У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Косарєва В.І.

суддів

Нікітіна Ю.І. і Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 19 лютого 2008 року кримінальну справу
за касаційним поданням заступника прокурора Полтавської області на вирок
Ленінського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

раніше судимого: 19.12.2003р.

за
ч.3 ст.189, ч.1 ст.190,70,75 КК

України на 5 років позбавлення волі

з
іспитовим строком на 2 роки,

засуджено

- за ч.2 ст.185 КК України на 2
роки позбавлення волі.

На підставі
ст.71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 4 роки.

Цим вироком засуджено ОСОБА_2, який касаційної скарги на вирок не
подав, і щодо якого касаційне подання не внесено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області
від 7 березня 2007 року вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що
він в ніч з 15 на 16 жовтня 2004
року, за попередньою змовою з ОСОБА_2, знаходячись на подвір'ї домогосподарства ОСОБА_3 на АДРЕСА_1, таємно викрали майно останнього на
суму 250 грн.

У касаційному поданні заступник прокурора
Полтавської області просить вирок і
ухвалу щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального
закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі
засудженого скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається
на те, що суд порушив вимоги ч.4 ст.71 КК України, відповідно до якої
призначене остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання
призначеного за новий злочин та від невідбутої частини покарання за попереднім
вироком. Призначене судом покарання у виді 4 років позбавлення волі є меншим
від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів
вважає, що подання підлягає задоволенню
з таких підстав.

Перевіркою встановлено, що суд правильно
встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 злочину. Кваліфікація дій засудженого відповідає
встановленим обставинам справи і у поданні не заперечується.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був
засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 19 грудня
2003 року за ч.3 ст.189, ч.1 ст.190,70
КК України на 5 років позбавлення волі, і відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнений від призначеного покарання з
іспитовим строком на 2 роки. Новий злочин вчинив у жовтні 2004 року, тобто в
період іспитового строку.

Призначаючи покарання за сукупністю вироків, суд порушив вимоги ч.4
ст.71 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання за сукупністю вироків остаточне покарання має бути більшим від покарання за новий
злочин, а також від невідбутої частини
покарання за попереднім вироком.

Суд порушив вимоги цього закону і призначив
покарання 4 роки позбавлення волі, яке є меншим від невідбутої частини
покарання за попереднім вироком.

Апеляційний суд переглядаючи справу не звернув уваги на
порушення суду першої інстанції і залишив вирок без зміни.

Оскільки судом порушено вимоги закону при
призначенні покарання за сукупністю вироків, то вирок і ухвала апеляційного
суду, як такі, що постановлені в порушення вимог ст.371 КПК України підлягають
скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи, необхідно
належним чином виконати вимоги ст.71 КК
України та прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційне подання заступника прокурора Полтавської області
задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.
Полтави від 23 листопада 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 7 березня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в
іншому складі суддів.

Судді:

Косарєв В.І. Нікітін Ю.І. Школяров В.Ф.