АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1269/15 Справа № 173/131/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

9 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінальних проваджень №№ 0001407, 0000079 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, маючого двох малолітніх дітей 2011 та 2015 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2012 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 14 липня 2014 року на підставі ухвали Перевальського районного суду Луганської області від 4 липня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце

Провадження № 11-кп/774/1269/15 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 6 жовтня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до 100 год. громадських робіт,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

На вищенаведений вирок першим заступником прокурора Дніпропетровської області принесена апеляційна скарга, в якій останній просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити, виключити з вироку рішення про призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації у кримінально - виконавчу інспекцію. Зазначити номери кримінальних проваджень, а саме: № 0001407; № 0000079. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів принесеної апеляційної скарги сторона обвинувачення посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Звертається увага на те, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 6 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, яке підлягає реальному виконанню. Злочин, за який ОСОБА_8 засуджено оскаржуваним вироком, він вчинив 18 вересня 2014 року, тобто до постановлення вироку по першій справі, однак суд, в порушення вимог закону, призначив ОСОБА_8 покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, звільнивши фактично його від відбування реального покарання у виді 100 годин громадських робіт, визначеного вироком від 6 жовтня 2014 року, що призвело

до застосування судом закону, який не підлягав застосуванню. За твердженням державного обвинувача, вирок суду від 6 жовтня 2014 року має виконуватись самостійно, оскільки на час постановлення оскаржуваного вироку, покарання у виді громадських робіт ОСОБА_8 відбуте не було. Також, в апеляції зазначається, на спотворення судом змісту статті 76 КК України, при покладенні на обвинувачених відповідних обов`язків. Разом з цим, прокурор вказує на необхідність зазначення номерів кримінальних проваджень, які у судовому рішенні не відображені.

Вироком суду встановлено, що 18 вересня 2014 року близько 22 години, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в с. Петрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, за попередньою змовою між собою та з невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_9 , спрямованою на таємне викрадення чужого майна, зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_4 у вищевказаному населеному пункті, що належить ОСОБА_10 , та через незачинені двері проникли до сараю на території вказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно, ОСОБА_7 повторно, з корисливих мотивів, викрали залізничну рейку Р-50 довжиною 4 м., яка підтримувала стелю сараю, що належить ОСОБА_10 , вартістю 2056 грн., чим завдали потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, ОСОБА_7 20 грудня 2014 року приблизно о 15 годині, знаходячись на дільниці 114 км. вхідної залізничної колії ст. Верхівцеве Придніпровської залізниці, за обставин і у спосіб відображені у вироку, демонтував 2 шт. стрілочних башмаків загальною вартістю 551 грн. 00 коп., після чого з місця скоєння злочину разом з викраденим зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ДП «Придніпровська залізниця» матеріальний збиток на суму 551 грн. 00 коп..

Вислухавши думку прокурора, яка підтримала подану апеляцію, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора стосовно необхідності зміни постановленого вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає безпідставними.

Вказуючи на необхідність виключення з резолютивної частини вироку вказівки суду про застосування ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , в апеляції прокурор посилається на п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Однак, по даному кримінальному провадженні, ОСОБА_8 , за першим вироком не засуджувався до покарання з випробування, як про це вказано в Постанові Пленуму, а йому була призначена реальна міра покарання у виді громадських робіт.

Ця обставина не виключає призначення остаточної міри покарання за правилами, встановленими ч. 4 ст. 70 КК України та застосування ст. 75 КК України.

Отже, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання відповідно до норм, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Що стосується доводів апеляції прокурора про зміну в резолютивній частині вироку «кримінально-виконавчої системи» на «кримінально-виконавчу інспекцію» та зазначення номерів кримінальних проваджень, то вони суперечать вимогам ст. 408 КПК України щодо підстав зміни вироку.

Недоліки вироку, на які вказав прокурор, можуть бути виправлені місцевим судом як шляхом виправлення описок, так і через роз`яснення судового рішення відповідно до ст. ст. 379, 380 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області