Справа № 133/4049/14-к
Провадження №11-кп/772/702/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянув 28 липня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця,

громадянина України, неодруженого,

не працюючого, раніше судимого 03.07.2014р.

Козятинським міжрайонним судом за ч.1 ст.122,

ч.3 ст. 135 КК України до 4-х років позбавлення

волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК звільнено від

відбування покарання з випробуванням, з

іспитовим

строком 2 роки,

визнано винним і призначено покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 1 (одного ) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три ) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 цим вороком покарання, яке відповідно до п.»б» ч.1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі приєднати невідбуте ним покарання за вироком Козятинського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року -4 (чотири) роки позбавлення волі і остаточно за сукупністю вироків визначено Боряченку покарання 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

в с а т а н о в и в :

Згідно вироку суду першої інстанції, 14 вересня 2014 року, приблизно о 19 год. 40 хв., в м. Козятин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2106», д.н. НОМЕР_1 , по вул. І. Франка, в м. Козятин, зі швидкістю приблизно 50,8 - 53,1 км/год., в порушення вимог п.п.12.3 «Правил дорожнього руху України» не врахував дорожньої обстановки, яка склалася, зокрема, наявності на проїзній частині групи малолітніх дітей, та негайно не вжив необхідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд автомобілем на малолітнього ОСОБА_11 , 2007 року народження, який перебігав дорогу зліва на право.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правої здухвинної кістки, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забійної рани на обличчі, з яких перелом правої здухвинної кістки за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а інші тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю його вини вчиненні кримінального правопорушення,а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є необґрунтованим і підлягає скасуванню, оскільки винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного правопорушення в судовому засіданні підтвердження не знайшла. Суд при винесенні вироку не дав належної оцінки показам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Не можливо погодитись з висновком суду про те, що експерти авто техніки в основу своїх висновків покладали дані , зафіксовані в протоколі огляду місяця події і план-схемі до нього та показання обвинуваченого, а посилань на протоколи вищевказаних слідчих експериментів у цих висновках експертиз не міститься. Таким чином, висновок суду про те, що у висновках судової авто технічної експертизи № 539 а від 11 листопада 2014 року та судової авто технічної експертизи № 610 а від 22 грудня 2014 року посилань на протоколи вищевказаних слідчих експериментів не міститься є помилковим і не відповідає дійсності, оскільки висновки вищевказаних експертиз базуються саме на даних слідчих експериментів, які визнані судом недопустимими доказами.

В апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Козятинського міськрайонного суду від 20.05.2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особи обвинуваченого внаслідок м`якості.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 майже мінімального за санкцією ч.1 ст. 286 КК України покарання , суд не врахував те, що засуджений вчинив злочин при обтяжуючих обставинах, а саме перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а також належно не враховано особу засудженого ОСОБА_7 , не в повній мірі взято до уваги відношення останнього до вчиненого, а саме той факт, що останній винним себе не визнавав. Також судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні пред`явленого Козятинським міжрайонним прокурором цивільного позову в інтересах КП « Козятинської центральної районної лікарні Вінницької обласної ради».

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 , просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав апеляційну скаргу адвоката просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_14 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги адвоката , оскільки шкода не відшкодована, а дитина отримала ушкодження, обговоривши доводи апеляційної скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та адвоката задоволенню не підлягають.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, зазначеному у вирокові, ґрунтуються на сукупності доказів, які досліджені в судовому засіданні є правильними і обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним частково, дав пояснення по суті звинувачення, при цьому не заперечуючи факту зіткнення автомобіля під його управлінням з малолітнім потерпілим ОСОБА_11 , однак при цьому пояснив, що не зміг уникнути наїзду на нього так, як побачив потерпілого в останню мить.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вирокові свої висновки та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Твердження захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що суд дав неналежну оцінку показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не відповідає дійсності, оскільки у вироку суду зазначено, що вказані свідки, зокрема ОСОБА_12 , бачила рух автомобіля по вулиці, чула як автомобіль гальмував, а потім зіткнувся з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_15 , який від удару відлетів під паркан, після чого автомобіль від місця зіткнення проїхав приблизно один метр і зупинився, з якого вийшов обвинувачений ОСОБА_7 .

Необґрунтованим, є й твердження в апеляції захисника про те, що висновки авто технічної експертизи не могли бути доказом того, що обвинувачений мав технічну можливість попередити наїзд на потерпілого шляхом термінового гальмування, оскільки ці висновки були зроблені на підставі протоколів слідчих експериментів, які визнані недопустимими доказами.

Як правильно вказав у вирокові суд першої інстанції, у висновках зазначених авто технічних експертиз немає посилання на протоколи слідчих експериментів, а вихідні дані були взяті для дослідження з протоколу огляду місця події, схеми до протоколу та протоколу огляду транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_7 було грубо порушено п.п.12.3 « Правил дорожнього руху України» а саме, він не врахував дорожньої обстановки яка склалась, зокрема, наявності на проїзній частині групи малолітніх дітей, та негайно не вжив необхідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, тому навіть за умови відсутності висновків авто технічної експертизи суд обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Всупереч твердженню в апеляції прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову заявленого прокурором в інтересах КП «Козятинська центральна районна лікарня Вінницької обласної ради» про відшкодування шкоди на лікування потерпілого ОСОБА_11 , оскільки прокурор у ході судового розгляду не надав суду належних доказів вартості лікування потерпілого в лікувальному закладі, що об`єктивно підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Не підтверджується й матеріалами кримінального провадження твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 в момент скоєння кримінального правопорушення перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому суд першої інстанції правильно вказав у вирокові що стороною обвинувачення не надано було суду належних та допустимих доказів, що підтверджую вказаний факт.

Додані прокурором до апеляційної скарги неналежно завірені, ксерокопія протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2№975966, складеного відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 130 КУпАП України із відображенням результатів проведеного за участю останнього тестування на алкоголь за допомогою алкотесту « Драгер 6810» , як доказ того, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння та ксерокопія довідки КП « Козятинської центральної районної лікарні Вінницької обласної ради» від 24.10.2014 року № 922 , з вказаною вартістю лікування потерпілого ОСОБА_11 , не можуть бути визнані апеляційним судом доказами виходячи з наступного.

Відповідно ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно якщо про дослідження таких доказів учасникам судового провадження заявили клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурором в суді першої інстанції не заявлялось клопотання про дослідження цих доказів, суд їх не відхиляв як докази, тому суд апеляційної інстанції не може повторно досліджувати ці обставини.

Твердження прокурора про те, що судом належним чином не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його відношення до вчиненого також не відповідає дійсності, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у вирокові зазначено, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд враховує обставини вчинення злочину, ступінь тяжкості злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, наслідки злочину, особу обвинуваченого і його відношення до вчиненого, а також те, що ОСОБА_7 раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, обставин що обтяжують чи пом`якшують покарання встановлено не було.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, в межах санкції статті Особливої частини.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку,що вирок Козятинського міськрайонного суду від 20.05.2015 року є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування не має.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд , -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 ,- залишити без задоволення, а вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: