Справа
№1-516/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

мЛуцьк 20 червня 2007 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

під головуванням -
заступника голови суду,
судді: Квятковського М. С.

за участю секретаря : Бугайчук В.М.

за участю прокурора : Покидюка В.М.

захисника -
адвоката: ОСОБА_1

потерпілого: ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Луцьку кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
українця, громадянина
України, із середньою освітою, уродженця та мешканцяАДРЕСА_1 пенсіонера,
одруженого, на утриманні двоє
неповнолітніх синів: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2р.н., ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н., раніше не
судимого,

- за ст.
ст. 365 ч.2, 384 ч. 1
ЮС України, -

встановив:

Підсудний ОСОБА_3
будучи працівником правоохоронного органу та
службовою, працюючи на посаді командира
відділення роти міліції особливого призначення «Беркут», 23 березня 2006
року, приблизно о 23 год. 50 хв., рухаючись на
службовому автомобілі «УАЗ»
поблизу супермаркету «Колібріс», що по вул. Ветеранів в м. Луцьку, діючи всупереч інтересам служби, використовуючи своє службове становище, явно виходячи за межі наданих йому прав та
повноважень, спільно з працівником
міліції РМОП «Беркут» ОСОБА_6. безпідставно та незаконно зупинили
потерпілогоОСОБА_2 який йшов по вказаній вулиці, громадський порядок не порушував та не вчиняв
жодних протизаконних дій. ОСОБА_6,
переслідуючи корисливу зацікавленість,
з метою збагачення, маючи на меті
заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_2,
повідомив останньому, що ним
проводиться операція по виявленню викрадених телефонів, всупереч встановленому порядку провів його
обшук, під час якого заволодів мобільним
телефоном «Соні-Еріксон» та грошима в сумі 7 гривень. На прохання ОСОБА_2
повернути належний йому мобільний телефон,
ОСОБА_6 наніс йому удар кулаком в обличчя, від чого той впав.

Після зазначених подій,
продовжуючи злочинні дії ОСОБА_6 спільно з підсудним у даній справі
ОСОБА_3 почали наносити удари

гумовими кийками по тілу потерпілого. В результаті
нанесених ударів, відповідно до висновку
судово-медичного експерта №695 від 04.05.2006 року потерпілому ОСОБА_2 було
спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців в поперековій ділянці
зліва, на зовнішній поверхні лівого
стегна, в верхній третині та на задній
поверхні лівого ліктьового суглобу, які
за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні, з приводу інкримінованого йому злочину, підсудний ОСОБА_3 своєї вини не визнав.

Показав, що зранку
23
березня 2006 року і протягом
доби ніс службу по охороні громадського порядку в м. Луцьку разом із
працівниками міліції РМОП «Беркут» ОСОБА_6., ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на службовому автомобілі марки «УАЗ».

Під час несення служби в нічний час з 23 на 24
березня 2006 року на вул.
Ветеранів в м. Луцьку не виїжджали,
приблизно з 22-30
год. до 01-30 год. знаходились на базі в
приміщенні РМОП «Беркут» за адресою м. Луцьк,
вул. Винниченка, 43. В зв'язку з наведеним,
інкримінованого йому злочину не вчиняв.

Не зважаючи на те,
що підсудний ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнав, його винність у вчиненні даного злочину
стверджується зібраними та дослідженими в суді доказами.

Із показань потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що 23 березня 2006
року біля 24 год., проходячи біля
магазину «Колібріс» по вул. Ветеранів в м. Луцьку, побачив,
що на зустріч йому рухається міліцейський УАЗ сірого кольору. Коли автомобіль зупинився,
з нього вийшло троє осіб в комуфляжній формі, одним з яких був ОСОБА_6 Останній
повідомив, що ними проводиться операція
по вилученню викрадених мобільних телефонів,
обшукав його і забрав із правої кишені штанів мобільний телефон
«Соні-Еріксон», а з лівої гроші в сумі
5-7 грн. На прохання повернути належне йому майно, ОСОБА_6 вдарив його рукою в обличчя, від чого впав. В цей час працівники міліції
нанесли йому удари гумовими кийками в область спини, після чого втекли. Вдома про вказану подію
розповів батькам.

Наступного дня разом з матір'ю прийшов у міськвідділ
міліції, де впізнав ОСОБА_6 як особу,
яка відібрала майно, та разом з
іншими двома працівниками міліції нанесли йому тілесні ушкодження.

Батьки потерпілого ОСОБА_2 - свідкиОСОБА_9 ОСОБА_10 в підтвердження показань сина пояснили, що про обставини події взнали зі слів
сина, коли він близько 24 год. 23 березня 2006 року повернувся
додому. В нього були синці на лікті і спині,
подряпана і грязна куртка, а
свідок ОСОБА_9 крім того ствердила, що
була очевидцем того, як вранці після
події в приміщенні Луцького міськвідділу син впізнав ОСОБА_6. як особу, що його пограбувала і разом з іншими
працівниками міліції побила його.

