихоплювання з рук, відкрито та повторно викрав у гр. ОСОБА_7 її речі, протиправно заволодівши сумкою, вартістю 200 грн., в якій знаходились гаманець червоного кольору, вартістю 100 грн. з грошовими коштами в сумі 15 грн. 50 коп., мобільний телефон «Моторолла», вартістю 200 грн., з сім карткою мобільного оператора «Київстар», банківська карта «Приват банку», косметичка з косметичними засобами, які матеріальної цінності для потерпілої не становили, а всього викрав чуже майно на загальну суму 515 грн. 50 коп., яким, зникнувши з місця події з іншою особою розпорядився на власний розсуд.

05.11.2014 року близько 23 год. 50 хв. ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, шляхом пошкодження захисного ролета та вхідних дверей, проник в інше приміщення - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , з прилавку якого повторно та непомітно привласнив належні потерпілому ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 238 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Тому суд вважає обвинуваченого ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками грабежу, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Також суд вважає обвинуваченого ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками крадіжки, вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у інше приміщення.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини в частині вчиненого ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку саме в цій частині.

Допитаний щодо кримінального провадження в частині вчиненого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним повністю, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають його обставинам, підтвердивши в судовому засіданні те, що він дійсно 05.11.2014 року близько 23 год. 50 хв., з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, у спосіб пошкодження захисного ролета та вхідних дверей, проник в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , з якого умисно привласнив належні потерпілому ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 238 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за наведених вище обставин обвинувачення не визнав, пояснивши те, що він до його вчинення не причетний і хто саме його вчинив йому не відомо. У той час він перебував у іншому місці, але в якому саме він не пригадує.

При тому що ОСОБА_8 взагалі відмовився відповідати на питання з ким самим вчинив грабіж, пояснюючи що це його особиста справа.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим своєї вини в частині вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також його версії та припущення, вина ОСОБА_10 за викладених вище обставин підтверджується усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Допитана судом потерпіла ОСОБА_7 , викриваючи протиправні дії обвинуваченого в судовому засіданні показала, що вона дійсно близько 06 год. 00 хв. 04.11.2014 року йшла як і завжди на роботу від власного місця проживання по одній і тій ж дорозі, що проходить поруч з освітленим ліхтарями будинком АДРЕСА_3 , тримаючи у руках жіночу сумку. Саме в цей час вона побачила як її випередив ОСОБА_8 з іншим невідомим їй чоловіком вищим за зростом, які обидва були одягнуті у темні речі. Вони вдвох повернулися в її бік з вимогою передати сумку. При цьому інший чоловік став стримувати її рухи, а ОСОБА_8 без застосування насильства у неї на очах одразу силою вихопив з рук сумку, в якій знаходилися гаманець червоного кольору з грошовими коштами в сумі 15 грн. 50 коп., мобільний телефон «Моторолла» з сім карткою мобільного оператора «Київстар», банківська карта «Приват банку» та жіноча косметичка, після чого одразу зникли у невідомому напрямку.

Як також уточнювала потерпіла, під час проведення впізнання, вона особисто, маючи добру пам`ять на обличчя одразу упізнала обвинуваченого як особу, що її пограбувала. При тому, що сам ОСОБА_8 під час впізнання такого факту не спростовував, а лише посміхався. До того ж потерпіла спростовувала заяви ОСОБА_10 про те, що до нього працівниками міліції застосовувалося насильство.

Також потерпіла долучила до матеріалів судового провадження заводську упаковку від викраденого у неї ОСОБА_11 мобільного телефону, що містить № ІМЕІ НОМЕР_1 , яка досліджувалася учасникам судового розгляду (матеріали судового розгляду, а. 104-105).

Під час дослідження в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення потерпіла ОСОБА_7 показала, що саме цю заяву вона добровільно складала на місці злочину одразу після приїзду працівників міліції (а.к.п. 7).

Обвинувачений наведені показання потерпілої ОСОБА_7 в цій частині не оспорював.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2014 року, потерпіла серед інших та в присутності понятих упізнала ОСОБА_10 як особу, що її пограбувала (а.к.п. 51-54).

Об`єктивність складання зазначеного протоколу та відображення порядку проведення цієї процесуальної дії, повною мірою підтвердив свідок ОСОБА_12 понятий, який також наголошував на тому, що потерпіла ОСОБА_7 без зусиль одразу упізнала обвинуваченого ОСОБА_10 по зросту на рисам обличчя, який був представлений з іншими трьома статистами. Будь яке насильство до ОСОБА_10 ніким не застосовувалось і після того, як його упізнали той лише посміхався і не спростовував такого факту. При цьому свідок також наполягав на тому, що причин оговорювати ОСОБА_10 у нього не має.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 04.11.2014 року, який як видно беззаперечно підписаний двома понятими, він містить фактичні данні про те, що потерпіла ОСОБА_7 показала місце її пограбування ОСОБА_11 поруч з будинком № 2 по провулку Горького у місті Фастові Київської області. При тому, що будь яке належній потерпілій майно на місці злочину знайдено не було (а.к.п. 8-12).

Зазначені обставини повідомлення потерпілою ОСОБА_7 про факт її пограбування двома невідомими особами підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_13 син потерпілої, який також наполягав на тому, що близько 06 год. 00 хв. 04.11.2014 року він перебував вдома в будинку АДРЕСА_4 , коли саме додому повернулася мати, яка не більше п`яти хвилин перед цим вийшла на роботу. При цьому вона була дуже схвильованою та повідомила про те, що її недалеко від будинку пограбували двоє раніше невідомих їй хлопця, які без застосування насильства лише вирвали з рук жіночу сумку та втекли з місця події. Впевнившись у відсутності сумки та мобільного телефону «Моторолла», яким мати користувалась протягом тривалого часу, він одразу викликав міліцію та разом з матір`ю вийшов на місце злочину з метою пошуку можливо залишених речей. Натомість належні потерпілій речі на цьому місці були відсутні. Також на цьому місці не було жодної людини. Після прибуття на місце події працівників міліції його мати написала відповідну заяву та приймала участь в огляді цього місця. Йому також відомо, що мати пізніше в приміщенні міліції упізнала одного зі злочинців. Будь яких речей до цього часу їй не повернуто. При цьому свідок в судовому засіданні також категорично заявив, що причин оговорювати ОСОБА_10 у нього не має.

Допитана судом неповнолітній свідок ОСОБА_14 в свою чергу пояснювала те, що вона є власницею сім картки № НОМЕР_2 , якою хоча і не користується, але завжди носить із собою. В один з днів початку листопада 2014 року в другій половині дня вона особисто прогулювалась із своєю подругою, яка в свою чергу є подругою ОСОБА_10 , в одному з парків міста Фастова, де і побачила вперше обвинуваченого. Саме там він і попросив у неї для тимчасового користування зазначену сім карточку, яку вона і передала ОСОБА_15 особисто в руки. При тому яким саме той користувався телефоном вона бачила. Потім, через нетривалий проміжок часу ОСОБА_8 повернув їй зазначену сім карточку неушкодженою. Під час досудового слідства працівники міліції хоча і спілкувалися з нею з приводу цих обставин кримінального провадження, проте, будь які незаконні заходи впливу до неї не застосовували.

Обвинувачений наведені показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не оспорював.

Показання в суді потерпілої ОСОБА_7 про те, що саме ОСОБА_8 вчинив пограбування у тому числі її мобільного телефону «Моторолла», і крім того неповнолітнього свідка ОСОБА_14 про передачу ОСОБА_15 власної сім картки, об`єктивно відповідають фактичним даним, які містять досліджений в судовому засіданні протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.12.2014 року, з якого видно, що обвинувачений з телефону, який містив номер ІМЕІ НОМЕР_1 (що належить потерпілій), з 16 год. 17 хв. до 21 год. 51 хв. 04.11.2014 року здійснював телефонні дзвінки з номеру мобільного телефону НОМЕР_2 (що належить свідку) (а.к.п. 31-35; матеріали судового розгляду, а. 104-105, 106-107).

З досліджених судом довідок вартості викраденого у ОСОБА_7 майна видно, що вартість бувших у використанні жіночої сумки становить - 200 грн., гаманця - 100 грн., а також мобільного телефону «Моторолла» - 200 грн. (а.к.п. 55-57).

Сторони захисту та обвинувачення не оспорювали вказані і встановлені протоколами огляду місця події, впізнання, тимчасового доступу до речей і документів та іншими документами фактичні обставини справи.

Всі ці дані, які містять вказані вище протоколи огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, тимчасового доступу до речей і документів, а також власне самі документи, повністю узгоджуються з наведеними вище показаннями свідків, а також потерпілої у частині фактичних обставин кримінального провадження, в яких вона вказала на місце злочину, упізнала одну з осіб, яка його вчинила, а тому суд визнає їх щирими і кладе в основу даного рішення.

