У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Кармазіна Ю.М.,

суддів Коротких
О.А. і
Школярова В.Ф.

за участю прокурора Матюшевої
О.В.,

захисника
ОСОБА_1

та засуджених ОСОБА_2., ОСОБА_3.
і ОСОБА_4

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 19 червня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника прокурора Донецької області на вирок Торезького міського суду
Донецької області від 8 грудня 2005 року.

Цим
вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянка України, несудима,

і

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянка України, несудима,

засуджені кожна:

- за ч. 4 ст. 191 КК України на п'ять років позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих
функцій, строком на один рік;

- за ч. 2 ст. 366 КК України на два роки позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих
функцій, строком на один рік.

На
підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим ОСОБА_2. і ОСОБА_3. визначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на п'ять років кожній з позбавленням їх права обіймати посади,
пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на один рік.

На
підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_2 і ОСОБА_3. звільнено від відбування покарання
з випробуванням з іспитовим строком на один рік і покладенням на них
обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянка України,
несудима,

засуджена за ч. 4 ст. 191 КК
України на п'ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на один рік.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4. звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на один
рік і покладенням на неї обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76
цього ж Кодексу.

У апеляційному порядку справа не
переглядалась.

Згідно з вироком ОСОБА_2, ОСОБА_3.
і ОСОБА_4. засуджено за те, що ОСОБА_2. і ОСОБА_3., будучи службовими особами та
обіймаючи посади на ш/у ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно начальника відділу кадрів і
завідуючої архівом, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою
змовою групою осіб з працівницею цього ж підприємства ОСОБА_4, шляхом внесення
ОСОБА_2. і ОСОБА_3. завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи і
надання їх в управління Пенсійного фонду України в м. Торезі Донецької області,
вчинили за встановлених судом обставин у період з 2000 по 2004 рік розкрадання
грошових коштів у великих розмірах у вигляді виплачених останнім у виді пенсій
на пільгових умовах, а саме ОСОБА_2. на суму 9110 грн 76 коп, ОСОБА_3. 7565
грн. 72 коп. і ОСОБА_4 на суму 10677 грн. 14 коп.

У касаційному поданні та доповненні
до нього прокурором порушується питання про скасування вироку щодо ОСОБА_2,
ОСОБА_3. і ОСОБА_4. і направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону та м'якістю призначеного
покарання. Автор подання посилається на те, що суд, звільняючи засуджених від відбування покарання
з випробуванням, не врахував того, що ними скоєно тяжкий злочин.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційне подання частково і просив вирок
щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3. скасувати через неправильність застосування
кримінального закону, а цей же вирок щодо ОСОБА_4. змінити, перекваліфікувавши
її дії зі ст. 191 ч. 4 КК України на ст.ст. 27 ч. 4, 191 ч. 4 КК України,
заперечення на нього засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_3. і ОСОБА_4., захисника ОСОБА_1., перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що
воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі
змісту ст. 75 КК України та роз'яснення, що міститься в абзаці п'ятому пункту
дев'ятого постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року зі
змінами, внесеними постановою ПВСУ № 18 від 10.12.2004 року, “Про практику
призначення судами кримінального покарання” суд вправі звільнити особу від
відбування лише основного покарання, а призначені відповідно до положень ст. 77
КК України і перелічені в цьому законі додаткові покарання підлягають реальному
виконанню, про що суд повинен зазначити в резолютивній частині вироку.

Вищенаведені вимоги закону суд не
взяв до уваги та на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_2 і ОСОБА_3. від
відбування призначеного їм як основного, так і додаткового покарання, що є
порушенням кримінального закону і відповідно до ст. 398 КПК України слугує
підставою для скасування вироку.

Таким чином, доводи прокурора про
неправильне застосування кримінального закону при призначенні засудженим
ОСОБА_2. і ОСОБА_3. покарання є
обгрунтованими.

Враховуючи викладене, вирок щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3. у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону необхідно скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду справи
мають бути враховані при прийнятті рішення в частині обвинувачення ОСОБА_2 і ОСОБА_3. за ч. 2 ст. 366 КК України положення
ст.ст. 7-1, 11-1 КПК України та ст. 49 ч. 1 КК України та перевірені доводи,
викладені прокурором в касаційному поданні, стосовно м'якості призначеного
засудженим ОСОБА_2. і ОСОБА_3. покарання.

Що ж стосується доводів касаційного
подання про необхідність скасування вироку також і стосовно ОСОБА_4., то вони підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_4. на час вчинення злочину працювала
машиністом у шахтоуправлінні ІНФОРМАЦІЯ_4 і службовою особою не була. За таких обставин
кваліфікація її дій за ч. 4 ст. 191 КК України є помилковою, бо в даному
випадку вона лише схилила ОСОБА_2 до вчинення злочину. Тому її дії відповідно до положень
ст. 29 КК України необхідно було кваліфікувати за ст.ст. 27 ч. 4, 191 ч. 4 КК
України.

Припустився суд помилки і при
призначенні ОСОБА_4 додаткового покарання у виді
позбавлення права обіймати посади, що пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій, оскільки таке покарання є спеціальним і
застосовується лише до тих осіб, які на час вчинення злочину обіймали ті посади
чи займалися тією діяльністю, з якими був пов'язаний вчинений ними злочин. З
огляду на те, що засуджена не була службовою особою і, відповідно, злочин
вчинила без використання службових повноважень, вищезазначене додаткове
покарання їй не могло бути призначене.

Керуючись ст.ст. 394, 396 КПК
України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

касаційне подання заступника
прокурора Донецької області та доповнення до нього задовольнити частково.

Вирок Торезького міського суду
Донецької області від 8 грудня 2005 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Цей же вирок щодо ОСОБА_4 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4. зі
ст. 191 ч. 4 КК України на ст.ст. 27 ч. 4, 191 ч. 4 КК України і призначити їй
покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років без позбавлення права
обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4. від відбування покарання з випробуванням упродовж
однорічного іспитового строку, поклавши на неї обов'язки, передбачені пунктами
2, 3 і 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судді:

Ю.М. Кармазін О.А. Коротких В.Ф. Школяров