Факт впізнання підтвердив і свідок - заступник командира роти МОП «Беркут»ОСОБА_11

СвідокОСОБА_12. - старший оперуповноважений карного розшуку Луцького MB УМВС у Волинській області показав, що 24 березня 2006 року

чергував і вранці відібрав заяву-повідомлення від
потерпілого про злочин і пояснення, де
він вказував про пограбування і побиття його працівниками міліції. Дані
обставини звернення в Луцький MB потерпілого ствердив свідокОСОБА_13

Факт пограбування та побиття потерпілого, крім показань ОСОБА_2, стверджується висновком експертизи, згідно якої на курточці потерпілого виявлено
сліди, які могли бути причинені як
гумовими кийками так і томфою (різновид міліцейського кийка), а також висновком судово-медичної
експертизи, згідно якої у потерпілого
ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Виникнення вищевказаних ушкоджень,
згідно висновку, в результаті
падіння малоймовірно.

(а.с. 212-214; 145; 147; 161; 163; 218-224).

Свідок ОСОБА_14 - лікар Луцької міської лікарні
ствердив, що 25.03.2006 року в лікарню
звернувся ОСОБА_2 із скаргами на те, що його
побили працівники міліції.

Та обставина, що
злочин відносно потерпілого ОСОБА_2 було вчинено підсудним ОСОБА_3 спільно із
працівниками міліції, серед яких був і
ОСОБА_6, крім зазначених у вироці
доказів, стверджується.

Показаннями в суді свідкаОСОБА_15 про те, що 23 березня 2006
року, близько 24 год. на вул. Ветеранів в м. Луцьку його разом із ОСОБА_16
запросив в міліцейський автомобіль ОСОБА_6,
якого він знав раніше. Біля магазину «Колібріс» автомобіль зупинився і
всі вийшли з автомобіля. Потім три міліціонери,
в тому числі, ОСОБА_3 і ОСОБА_6,
підійшли до незнайомого хлопця. Він чув,
що міліціонери представились і говорили про мобільний телефон. Один з
них, обшукав потерпілого і взяв в нього
з кишені телефон. Коли потерпілий попросив повернути телефон, працівники міліції, серед яких був і ОСОБА_3 побили його.

В ту ж ніч ОСОБА_6 передав йому для продажу мобільний
телефон моделі «Соні-Еріксон», який він
продавОСОБА_16 за
100 доларів США, з яких,
розмінявши, 350 грн. передав ОСОБА_6. Мобільні телефони для продажу
ОСОБА_6 йому передавав і раніше.

Під час очної ставки
ОСОБА_15 вказав на ОСОБА_3 як на працівника міліції,
який разом із ОСОБА_6. та ще однією особою наносили удари по тілу
невідомого хлопця і забрали мобільний телефон.

(а.с. 172-174).

При відтворення обстановки і обставин події потерпілий
ОСОБА_2 і сідок ОСОБА_15 вказали на одне і те ж саме місце, де відбувалися події.

(а.с. 179-187; 188-203).

Дана обставина має важливе значення для встановлення
істини у справі з огляду на те, що
потерпілий і свідок не знайомі, про що
ствердили в суді.

Свідок ОСОБА_16. на досудовому слідстві дав аналогічні
показання про обставини побиття потерпілого пізно ввечері 23 березня 2006 року тим, на які вказав і свідок ОСОБА_15

(а.с. 40-41).

Викрадений у потерпілого мобільний телефон було виявлено
і вилучено у свідка ОСОБА_16
Останній ствердив,
що телефон придбав уОСОБА_15

(а.с. 154; 155).

Свідок ОСОБА_17 показав,
що до подій 23
березня 2006 року двічі
придбавав мобільні телефони уОСОБА_15

Відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду від 19 жовтня 2006 року, ухвали судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області від 26 грудня 2006
року ОСОБА_6 вже засуджений за вчинення злочинів відносно
потерпілого ОСОБА_2 23
березня 2006 року близько 24 год.

(а.с. 265-268; 269-271).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3
на час вчинення інкримінованого йому злочину перебував на
посаді командира відділення оперативного взводу РМОП «Беркут» УМВС України у
Волинській області

(а.с. 280-291).

На підставі наведених доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що своїми умисними діями, які виразились в перевищенні службових
повноважень, тобто умисному вчиненні
службовою особою дій, які явно виходять
за межі наданих їй прав та повноважень,
які супроводжувались насильством,
що виразилось в нанесенні тілесних ушкоджень із застосуванням гумового
кийка, підсудний ОСОБА_3 вчинив злочин,
передбачений ст. 365 ч.2 КК
України.

Заперечення підсудного ОСОБА_3 що не вчиняв
інкримінованого йому злочину, а після 22 год. 23 березня 2006 року і
приблизно до 1год. ЗО хв. 24 березня 2006 року знаходився з іншими працівниками групи на базі, що потерпілий оговорив його, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наведеними у
вироці доказами, і розцінює як намагання
уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Крім того, суд виходить із наступних обставин.

