АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/914/15 Справа № 175/4720/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську 03 червня 2015 року кримінальне провадження № 0001867, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року,
встановила:
Цим вироком засуджено:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого,
- за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено відповідні обов`язки.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 17 718,39 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди та послуг захисника 56 000 грн.
Також стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 393, 12 грн. за проведення експертизи.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, 01.08.2014 року близько 08.00 години, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Опель-Вектра» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , здійснював рух по вулиці Клубній в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зі сторони вулиці Леніна в напрямку вулиці Шкільної, зі швидкістю близько 60 км/годину.
Здійснюючи рух у вказаному напрямку, знаходячись в районі будинку № 42 по вулиці Клубній, ОСОБА_8 при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася зліва на право і вийшла на полосу його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду перешкоди не прийняв, в результаті чого допустив на неї наїзд.
Внаслідок цієї події пішоходу ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в тімяно-потиличній області праворуч, забію грудної клітини з садном на правій половині грудної клітини, закритого перелому правої променевої кістки у нижній третині зі зміщенням уламків, закритих осколкових переломів правої великогомілкової та правої малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, які відносяться згідно висновків судово-медичної експертизи № 3460-е/21 до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.
Невиконання обвинуваченим ОСОБА_8 вимог пункту 12.3 "Про Правила дорожнього руху; нормативно-правовий акт № 1306 від 10.10.2001" Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_7 .
В апеляції обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого.
Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано, всі пом`якшуючи обставини у кримінальному провадженні, зокрема того, що правопорушення не призвело до тяжких наслідків, до кримінальної відповідальності він не притягувався, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, щиросердно розкаюється. Крім того, вважає, що висновки суду в частині задоволення позовних вимог не відповідають засадам розумності, виваженості та справедливості, в достатній мірі не перевірив всі обставини та суми пред`явлені потерпілою стороною для відшкодування. Просить вирок суду змінити, постановити свій вирок, яким призначити йому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у сумі 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. В задоволенні позовних вимог потерпілого відмовити, або частково задовольнити стягнути з нього матеріальну шкоду в сумі 17 718,39 грн. та моральну шкоду в сумі 2 000 грн, а в іншій частині позову відмовити.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляцію, прокурора та потерпілу ОСОБА_7 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим та заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України є правильною та в апеляції не оскаржується.
Як вбачається зі змісту апеляції, обвинувачений ОСОБА_8 , не знімаючи з себе провини у скоєному ДТП, вважає, що суд не дав належної оцінки діям потерпілої, яка проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки також допустила порушення Правил дорожнього руху України, що могло вплинути як на ступінь його винності так і на призначення міри покарання.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів викладених в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи обвинуваченого про порушення Правил дорожнього руху України з боку потерпілої, що могло вплинути на оцінку його дій та визначення його вини є безпідставними, оскільки аналіз зібраних по справі судом першої інстанції доказів свідчить, що ОСОБА_8 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, а саме вимоги Правил дорожнього руху, зокрема п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
У вироку вірно зазначено, що порушення водієм ОСОБА_8 під час керування транспортним засобом Правил дорожнього руху України, а саме вимог п.12.3 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що відповідає висновку судової автотехнічної експертизи №70/27 - 741 від 21.10.2014 року.
З таким рішенням суду колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Як вбачається з даних протоколу проведення слідчого експерименту від 03.10.2014 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , встановлено, що в ході проведення даної слідчої дії, обвинувачений показав та розказав про всі обставини при яких трапився наїзд на пішохода ОСОБА_7 (т.1 а.п.31-37).
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №70/27 - 741 від 21.10.2014 року, були досліджені всі обставини наведені обвинуваченим при проведенні слідчого експерименту, але згідно висновку експерта дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з пригодою. При заданих вихідних даних водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду(т.1 а.п.41- 43).
Крім того, потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що коли вона переходила дорогу, то побачила автомобіль, який наближався до неї, за 150 метрів.
Таким чином, ці та інші докази, досліджені в ході судового слідства і наведені у вироку, свідчать про правильність висновку суду, що вина ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження доведена повністю, а твердження в апеляції, що вирок суду містить тільки загальні, а не конкретизовані правопорушення Правил дорожнього руху України з його боку, є безпідставними.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.
Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_8 в його апеляції на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість, то вони також не заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно і відповідно до вимог ст. 65 КК України призначив обґрунтовану міру покарання із застосуванням ст.75 КК України. А тому, навіть з врахуванням доводів скарги обвинуваченого про наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень. При цьому суд правильно визнав, що додаткове покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному випадку буде доцільним, виходячи із наслідків дорожньо-транспортної пригоди.
Твердження обвинуваченого, що право керування транспортними засобами є джерелом доходів його сім,ї нічим не підтверджено.
Також колегія суддів вважає правильним рішення суду стосовно цивільного позову.
Судом на підставі всіх даних про спричинену потерпілій шкоди, було обґрунтовано призначено суму для відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди, а доводи апеляції обвинуваченого щодо необґрунтовано завищеної суми позову, не є переконливими.
Розмір матеріальної шкоди підтверджується письмовими документами, наявними у матеріалах кримінального провадження.
Розмір стягнутої моральної шкоди суд належним чином мотивував, пославшись на характер отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, пов`язаних з цим операцій та як наслідок, перенесених нею фізичних, душевних і емоційних страждань та переживань, які тривають і надалі.
Крім того, як пояснювала потерпіла, вона проживає одна в приватному секторі, має маленьку пенсію, а у зв`язку з отриманою травмою не може працювати на присадибній ділянці, що є основним джерелом її існування.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року, відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: