АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці 16 січня 2007 року
судова колегія суддів
судової палати у

кримінальних справах Апеляційного
суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Кузняка
В.О.

Суддів Ковтюк Є.І., Горецької С.О.

за участю прокурора Слюсарюк Р.Л.

розглянула у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці
від 07 листопада
2006 року.

Цим вироком
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин
України, українець, з
середньою освітою, непрацюючий,
неодружений, раніше судимий:

·
11.03.1981 року Ленінським районним судом
м.Чернівці за ст. 140
ч.2 КК України на 3 роки
позбавлення волі з конфіскацією майна;

·
07.01.1985 року Ленінським районним судом
м.Чернівці за ст.ст.214 ч.1, 14 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

·
26.12.1985 року Першотравневим районним судом
м.Чернівці за ст.ст. 142 ч.2, 42 ч.2 КК України на 7 років позбавлення волі, вирок
переглянутий 05.05.1987 року Верховним судом України, дії перекваліфіковані з ст.142 ч.2 на ст. 141 ч.2,43 ч.3 КК України на 5 років
позбавлення волі;

·
24.03.1993 року Ленінським районним судом
м.Чернівці за ст. 140
ч.2 КК України на 3 роки
позбавлення волі з конфіскацією майна;

·
09.07.1997 року Ленінським районним судом
м.Чернівці за ст.ст. 140 ч.2,26-3 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі;

·
24.11.1999 року Ленінським районним судом
м.Чернівці за ст.ст.81 ч.4, 17, 81 ч.4, 42 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 21.12.2004 року по
відбуттю покарання, -

засуджений за
ст. 185
ч.2 КК України на два роки шість місяців
позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу залишена у вигляді
тримання під вартою.

Справа № 11-12 2007р. Головуючий у І інстанції: Савчук М.В.

Категорія ст.
185
ч.2 КК України Доповідач: Кузняк В. О.

2

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженець та
мешканець АДРЕСА_2, з середньою освітою, з середньою
освітою, громадянин України, українець,
неодружений, непрацюючий, раніше судимий:

·
17.06.1999 року Ленінським районним судом м.
Чернівці за ст.ст. 140 ч.3, 17, 140 ч.2, 42, 14 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, вирок змінено 31.08.2000 року Чернівецьким обласним судом, засуджено за ст.ст. 140 ч.3, 44, 17-140 ч.3, 140 ч.2, 42 КК України на 2 роки позбавлення
волі;

·
11.09.2001 року Ленінським районним судом
м.Чернівці за ст. 142 ч.2 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився умовно-достроково 03.10.2003 року на один
місяці 23 дні, -

засуджений за
ст. 185
ч.2 КК України на два роки шість місяців
позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу залишена у
вигляді тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджені за те, що 12 квітня 2006 року, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3, таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_3 на загальну
суму 1640 грн.

На вказаний вирок надійшли
апеляції:

·
засудженого ОСОБА_2, в якій він просить вирок суду
змінити, пом'якшити призначену судом першої
інстанції міру покарання, оскільки він хворий, є громадським помічником блоку
Ю.Тимошенко, вдівець, має на утриманні двох дітей, крім того,
суд першої інстанції не допитав свідків, які бачили
його як він входив до квартири та не дослідив його показання, які він
давав на досудовому слідстві;

·
засудженого ОСОБА_1, в якій він
просить вирок суду змінити, пом'якшити призначену судом першої інстанції міру
покарання, оскільки він щиро розкаюється в скоєному, повністю визнав свою вину,
на його утриманні знаходиться престарілий батько,
якому 89 років і старший брат, який інвалід
першої групи та потребує постійного догляду.

Заслухавши доповідача, засуджених, які підтримали свої апеляції, міркування прокурора про залишення вироку без змін,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, судова колегія вважає, що вони не підлягають
задоволенню.

Винність засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в скоєні злочину при обставинах викладених у вироку, доведена зібраними та
дослідженими в судовому засіданні доказами, їх
діям дана вірна юридична оцінка.

Так, засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнали повністю, крім того їх
винність повністю підтверджується іншими доказами по справі. Зокрема,
показаннями представника потерпілої
ОСОБА_3, даними, що містяться у протоколі

3

усної заяви
ОСОБА_3, у протоколі явок з повинною засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у протоколі виявлення та вилучення
від 12.04.2006
року, у протоколі
огляду вилучених речей від 05.05.2006 року, розпискою ОСОБА_3 від 12.05.2006 року, з яких дійсно видно, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно повторно вчинили за
попередньою змовою таємне викрадення майна ОСОБА_3

Таким чином, дії засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ст. 185 ч.2 КК України, оскільки доведено, що вони повторно за
попередньою змовою таємно викрали чуже майно.

Посилання засудженого ОСОБА_2 в апеляції на те, що суд першої
інстанції не допитав свідків, які бачили його як він входив до квартири та не
дослідив його показання, які він давав на досудовому слідстві є безпідставні, оскільки, як видно з протоколу судового засідання, при
вирішенні питання про закінчення судового слідства
останній не заявляв клопотань про допит додаткових свідків чи оголошення
його показань.

Що стосується призначеної судом міри покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, то вона призначена у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого
злочину, даних про осіб винних та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом враховано характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ними злочину, наслідки скоєного, те, що
засуджені розкаялися у вчиненому, сприяли органам
досудового слідства у розкритті злочину, повністю відшкодували спричинену шкоду, раніше судимі, судимості не погашені, повністю
визнали свою вину, позитивно характеризуються по місцю проживання, скоїли злочин в стані алкогольного сп'яніння.

Хоча суд першої інстанції не врахував, що засуджений ОСОБА_2 хворіє, є вдівцем, має двох дітей, а засуджений ОСОБА_1
має на утриманні престарілого батька та брата-інваліда першої групи, який
потребує постійного догляду, колегія судців вважає, що
призначене їм покарання відповідає ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину та особам винних.

Таким чином, суд вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливе без ізоляції від суспільства, а
призначене покарання є необхідним і достатнім для попередження вчинення ними
нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 07 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без
змін, а апеляцію останніх -
без задоволення.