Разом з тим, як видно з оголошеної в суді заяви на ім`я начальника Фастівського МВ, ОСОБА_8 власноручно повідомив правоохоронні органи про обставини вчинення ним грабежу 04.11.2014 року зі знайомим на ім`я ОСОБА_16 (а.к.п. 58).

При цьому обвинувачений в судовому засіданні наполягав на тому, що зазначені фактичні дані від нього отримали працівники міліції під моральним тиском, а тому вважає, що у цій частині кримінального провадження він себе оговорив.

Водночас така його позиція повністю спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_12 , що такі дані в судовому засіданні не підтвердили, а також власне самими протоколами допиту ОСОБА_10 в якості підозрюваного від 19.11.2014 року, і надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 12.01.2015 року (з участю захисника), які взагалі не містять скарг на дії працівників правоохоронних органів.

До того ж, оголошеним в судовому засіданні висновком прокуратури Київської області № 06/1/2-122 вих.-15 від 29.01.2015 року (матеріали судового розгляду, а. 103), ретельною перевіркою, проведеною її працівниками, версія ОСОБА_10 про застосування до нього працівниками міліції будь-яких заходів морального чи фізичного впливу не знайшла свого об`єктивного підтвердження, а тому підстав для внесення в ЄРДР повідомлених ним відомостей не має.

При цьому суд на вимогу п. 4 ст. 95 КПК України залишає поза увагою показання в цій частині слідчому (прокурору) підозрюваного ОСОБА_10 , який в судовому засіданні від них відмовився, що позбавляє можливості суд обґрунтовувати ними свої висновки.

Таким чином суд визнає допустимими, належними і достовірними фактичні дані, що стосуються подій 04.11.2014 року і які містять відповідні протоколи огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, тимчасового доступу до речей і документів, довідки вартості викраденого майна, інші документи, відтак визнає щирими показання потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які повністю узгоджуються з такими даними. Зазначені докази суд кладе в основу свого рішення по суті висунутого ОСОБА_15 обвинувачення, а тому критично оцінює і відхиляє показання обвинуваченого про свою непричетність до грабежу ОСОБА_14 , оскільки ці показання обвинуваченого з усією очевидністю спростовуються сукупністю доказів, які суд визнав допустимими, належними і достовірними.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Органи досудового розслідування обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , визнали його щире каяття. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для його врахування, оскільки зміст наданих обвинуваченим в судовому засіданні показань, не свідчить про щирість такого каяття.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_15 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими та умисними корисливими (ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України), дані про особу винного, який: судимий за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, проте, свою поведінку не виправив, а навпаки, став на стійкий шлях щодо вчинення більш тяжкого злочину проти власності, що представляє велику суспільну небезпеку, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, своїм діям в частині крадіжки дав негативну оцінку.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення ОСОБА_10 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому пов`язаний з такою ізоляцією вид покарання за вчинені ним злочини в наближених до мінімальних межах санкцій, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому правових підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 та 75 КК України суд не вбачає, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив ці злочини до постановлення щодо нього вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2014 року, то призначити йому покарання необхідно б було за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Разом з тим, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо особа, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, що і має місце у даному випадку, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Таким чином, вирок від 10.11.2014 року та даний вирок в частині засудження ОСОБА_10 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України підлягають самостійному виконанню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Враховуючи відсутність відповідних клопотань з боку сторін провадження, призначене судом покарання, раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили в порядку ст. 377 КПК України належить залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 331, 349 ч. 3, 368, 373, 374, 376, 377, 395, 532 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_17 покарання у виді:

- за ч. 2 ст. 186 КК України позбавлення волі строком на чотири роки та два місяці;

- за ч. 3 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на три роки та шість місяців.

За сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_15 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на чотири роки та два місяці.

Відповідно до ст. 70 КК України, вирок від 10.11.2014 року та даний вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 185 КК України, підлягають самостійному виконанню.

Залікувати у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_15 термін досудового тримання під вартою та початок строку відбуття покарання обчислювати йому з «19» листопада 2014 року (а.к.п. 74-78).

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- паперову коробку з-під печива «Галіція», яка знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області (а.к.п. 103) знищити;

- грошові кошти в сумі 238 грн., які знаходяться на відповідальному зберіганні (а.к.п. 110-111) повернути їх законному володільцю.

Обраний ОСОБА_17 запобіжний захід тримання під вартою залишити без змін, та до набрання вироком законної сили утримувати його у Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_18 БОНЧЕВ