Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
20 травня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного провадження (відеоконференція) за апеляційною скаргою прокурора матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088, щодо
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костопіль, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше судимого 29.12.2010 року Костопільським районним судом за ч.2, 3 ст.185 КК України,
обвинуваченого за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України,
на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 23 травня 2014 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілої - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 23 травня 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст.186 та ч.1 ст.187 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу залишено попередню особисте зобов`язання, а після набрання вироком законної сили вказана міра запобіжного заходу підлягає скасуванню.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5 06 лютого 2014 року, приблизно о 23 год. 50 хв., будучи раніше судимим за корисливі злочини, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік приміщення житлового будинку № 5 по вул.Островського м.Костопіль з метою заволодіння чужим майном, наздогнав гр. ОСОБА_8 , яка рухалась по іншій стороні вулиці в протилежному напрямку, та застосувавши до неї насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, штовхнув її руками. Від поштовху ОСОБА_9 впала на землю, і ОСОБА_5 заволодів належною потерпілій жіночою шкіряною сумочкою вартістю 250 гривень, в котрій знаходились грошові кошти в сумі 28 гривень. В результаті його злочинних дій потерпілій ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду на загальну суму 278 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 13 лютого 2014 року, приблизно о 21 год. 50 хв. повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вул.Рівненській в м.Костопіль, поблизу приміщення магазину «Каштан», з метою заволодіння чужим майном, здійснив напад на гр. ОСОБА_7 , в ході якого застосувавши насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, нанісши потерпілій не менш 2 ударів кулаками рук в область голови, від яких остання упала на землю, вихопив з її рук сумку і втік. Внаслідок розбійного нападу ОСОБА_5 завдав ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та спричинив майнову шкоду на загальну суму 1065, 55 гривень.
В поданій на вирок суду апеляційній скарзі із змінами прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.187 КК України 4 роки 1 місяць позбавлення волі, й на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити остаточну міру покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі, також врахувати вчинення злочину ОСОБА_5 до ухвалення вироку Апеляційного суду Рівненської області від 11 березня 2015 року, а тому згідно ч.4 ст.70 КК України призначити остаточну міру покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Стверджує, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано повторність вчинення ОСОБА_5 умисних майнових злочинів, із застосуванням насильства, що вказує на сталу злочинну направленість останнього. Крім того, вказує, що судом зазначено як обтяжуючу обставину лише стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, однак не враховано, що злочин ним скоєно під час непогашеної судимості, тому, на його думку, має місце рецидив злочинів (а.с.83). Доводить, що при призначенні покарання судом необґрунтовано застосовано ст.75 КК України та не наведено переконливих мотивів можливості виправлення ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства, покликаючись лише на пом`якшуючі обставини. Окрім того стверджує, що суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, не надав правової оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпечності і обставинам вчинених обвинуваченим злочинів.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора який підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечення проти апеляційної скарги прокурора обвинуваченого ОСОБА_5 , думку потерпілої ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Вина ОСОБА_5 у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст.186 КК України (грабіж, вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого) та ч.1 ст.187 КК України (напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу - розбій) повністю доведена показами потерпілих, власними показами обвинуваченого, в котрих він ствердив власну вину у інкримінованих злочинах, а також дослідженими у ході досудового та судового слідства доказами, котрим суд дав належну оцінку.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Безпосередньо у ході апеляційного розгляду виявлено, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини вчинення злочинів та особу винного, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, відкрито викрав чуже майно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого та вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Покликання апеляційної скарги прокурора у контексті наведеного є слушними та заслуговують на увагу.

Так, у роз`ясненнях, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідки і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що призначаючи ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд врахував щире каяття обвинуваченого, відшкодування завданої шкоди, відсутність претензій з боку потерпілих, його поведінку протягом останнього часу, а також те, що на даний час він працевлаштований без оформлення трудової книжки.

На думку колегії суддів, встановлені у провадженні обставини не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання (застосування ст.75 КК України), а також попередження вчинення нових злочинів.

Зокрема, відповідно до ст.75 КК звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.

Суд, всупереч загальним засадам призначення покарання, передбачених ст.65 КК України призначаючи ОСОБА_5 міру покарання не врахував що останній вчинив умисний майновий злочин повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням насильства, у період непогашеної судимості.

За таких обставин, рішення суду про застосування до ОСОБА_5 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення від покарання, а лише послався на обставини, які на думку суду пом`якшують обвинуваченому покарання.

Разом з тим, колегія суддів обираючи покарання ОСОБА_5 на підставі ст.50, 65 КК України, з урахуванням вчинення обвинуваченим тяжких злочинів, за обставин встановлених судом першої інстанції й перевірених у ході апеляційного розгляду кримінального провадження, - вчинення обвинуваченим злочину повторно, під час непогашеної судимості, обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжують, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу винного, - та вважає за необхідне обрати покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки інші, більш м`які покарання не забезпечать виправлення й перевиховання обвинуваченого. На думку колегії суддів таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно зі ст. 420 КПК України - суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 413, ч.1 п.2 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Костопільського районного суду від 23 травня 2014 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_5 визнати винним та призначити покарання:

за ч.2 ст.186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

за ч.1 ст.187 КК України 4 (чотири) роки і 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити - 4 роки і 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_5 призначити за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням призначеним вироком Апеляційного суду Рівненської області від 11 березня 2015 року у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання рахувати з 28 серпня 2014 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі запобіжний захід не обирати.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його повного тексту судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3