Справа № 307/4419/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.04.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр. України, з базовою середньою освітою, не працюючий, судимий, згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.02.2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України на один рік обмеження волі з іспитовим строком один рік,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання, призначене за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.02.2014 року, і за сукупністю вироків остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.
Судом обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і його взято під варту в залі судового засідання. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з 19 грудня 2014 року.
Речові докази : велосипед марки «Мінськ» ухвалено залишити у ОСОБА_8 ; CD-диск ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 05 листопада 2014 року, приблизно о 19-ой годині 30 хвилин, умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав велосипед моделі «Мінськ», вартістю 500 гривень, що знаходився на терасі магазину «Автозапчастини» по вул. Червоноармійській, 22, у м. Тячів, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, і таким, що прийнятий із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що суд помилково зазначив у вироку, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, оскільки останній не мав наміру вчинити крадіжку, й що в даній ситуації немає жодних ознак крадіжки, а існують цивільно-правові відносини, у зв`язку із чим відсутні будь-які підстави для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово вказував на те, що велосипед не викрадав, а знайшов по дорозі. Також посилається на те, що суд у вироку необґрунтовано посилається на показання ОСОБА_7 , дані ним при проведенні слідчого експерименту. Вказані показання вважає недопустимим доказом. Вказує також на те, що стороною обвинувачення не наведено належних і допустимих доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до крадіжки, а кримінальне провадження вважає інспірованим та сфальсифікованим органами внутрішніх справ і підтриманим органами прокуратури. Апелянт також посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував звідки слідчий мав мобільний номер телефону ОСОБА_7 , і не дав правову оцінку показам обвинуваченого про те, що під час слідчого експерименту показував, що велосипед знаходився на терасі тому, що так наказував слідчий. Крім того, вказує на те, що судом не усунуті суперечності в доказах. Зокрема, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вказував на те, що колеса велосипеда не були заблокованими, а потерпіла ОСОБА_9 вказувала на те, що, прийшовши на роботу, велосипед залишила на терасі, при цьому, заблокувавши колесо спеціальним тросиком, який закривався на ключик. По справі не з`ясовано, якщо був ключик, то де він дівся й чому такий не приєднаний речовим доказом. По кадровий відеозапис, знятий камерою відеоспостереження, встановленою на магазині «Автозапчастини», вважає доказом, який не підтверджує вину ОСОБА_7 , оскільки з відеокамери вбачається, що зображена на ній особа зовсім не схожа на ОСОБА_7 , що на камері не має зображення крадіжки, не видно велосипеда. Також посилається на те, що було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки захисника було залучено на стадії судового розгляду, і суд одразу ж у першому засіданні постановив вирок. Просить відкрити апеляційне провадження, повторно дослідити докази в даній справі, вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити, а також скасувати обраний ОСОБА_7 запобіжний захід.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників процесу : обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу ; прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, дослідивши зібрані по справі докази, колегія суддів вважає, що вирок підлягає до зміни з таких підстав.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, які безпосередньо досліджені під час розгляду місцевим судом кримінального провадження та частково досліджені під час розгляду апеляційним судом даного провадження, а доводи апеляційної скарги про недоведеність вини обвинуваченого відхиляє.
Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що вину в скоєнні злочину він визнав повністю, підтвердивши зазначені у мотивувальній частині вироку час, місце та обставини, за яких скоїв злочин.
Після дослідження зібраних по справі доказів, перегляду покадрового відеозапису, знятого камерою відеоспостереження, встановленою на магазині «Автозапчастини», обвинувачений ОСОБА_7 показав, що повністю визнає вину в скоєнні злочину, розкаюється у вчиненому. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що впізнає себе як особу, яка зображена на відеоплівці, а також те, що зображений на камері велосипед було саме ним викрадено. Викравши велосипед покотив його додому. Наступного дня отримав виклик про необхідність явки до Тячівського райвідділу міліції. При проведенні слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після роз`яснення йому вимог ст. ст. 56, 57 КПК України, із застосуванням технічних засобів фіксації слідчої дії, самостійно, добровільно, без будь-якого примусу й тиску розповів про обставини, за яких скоїв злочин, продемонструвавши на місці дії, які вчиняв при викраденні велосипеда. У тому числі обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що перед викраденням велосипед знаходився на терасі магазину «Автозапчастини» по вул. Червоноармійській, 22, у м. Тячів, що будь-яких цивільно-правових відносин між ним та потерпілою ОСОБА_9 не існувало. Під час розгляду кримінальної справи в місцевому суді його захищав адвокат ОСОБА_6 , призначений відповідно до вимог КПК України для надання йому безоплатної правової допомоги.
Після дачі в апеляційному суді пояснень обвинувачений ОСОБА_7 також підтвердив, що показання дає добровільно, просив пом`якшити йому покарання.
З показань потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що 05 листопада 2014 року приїхала на роботу до магазину «Автозапчастини» по вул. Червоноармійській, 22, у м. Тячів на велосипеді марки «Мінськ», вартістю 500 гривень. Під`їхавши до автомагазину велосипед залишила на терасі, заблокувавши колесо спеціальним тросиком. На сидінні був натягнутий поліетиленовий кульок. Указаного вище дня приблизно о 20-ой годині, вийшовши із приміщення, виявила відсутність велосипеда. У зв`язку з викраденням велосипеда наступного дня із заявою про злочин звернулась до працівників міліції. При перегляді запису камери відео спостереження, яка була встановлена на магазині, в присутності працівників міліції було встановлено, що велосипед викрав її знайомий та сусід ОСОБА_7 .. Просила не позбавляти його волі.
Із протоколу огляду місця події від 06.11.2014 року та приєднаних до нього фотографій убачається, що місцем, з якого викрадено велосипед, є тераса магазину «Автозапчастини» по вул. Червоноармійській, 22, у м. Тячів (т. 1, а. с. 10-13).
Із заяви ОСОБА_7 вбачається, що 06.11.2014 року він добровільно повернув викрадений ним велосипед марки «Мінськ», який знаходився на терасі магазину «Автозапчастини» по вул. Червоноармійській, 22, у м. Тячів (т. 1, а. с. 14).
Згідно висновку експерта від 17.11.2014 року вартість велосипеда марки «Мінськ», складає 500 гривень.
Із протоколу слідчого експерименту вбачається, що у вказаному доказі зафіксовані час, місце та обставини, за яких ОСОБА_7 скоїв злочин.
При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також ураховується те, що в справі відсутні які небудь дані про те, що в потерпілої ОСОБА_9 були підстави для обмови ОСОБА_7 . Показання потерпілої ОСОБА_9 колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст.ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій.
Під час розгляду справи в апеляційному суді адвокат ОСОБА_6 не вказував на те у чому саме полягають порушення вимог Кримінального процесуального Кодексу України при вмотивуванні висновку суду про доведеність вини ОСОБА_7 , посиланні у підтвердження вказаного висновку на показання, які обвинувачений ОСОБА_7 давав при проведенні слідчого експерименту.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про скасування вироку й закриття провадження в справі колегія суддів враховує наведене вище.
З урахуванням наведеного вище відхиляються й доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що кримінальне провадження є інспірованим та сфальсифікованим органами внутрішніх справ і підтриманим органами прокуратури.
При оцінці доводів апеляційної скарги про окремі недоліки, допущені судом при дослідженні зібраних по справі доказів, на які посилається адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 : суд першої інстанції не з`ясував звідки слідчий мав мобільний номер телефону ОСОБА_7 ; судом не усунуті суперечності в доказах щодо блокування коліс велосипеда та ключика, яким такий був заблокований, не приєднання ключика речовим доказом, колегія суддів враховує положення ст. 404 КПК України в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони захисту (обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів, те, що з моменту скоєння злочину сплив значний проміжок часу, що усунення недоліків досудового слідства може не видатись можливим, у тому числі може не видатись можливим відшукати та приєднати до справи як речовий доказ ключик, а також те, що адвокат ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження не заявляв клопотань про з`ясування вказаного.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав правову оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час слідчого експерименту показував, що велосипед знаходився на терасі, тому що так наказував слідчий, колегія суддів відхиляє, оскільки такі спростовуються наведеними у вироку висновками суду в цій частині, які визнаються належним чином вмотивованими.
Об`єктивних даних, які вказували б на вчинення злочинів за інших обставин, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.
При вирішенні питання про призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує вимоги ст. 65-67 КК України, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого злочину скоєно середньої тяжкості злочин, дані про його особу посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, те, що вартість викраденого велосипеда є незначною, що потерпіла ОСОБА_9 просила не карати його суворо, відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого в потерпілої і, зокрема, матеріального характеру.
При прийнятті рішення, колегія суддів також враховує, що судом у мотивувальній частині вироку не встановлений як доведений факт скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, тому визнання обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у вказаному стані вважає незаконним, і виключає з мотивувальної частини вироку посилання на цю обставину.
Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що висновки місцевого суду в цій частині учасниками процесу не оспорюються, тому визнаються встановленими, належним чином вмотивованими. Під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_7 визнав встановлені місцевим судом фактичні обставини справи й підтвердив, що у скоєному щиро кається.
Крім того, при прийнятті рішення, колегія суддів також враховує роз`яснення, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 2 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року № 18; від 12 червня 2009 року № 8 та від 06 листопада 2009 року № 11, згідно яких «коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання положення вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України не були враховані, висновки суду при призначенні покарання у виді позбавлення волі належним чином не були вмотивовані.
Так, згідно санкції ч. 1 ст. 185 КК України, за скоєні ОСОБА_7 діяння може бути призначено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів висновки суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не вважає належним чином вмотивованими та обґрунтованими, - призначене покарання максимальним за видом згідно санкції статті закону, за яким його засуджено, несправедливим, тому визнає за справедливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.
Відповідно до ст. 57 КВК України, враховуючи призначене ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, колегія суддів вважає необхідним обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити призначене за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_7 покарання до одного року обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати частину невідбутого покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.02.2014 року два місяці обмеження волі, і за сукупністю вироків остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік два місяці.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати до строку відбутого ОСОБА_7 покарання час перебування під вартою в період з 19 грудня 2014 року по 15 квітня 2015 року.
Невідбутою частиною ОСОБА_7 покарання вважати шість місяців п`ять днів обмеження волі.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасувати.
ОСОБА_7 негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.
Судді: