Код суду 233 Справа № 233/1485/15-к
Вирок
Іменем України
09 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2007 р.н., проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного 05.06.2014 на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , номера обслуги стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в :
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 6 травня 2014 року № 454/2014, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина ОСОБА_6 05 червня 2014 року призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 і направлено для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 2 від 17.06.2015 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення стрілецької роти військової частини.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Разом з тим, солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - 7 жовтня 2014 року вирішив не з`являтися на службу без поважних причин. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на тимчасове нез`явлення на військову службу, солдат ОСОБА_6 7 жовтня 2014 року не з`явився вчасно на службу та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин до 25 березня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - та в інших місцях. Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу солдат ОСОБА_6 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав. Близько 13.30 години 25 березня 2015 року солдат ОСОБА_6 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , де повідомив командування про те, що ухилявся від військової служби без поважних причин. Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , - та проходячи службу на посаді номера обслуги гранатометного відділення стрілецької роти даної військової частини, на порушення вимог ст.ст. 9,11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового нез`явлення на службу, будучи придатним для проходження військової служби, 7 жовтня 2014 року не з`явився вчасно на службу та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин до 25 березня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному.
Під час досудового розслідування 30 березня 2015 року між прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з вищевказаною угодою підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, визнав повністю та зобов`язався в подальшому не вчиняти кримінальних правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості підозрюваному ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.3 ст. 407 КК до позбавлення волі строком на 3 роки, та відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України із звільненням від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки і 6 місяців за умови, що він у період іспитового строку не вчинить новий злочин, виправдає надану йому довіру не буди виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та буде повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання і роботи.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, що визначено ст. 473 КПК України, положення ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання зобов`язань, взятих на себе відповідно до угоди про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність позитивної характеристики, відсутністю судимостей та знаходження на його утриманні малолітньої дитини, з`явлення із зізнанням.
Обставини, які обтяжують покарання підозрюваного згідно ст. 67 КК України, у ході досудового розслідування не встановлені.
Кримінальним правопорушенням державі збитків не завдано.
На підставі наведеного суд вважає, що укладена угода про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_8 відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін. Суд також вважає, що узгоджене покарання буде у повній мірі відповідати цілям справедливості та перевихованню обвинуваченого.
Міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачена угодою, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів і відповідає загальним засадам призначення покарання, з урахуванням тяжкості злочину, особи винуватого.
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралася, судових витрат по справі немає, речові докази не долучалися.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -
з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнити з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки і 6 (шість) місяців за умови, що він у період іспитового строку не вчинить новий злочин, не виїздить на постійне місце мешкання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та буде повідомляти цю інспекцію про зміну місця мешкання та роботи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запоріжської області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.
Суддя