ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

18 вересня 2014 року

м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Вільгушинського М.Й., Дембовського С.Г.,

при секретарі Гладкіх Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000032, за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 на
вирок Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 27
червня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 22
жовтня 2013 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Веселе Нікопольського р-ну
Дніпропетровської обл., проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1, раніше
неодноразово судимого: востаннє 06
вересня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України
до покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК
України звільненого від відбування
покарання з іспитовим строком
тривалістю 2 роки,

якого визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.
289 КК України,

за участю прокурора
Вергізової Л.А.,

засудженого ОСОБА_2 в
режимі відеоконференції),

захисника
ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернувся захисник
ОСОБА_1 із касаційною скаргою в
інтересах засудженого ОСОБА_2 на
вищевказані судові рішення.

У касаційній скарзі захисник порушує
питання про скасування судових рішень
щодо ОСОБА_2 та закриття кримінального
провадження щодо нього. На
обґрунтування своїх доводів указує про
істотні порушення вимог кримінального
процесуального закону, а саме
обґрунтування вироку суду доказами,
отриманими з порушенням вимог
законодавства, які є недопустимими, у
тому числі протоколом огляду місця
події, проведеному всупереч вимог 127
КПК України. Зазначає про порушення
вимог законодавства при пред'явленні
для впізнання. Указує про проведення
слідства не уповноваженою особою -
виконуючим обов'язків слідчого Шпаком
С.А., а також про те, що постанова про
призначення кількох слідчих не була
оголошена обвинуваченим, особи,
зазначені у постанові, не знали про її
існування, у зв'язку з чим, слідчі дії,
проведені з 03.11.2012 по 17.11.2012 є
незаконними. Крім того, зазначає про
безпідставне відхилення клопотання
про призначення судово-медичної
експертизи на предмет наявності
тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 внаслідок
застосування до нього недозволених
методів слідства.

За вироком місцевого суду ОСОБА_2
визнано винуватим у пред'явленому
обвинуваченні у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК
України, та йому призначено покарання у
виді позбавлення волі:

- за ч. 2 ст. 187 КК України - на строк 7
років із конфіскацією всього майна, яке
є його власністю;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - на строк 6
років із конфіскацією всього майна, яке
є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, остаточно визначено
ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення
волі на строк 7 років із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного
покарання частково приєднано
невідбуту частину покарання за вироком
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 06
вересня 2011 року у виді позбавлення волі
на строк 4 роки, та ОСОБА_2 визначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 8 років із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком визнано винуватим та
засуджено ОСОБА_3 до покарання у виді
позбавлення волі: за ч. 2 ст. 187 КК
України - на строк 8 років із
конфіскацією всього майна, яке є його
власністю; за ч. 2 ст. 289 КК України - на
строк 6 років із конфіскацією всього
майна, яке є його власністю. На підставі
ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 8 років із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

Вирішено питання цивільного позову та
речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції
апеляційні скарги прокурора, захисника
ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого
ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_1 в інтересах
обвинуваченого ОСОБА_2 залишено без
задоволення.

За вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
раніше судимих за умисні злочини,
визнано винуватими та засуджено за
вчинення злочинів за таких обставин.

Так, 03 листопада 2012 року близько 01 год. у
невстановленому органом досудового
розслідування місці ОСОБА_3
запропонував ОСОБА_2 шляхом
попередньої зупинки автомобіля таксі
та спільного виїзду з водієм за межі
міста, заволодіти майном водія, з чим
ОСОБА_2 погодився. Приблизно о 01 год. 45
хв., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поблизу
кінотеатру «Січ», розташованого по
вул. Панікахи, 59 у м. Дніпропетровську
зупинили автомобіль «Toyota Corolla» за
реєстраційним номером НОМЕР_1 під
управлінням ОСОБА_5 та попросили його
відвезти їх за межі м.
Дніпропетровська.

Під час руху автомобіля у напрямку с.
Сурсько-Литовське, перед залізничним
мостом на початку вул.
Дніпропетровської у с.
Новоолександрівка Дніпропетровського
району Дніпропетровської області, з
метою реалізації злочинного умислу
ОСОБА_2 попросив ОСОБА_5 зупинити
транспортний засіб на узбіччі вказаної
вулиці, після чого діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_3, вчинили напад на
потерпілого, застосувавши до нього
насильство, небезпечне для його життя
та здоров'я, а саме: ОСОБА_2 став
утримувати руки останнього і вимагав
передачі цінностей, а в цей час ОСОБА_3,
намагався накинути на шию потерпілого
невстановлений предмет, схожий на
шнурок, використовуючи його як зашморг.

Потерпілий ОСОБА_5, реально побоюючись
за своє життя та здоров'я, став чинити
опір, в ході якого звільнився і втік. В
результаті нападу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заволоділи майном потерпілого, а саме:
мобільним телефоном «LG Р 520» вартістю 945
грн. і мобільним телефоном «NOKIA С2-01»
вартістю 670 грн., чим спричинили йому
матеріальні збитки на загальну суму 1 615
грн.

Після цього ОСОБА_2 сів за кермо
автомобіля і разом із ОСОБА_3,
реалізовуючи злочинний умисел,
направлений на незаконне заволодіння
транспортним засобом, діючи повторно,
групою осіб заволоділи належним ОСОБА_5
автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний
номер НОМЕР_1, вартістю 178 200 грн., на
якому з місця вчинення злочину зникли,
але реальних збитків не завдали,
оскільки автомобіль повернуто
власнику не пошкодженим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого ОСОБА_2 та захисника
ОСОБА_1, які підтримали касаційну
скаргу, думку прокурора, який зазначив
про безпідставність доводів скарги,
перевіривши матеріали кримінального
провадження, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в оскаржуваному
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу. З урахуванням вимог ст. 438 КПК
України невідповідність висновків
суду фактичним обставинам
кримінального провадження, про що
також фактично зазначає захисник
ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не може
бути предметом перевірки суду
касаційної інстанції. Отже, касаційний
суд при касаційному розгляді виходить
із обставин справи, встановлених
судами.

Суд касаційної інстанції перевіряє
законність і обґрунтованість судових
рішень в тій частині, в якій вони були
оскаржені. Щодо засудженого ОСОБА_3
судові рішення в касаційному порядку
не оскаржено.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України
підставами для скасування або зміни
вироку місцевого суду судом касаційної
інстанції є лише істотне порушення
вимог кримінально-процесуального
закону, неправильне застосування
закону України про кримінальну
відповідальність та невідповідність
призначеного покарання тяжкості
злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів
кримінального провадження касаційним
судом установлено, що свої висновки про
доведеність винуватості ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.
187, ч. 2 ст. 289 КК України та кваліфікацію
його дій за даними нормами
кримінального закону судами зроблено
на підставі доказів, досліджених та
оцінених у сукупності із дотриманням
вимог кримінального процесуального
законодавства, про що у судових
рішеннях наведено докладні мотиви.

Так, в основу вироку за фактом вчинення
розбійного нападу на ОСОБА_5 та
незаконне заволодіння його
автомобілем, вчинені за попередньою
змовою групою осіб, обґрунтовано
покладено дані, встановлені із
показань самих засуджених, які не
заперечували факт свого перебування у
автомобілі потерпілого, потерпілого
ОСОБА_5, який указував про обставини
вчинення на нього нападу засудженими з
метою заволодіння його майном, та
подальше заволодіння його автомобілем,
свідків ОСОБА_6, який підтвердив факт
звернення до нього потерпілого з
проханням викликати міліцію через
вчинення на нього розбійного нападу,
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочинів
підтверджено також даними,
встановленими із аналізу сукупності
зібраних у ході досудового
розслідування письмових доказів, у
тому числі протоколів огляду місця
події, очної ставки між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, відтворення обстановки та
обставин події, проведення слідчого
експерименту, одночасного допиту
потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого
ОСОБА_3, речовими доказами.

Висновки суду щодо оцінки доказів
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів
належним чином обґрунтовані та
вмотивовані, а вирок суду відповідає
вимогам статей 370, 374 КПК України.

Апеляційний суд, ретельно перевіривши
матеріали кримінального провадження,
дійшов висновку про безпідставність
доводів апеляційної скарги захисника
ОСОБА_1, у тому числі й тих, які
аналогічні доводам його касаційної
скарги, про правильне встановлення
місцевим судом фактичних обставин
злочинів, доведеність вини засудженого
у їх вчиненні та правильність
кваліфікації його дій. Свої висновки
про залишення апеляційної скарги без
задоволення судом належним чином
мотивовано, а ухвала суду апеляційної
інстанції є достатньо обґрунтованою та
відповідає ст. 419 КПК України.

У ході перевірки матеріалів
кримінального провадження істотних
порушень процесуального порядку
збирання наведених у вироку доказів,
які могли б перешкодити ухвалити
законні й обґрунтовані судові рішення,
не встановлено.

Доводи касаційної скарги захисника про
недопустимість усіх доказів, отриманих
з 03.11.2012 по 17.11.2012 є безпідставними та
спростовуються матеріалами
кримінального провадження.

Так, кримінальну справу щодо ОСОБА_2
було порушено 03 листопада 2012 року за
постановою старшого слідчого
Дніпропетровського РВ УМВС України у
Дніпропетровській області ОСОБА_11 під
час дії КПК України 1960 року, окремі
слідчі дії проводились за нормами
цього кодексу. З урахуванням вимог п. 8
Розділу ІХ «Перехідні положення» КПК
України питання про допустимість
доказів суд вирішує за нормами
кримінального процесуального закону,
що був чинним на час їх проведення.

Постановою Начальника СВ
Дніпропетровського РВ МВС України у
Дніпропетровській області від 03
листопада 2012 року було створено слідчу
групу, до якої крім слідчого ОСОБА_11
було включено в. о. слідчого
Дніпропетровського РВ УМВС України у
Дніпропетровській області ОСОБА_14.

З матеріалів провадження убачається,
що указаний слідчий слідчого відділу
Жовтневого РВ Дніпропетровського МУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області згідно з наказом Начальника
ГУМВС України в Дніпропетровській
області від 02 листопада 2012 року у
зазначений захисником у касаційній
скарзі період у зв'язку із службовою
необхідністю був залучений до
виконання службових обов'язків
слідчого СВ Дніпропетровського РВ
УМВС України в Дніпропетровській
області. Таким чином, вказаний слідчий
був уповноважений на здійснення
слідчих дій у кримінальній справі щодо
ОСОБА_2 на законних підставах,
реалізуючи визначений нормами
кримінально-процесуального закону
процесуальний статус слідчого як
посадової особи з відповідними
повноваженнями. З урахуванням
наведеного, твердження касаційної
скарги про проведення слідчих дій
неналежною особою є непереконливими.

У подальшому 07 листопада 2012 року у
відповідності до вимог
кримінально-процесуального закону,
справа була прийнята до свого
провадження слідчим Терьошиним О.В.

Доводи касаційної скарги про отримання
незаконним шляхом доказу - протоколу
огляду місця події внаслідок того, що у
якості понятої виступала дружина брата
потерпілого не свідчить про порушення
вимог ст. 127 КПК України 1960 року,
оскільки вона не є близьким родичем,
коло яких визначено ст. 32 цього Кодексу
та є незаінтересованою по справі
особою.

Також є безпідставними твердження
захисника про порушення у ході
досудового розслідування вимог ст. 174
КПК України 1960 року щодо порядку
пред'явлення особи для впізнання,
оскільки як убачається з матеріалів
провадження указана слідча дія не
проводилась та у вироку суд не
посилався на які-небудь встановлені
обставини внаслідок такої дії.

Крім цього, 03 листопада 2012 року ОСОБА_2
було роз'яснено право залучити
захисника, однак від захисника той
відмовився. 05 листопада 2012 року до
участі у справі було допущено
захисника ОСОБА_1, який у подальшому був
присутній та здійснював захист
обвинуваченого при проведенні слідчих
дій.

При цьому у ході кримінального
провадження судами перевірялись
твердження ОСОБА_2 про застосування
щодо нього незаконних методів ведення
слідства, які були визнані
безпідставними. Так, за результатами
проведеної прокуратурою перевірки
заяв ОСОБА_2 19 квітня 2013 року прийнято
рішення про закриття кримінального
провадження щодо працівників міліції
за ч. 3 ст. 364 КК України. В матеріалах
провадження відсутні дані про те, що
вказану постанову було оскаржено
засудженим.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були би
безумовною підставою для зміни чи
скасування судових рішень, ухвалених у
кримінальному провадженні, не
встановлено.

За таких обставин, за результатами
перевірки матеріалів кримінального
провадження, посилання захисника
ОСОБА_1 про обґрунтування вироку
доказами, що були отримані незаконним
шляхом, свого підтвердження не знайшли,
а тому його касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

залишити без змін вирок
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 27 червня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2013 року щодо ОСОБА_2, а касаційну скаргу
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.Й. Вільгушинський
С.Г. Дембовський