ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2014 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000904 від 17.05.2013 року по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Біласовиця, Воловецького району, Закарпатської області, українки, громадянки України, з середньою - спеціальною освітою, не працюючій, мешканці АДРЕСА_1 , зареєстрованій за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимій,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 30.04.2013 року, біля 02.00 год.. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території дворогосподарства будинку АДРЕСА_3 діючи умисно, вчинила примушування до виконання законних цивільно- правових зобов`язань громадянку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_3 , поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Так, 30.04.2013 року, ОСОБА_4 у нічний час. для втілення своїх злочинних намірів, спрямованих на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, які виникли між нею та потерпілою у вигляді грошової позики в розмірі 600 грн.. підшукала для цього водія таксі ОСОБА_9 та знайомого ОСОБА_10 , і увівши їх в оману, кажучи при цьому, що їй мають добровільно віддати гроші, які їй боргують.
У подальшому ОСОБА_4 з участю двох осіб, які не були обізнані про злочинні наміри останньої і не могли усвідомлювати злочинного характеру її дій. будучи введеними в оману прибули з останньою за адресою АДРЕСА_3 .
Вийшовши з автомобілю, ОСОБА_4 , діючи умисно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я, яке полягало у нанесенні численних ударів затиснутими в кулак руками та обутими ногами по різним частинам тіла потерпілої, почала примушувати у негайному виконанні законних цивільно - правових зобов`язань ОСОБА_8 , у вигляді повернення боргових коштів в сумі 600 грн..
Згідно висновку судово-медичної експертизи №423 від 28.05.2013 року на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах волосистої частини голови в потиличній ділянці зліва, обох орбітальних ділянок і ділянки здирання на шкірних покривах передньо-правої поверхні нижньої третини шиї, саден на шкірних покривах передньої поверхні обох колінних суглобів.
Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини.
По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, що мала місце 30.04.2013 року та потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.355 КК України - примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати цивільно-правове зобов`язання поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 355 КК України, тобто примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 обвинувачена ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_11 08 квітня 2014 року, після укладення шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_14 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю, підтримує свої покази дані нею на стадії досудового слідства, але від дачі показів по суті справи в судовому засіданні відмовилась на підставі ст..63 Конституції України. В даному діянні зізнається та щиро розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_14 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, заслухавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_14 суд кваліфікує, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_14 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_14 відповідно до ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_14 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочину середньої тяжкості, раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, її особу, тобто особа молодого віку, а також обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, вважає дані обставини такими, що дають підстави призначити обвинуваченій покарання передбачене у межах санкції ч. 2 ст. 355 КК України.
Згідно статті 50 КК України встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а згідно статті 65 КК України встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», а тому суд враховуючи вищезазначене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, всі пом`якшуючі покарання обставини, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне застосувати до неї ст.75 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок вчиненого злочину, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 суд враховує характер дій, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача, час, що минув з моменту виникнення моральної шкоди, а також керується принципами розумності і справедливості, і вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 15000 гривень, з урахуванням вищенаведених норм закону України підлягає до часткового задоволення в сумі 4500 гривень.
Крім того, в судовому засіданні захисником обвинуваченої заявлено клопотання про звільнення її від покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2014 році", з огляду на те, що у обвинуваченої є неповнолітня дитина.
Вирішуючи питання, щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_14 норм Закону України «Про амністію у 2014 році», про застосування якого вона просить, суд заслухавши думку прокурора, учасників судового засідання вважає, що до обвинуваченої можливо застосування амнiстiї i є всi пiдстави звiльнити її вiд відбування покарання згідно ст.ст.1 п."в" Закону України "Про амністію у 2014 році" вiд 08 квітня 2014 року виходячи з наступного.
Відповідно до п. «в» ст.1 зазначеного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за умисні злочини які не є тяжкими або особливо тяжкими, та за злочини, вчинені з необережності які не є особливо тяжкими та які на день набрання чинності цим Законом не позбавлені батьківських прав і мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Відповідно до положень ч.2 ст.86 КК, ч.2 ст.3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" - установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Закон України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року набрав чинності 19.04.2014 року. Відповідно до ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст.355 КК України класифікується як середньої тяжкості.
Обвинувачена ОСОБА_14 являється матір`ю неповнолітньої дитини, а саме ОСОБА_15 14.01.2008 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно яких не позбавлена батьківських прав. Обвинувачена не заперечує проти застосування щодо неї акта амнiстiї, котрий передбачає звільнення її від відбування покарання за вчинене дiяння.
Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-
засудив:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік.
Звiльнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання, на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Позов з ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 4500 (чотири тисячі п`ятсот ) гривень моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_7 судовий збір по справі в розмірі 243 гривень 60 коп..
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1