Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
Розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000501, щодо
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Острозького районного суду від 17.08.2012 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з встановленням 3 річного іспитового строку,

обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України,
на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 18 березня 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 18 березня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 /вісім/ років.
На підставі ч.1 ст.71 КК України та ст.72 КК України, із урахуванням вироку Острозького районного суду Рівненської області від 17.08.2012 року остаточне покарання призначено ОСОБА_6 частково приєднавши невідбуту частину покарання у виді 8 /восьми/ років 5 /п`яти/ місяців позбавлення волі.
Відбування покарання вирішено обчислювати із дати винесення ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 з 12 листопада 2014 року.
Судом вирішено питання речових доказів та витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, востаннє вироком Острозького районного суду від 17.08.2012 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням 3 річного іспитового строку, на шлях виправлення не став, вчинивши в період іспитового строку новий умисний злочин.

Так, 10 листопада 2014 року, близько 20 години, ОСОБА_6 , знаходячись в будинку ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, який виник між ним та власником домогосподарства, під час спільного вживання спиртних напоїв, завдав ОСОБА_9 не менше 24 умисних ударів руками та взутими ногами в різні частини тіла, спричинивши потерпілому наступні тілесні ушкодження: А). Закрита черепно мозкова травма у вигляді: синців: на верхній та нижній повіках обох очей, крововиливів в білкову оболонку обох очей, на правій та лівій щоці, на кінчику носа, на правій вушній раковині по зовнішній поверхні майже на всьому протязі, на лівій вушній раковині по передній поверхні, на лівій вушній раковині по задній поверхні, на тлі якого наявна рана; крововиливів: на слизовій оболонці верхньої губи справа в проекції 1 3го зубів, на слизовій оболонці нижньої губи зліва в проекції 2- 4го зубів; саден: в лобній ділянці голови справа (5), на підборідді справа, на підборідді зліва (4); перелом кісток носа; крововиливів під м`які тканини голови з внутрішньої поверхні майже по всій поверхні; крововиливів під м`які мозкові оболонки майже по всій поверхні обох півкуль головного мозку; Б). Закрита тупа травма грудної клітки у вигляді: перелому тіла грудини в 3-ому міжребер`ї, переломів 3 9го правих ребер від передньо аксілярної до середньо аксілярної лінії, переломів 2-10го лівих ребер по передньо аксілярній лінії, з ушкодженням пристінкової плеври та крововиливами в м`які тканини, розривів тканини обох легень по зовнішніх бокових поверхнях з крововиливами навколо них, синців в правій та лівій підключичних ділянках; В). Закрита тупа травма живота у вигляді: розривів тканини правої долі печінки з крововиливами навколо них, крововиливів в нижній частині діафрагми зліва; Г). Множинні синці обох верхніх кінцівок. Зазначені тілесні ушкодження в своїй сукупності згідно висновку судової медичної експертизи № 132 від 15.12.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання потерпілого внаслідок травматичного шоку та внутрішньої кровотечі, спричинених вищевказаними тілесними ушкодженнями.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 не заперечуючи проти доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому ним злочині та кваліфікації дій останнього, просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_6 більш суворе покарання 10 років позбавлення волі. Свою позицію мотивує тим, що призначене судом обвинуваченому покарання є занадто м`яким. На думку потерпілої, призначаючи обвинуваченому покарання ближче до нижньої межі, згідно санкції інкримінованої йому ч.2 ст.121 КК України, суд, не у повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого й не взяв до уваги, що під час випробувального терміну ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, вчинивши умисний тяжкий злочин. Стверджує, що судом не вмотивовано, з чого він виходив, призначаючи обвинуваченому покарання ближче до нижньої межі санкції ч.2 ст.121 КК України. Разом з тим, вказує, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом визнано, як обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого за скоєне щире каяття останнього та його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, однак, на думку потерпілої, не з`ясовано, чи дійсно ОСОБА_6 щиро покаявся та активно сприяв розкриттю скоєного злочину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, заперечення обвинуваченого та його захисника проти апеляційної скарги потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_5 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Вина ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого) повністю доведена показами свідків, потерпілої ОСОБА_5 та власними показами обвинуваченого, в котрих він ствердив власну вину у інкримінованому злочині, а також дослідженими у ході досудового та судового слідства доказами, котрим суд дав належну оцінку.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції в повній мірі враховано наявні обставини вчинення злочину, а також особу винного, який у період іспитового строку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння завдав ОСОБА_9 умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

На думку колегії суддів, врахувавши усі обставини вчиненого обвинуваченим злочину, а також дані про особу обвинуваченого у своїй сукупності, суд першої інстанції призначив юридично вірне, законне, а також відповідне санкції інкримінованої ОСОБА_6 статті (ч.2 ст.121 КК України) покарання.

Наведені ж в апеляційній скарзі потерпілої доводи щодо необхідності обрання обвинуваченому більш суворого покарання, як такого що відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також необхідності перевірки судом щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, свого підтвердження у ході апеляційного розгляду не знайшли.

Згідно з п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції цих вимог закону при його постановленні було дотримано в повному об`ємі.

Так, при обранні міри покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції належним чином перевірено та враховано як обставини, що пом`якшують покарання, а саме: його щире каяття та активне сприяння у розкриттю злочину; так і обставини, що обтяжують покарання за скоєне: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів; також і характеризуючі дані щодо особи обвинуваченого та тяжкість вчиненого злочину.

Судом також враховано, що показання обвинуваченого як на досудовому слідстві та і суді були послідовними і повністю співпадали, що сприяло встановленню всіх обставин кримінального правопорушення і відповідає його щирому каяттю.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 щодо скасування вироку суду з мотивів призначення обвинуваченому ОСОБА_6 занадто м`якого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, у повній мірі відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, стверджуються дослідженими у ході апеляційного розгляду матеріалами кримінального провадження.

Достатніх підстав, котрі б дозволяли вважати, що обвинуваченому слід призначити максимальну міру покарання передбачену ч.2 ст.121 КК України колегією суддів не добуто.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України та призначаючи останньому міру покарання згідно норми наведеної статті закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та які регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3