АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3053/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/235/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргаю обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Збараж, Тернопільської області, жительку АДРЕСА_1 , зареєстровану у АДРЕСА_2 , громадянку України, з середньою спеціальною освітою, незаміжню, раніше судиму:

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 08 квітня 2009 року за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного майна; 26 червня 2012 року звільнена умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 7 місяців 6 днів постановою Уманського міського суду Черкаської області від 18 червня 2012 року;

- вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 08 квітня 2009 року у виді 6 місяців позбавлення волі. Визначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року, більш суворим покаранням призначеним за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

встановила:
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 11 травня 2013 року, перебуваючи в квартирі за адресою АДРЕСА_3 , запропонувала ОСОБА_9 вчинити таємне викрадення майна громадянки ОСОБА_8 , на що він погодився. 11 травня 2013 року близько 17 год., перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_4 , передала ОСОБА_10 , який не був обізнаний зі злочинними намірами ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ключ від вхідних дверей належної ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_5 . Після цього, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 проникли в приміщення квартири по АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали ноутбук торгової марки Самсунг НП 300 разом із зарядним пристроєм та комп`ютерною мишкою торгової марки Дефендер загальною вартістю 3459 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, застосувати ст. 79 КК України і звільнити її від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 8 місяців з встановленням іспитового строку. На думку апелянта, винесений вирок є незаконним та необгрунтованим, оскільки судом при призначені покарання не достатньо враховано всі пом`якшуючі його обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, позитивну характеристику, наявність новонародженої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілу, які вважають вирок суду законним і обгрунтованим та просять залишити апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували інші учасники судового провадження, відповідно до ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів та обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням даних про її особу, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини і правова кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 / а.п.57/.

Згідно ч. 1 ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Відповідно до абз. 6 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі ст. 75 КК України, так і на підставі ст. 79 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, в якості пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, позитивну характеристику, наявність новонародженої дитини.

Саме з врахуванням всіх вищенаведених обставин, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України (нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини КК України) у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі, в той час, як санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з твердженням обвинуваченої ОСОБА_7 про неврахування судом при призначенні їй остаточного покарання вимог ст. 79 КК України, оскільки застосування цього виду звільнення від покарання є правом, а не обов`язком суду і при призначенні покарання суд першої інстанції врахував особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, вчинила злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покаранння у виді позбавлення волі за вчинений попередній злочин, не працювала.

Наведені обставини свідчать про схильність обвинуваченої до злочинної діяльності, а також про небажання стати на шлях виправлення, а тому викликають сумнів у можливості забезпечення обвинуваченою належних умов для утримання та виховання дитини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, є необхідним, справедливим та достатнім для її виправлення, а також попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставини на які посилається обвинувачена в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку суду щодо ОСОБА_7 , тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2