Так, факт
чергування ОСОБА_3.
з 9
год. 23 березня 2006 року по 9 год. 24 березня 2006 року
стверджується, крім його показань
постовою відомістю та графіком несення служби,
разом з ним в групі також чергували ОСОБА_7, ОСОБА_8
ОСОБА_6 Згідно постової відомості цієї доби чергувала лише одна група
швидкого реагування «Беркут».

Оглядом книги записів чергування ЗМОП «Беркут», бортового журналу чергового автомобіля та
постової відомості з 23
березня 2006 року
встановлено відсутність записів про виїзд групи в район супермаркету «Колібріс»
в м. Луцьку.

Однак між записами в бортовому журналі, книзі записів оперативного чергування та в
постовій відомості є розбіжності.

Так, в постовій
відомості не відображено виїзд групи на вул. Володимирську о 1 год. 32 хв., хоча такий
виїзд мав місце. В книзі записів оперативного чергування зареєстровано всього
два виїзди групи, а в бортовому журналі
зареєстровано три виїзди.

В постовій відомості відображено перевірку шести
барів, двох ігрових автоматів одного
комп'ютерного клубу, цих даних не
відображено ні в книзі записів оперативного чергування, ні в бортовому журналі.

Крім того, в книзі
записів оперативного чергування і в бортовому журналі є виправлення щодо часу
виїзду групи з бази.

Наведене дає підстави вважати, що вказані документи заповнювались досить
довільно і не відображають увесь об'єм роботи групи, а тому беззаперечно не можуть свідчити про
те, що група не перебувала в районі
супермаркету «Колібріс».

Крім того, з
матеріалів справи вбачається, що
відділом внутрішньої безпеки МВС України у Волинській області проводились
оперативно -розшукові заходи в результаті чого встановлено, що до викрадення телефону у громадянина
ОСОБА_2, а також отримання тілесних
ушкоджень останньому причетний міліціонер ОСОБА_6, тобто особа,
з якою в одній групі ніс службу в ніч з 23 березня на 24
березня 2006 року і
підсудний ОСОБА_3.

(а.с. 19).

Аналізуючи наведені у вироці докази, суд не приймає до уваги показань свідків
ОСОБА_7 ОСОБА_17, ОСОБА_8 ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_11 оголошених показань свідка ОСОБА_19 (а.с.
73-74) про те, що група, на час вчинення злочину, знаходилась на базі, оскільки такі їх показання протирічать
об'єктивно встановленим обставинам справи.

Суд вважає, що
дані свідки намагаються в такий спосіб допомогтиОСОБА_3 уникнути кримінальної
відповідальності.

Показання свідків ОСОБА_20 ОСОБА_21 - інспекторів ДПС, ОСОБА_22 - чергового
Луцького MB про те, що приблизно о 1 год. ЗО хв. по виклику група швидкого реагування «Беркут» виїжджала по виклику
на вул. Володимирську, лише стверджує
даний факт, який не оспорюються і не має
значення для правильного вирішення справи.

В суді також не встановлено доказів того, що потерпілий ОСОБА_2 оговорив підсудного
ОСОБА_3

Та обставина, що
ОСОБА_2, ОСОБА_15 раніше притягувались
до адміністративної відповідальності не свідчить про те, що по даній справі вказані особи дають
неправдиві показання.

Разом з тим, в
суді не знайшло свого ствердження обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 384 ч.1 КК України.

Так, будучи
допитаним в кримінальній справі відносно ОСОБА_6 ОСОБА_3. фактично не являвся свідком, оскільки сам притягується до кримінальної
відповідальності в зв'язку з тими ж подіями.

З огляду на зазначене,
ОСОБА_3. не може нести кримінальної відповідальності за ст. 384 ч.1 КК України, а тому його слід виправдати за відсутністю в
його діях складу цього злочину.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання щодо
підсудного ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про його особу.

Суд враховує, що
ОСОБА_3
вчинив тяжкий злочин відносно потерпілого будучи
працівником правоохоронних органів.

Разом з тим, суд
враховує, що ОСОБА_3. виключно позитивно
характеризується як особа, приймав
участь у проведенні спеціальних миротворчих операціях, за що має заохочення, на утриманні має двоє малолітніх дітей, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе
без ізоляції від суспільства, а тому
покарання йому слід призначити із застосуванням
ст. 75 ЮС України в частині призначення основного покарання. При цьому
суд приймає до уваги і той факт, що
ОСОБА_3. виконував другорядну участь у вчиненні злочину.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України,
суд, -

засудив:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 365 ч.2 КК України та призначити йому покарання по цій статті у
вигляді 3-х
(трьох) років позбавлення волі з позбавленням права
займати посади в правоохоронних органах строком на З(три) роки.

На підставі ст. 75
ЮС України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного основного
покарання, якщо він протягом іспитового
строку, тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені
на нього обов'язки.

На підставі ст. 76
КК України зобов'язати ОСОБА_3 повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання,
періодично з'являтись для реєстрації в ці органи.

За ст. 384 ч.1 КК
України ОСОБА_3 виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 до вступу вироку
в законну силу залишити -
підписку про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного
суду Волинської області шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд
протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.