провадження № 1-кп/200/363/2015 справа № 200/6733/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року травня 12 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2014 04 064 0000066, справу за висунутим обвинуваченням проти:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого у м. Дніпропетровськ, українця за національністю, з повною середньою освітою, не одруженого, працюючого зварювальником в ТОВ «Компанія «Укртрейд», який фактично проживає у АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованим на АДРЕСА_2 , раніше неоднократно судимого, останній раз 10.07.2013 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням у виді остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю з попереднім вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2012 двох років одного місяця позбавлення волі, з яких на підставі ст. 81 КК України за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 звільнений умовно-достроково на сім місяців та 19 днів,
у вчиненні замаху на злочин за ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В м. Дніпропетровську шостого січня 2015 року близько 16 години 47 хвилин в приміщенні приймальні студії засмаги «Ібиця» в будівлі Торгівельного центру «Арбат» на вулиці Московській, 5, з метою легкої наживи ОСОБА_6 з користі, скориставшись вільним доступом до залишеного без нагляду нетбуку торгівельної марки «Asus EeePC 1011 PX- WHS091S», умисно взяв його зі столу адміністратора, тим самим повторно таємно заволодів майном, що належить ОСОБА_4 , вартістю в 1527 гривень 35 копійок. Проте, ОСОБА_6 не зміг довести злочин до кінця, оскільки під час спроби залишити місце вчинення злочину, не маючи реальної можливості розпорядитися чужим майном, був викритий на виході з торгівельного центру і пійманий співробітниками охорони «на гарячому».

В судовому засіданні підсудний повідомив про укладення угоди про примирення з потерпілою від злочину за ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 185 КК України. За змістом цієї угоди, що відповідає приписам ст. 471 КПК України, підсудний і потерпіла визнали істинність встановлених вище обставин відповідно до формулювання обвинувачення, висунутого в обвинувальному акті, та погодилися на призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, у виді восьми місяців позбавлення волі з розрахунку часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком до покарання за цей злочин згідно з ст. 71 КК України. Угода не містить домовленостей про обов`язки співпраці підсудного з правоохоронними органами з розкриття подібних злочинів. Суд не вбачає в угоді взятих на себе підсудним зобов`язань, які він, очевидно, не мав би можливості виконати.

Потерпіла та підсудний скріпили своїми підписами угоду 12 травня 2015 року в приміщенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ, підтверджуючи свою обізнаність з обмеженнями в праві оскарження вироку внаслідок укладення цієї угоди та затвердження її судом, що передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України. Підсудний письмово відмовився від свого права на допит свідків обвинувачення, від права на виклик свідків і подання доказів, що могли б свідчити на його користь, а також від права вимагати від прокурора і потерпілої доведення під час судового розгляду кожної обставини злочину, поставленої йому за вину, про що власноруч розписався в цій угоді. Взамін, потерпіла свідомо поступилася правом на зміну в подальшому розміру відшкодування шкоди і правом вимагати притягнення підсудного до відповідальності за злочин інакше як відповідно до формулювання цього обвинувачення. Тобто, як вбачається з угоди, її сторони на свій розсуд, ґрунтуючись на взаємних поступках, вільно розпорядилися лише своїми матеріальними і процесуальними правами, що відповідає принципу диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність порушень прав, свобод чи інтересів сторін кримінального провадження або інших третіх осіб, яких умови цієї угоди не стосуються.

Підсудний і потерпіла в судовому засіданні пояснили суду, що угоду вони уклали добровільно без впливу будь-якої обставини, необумовленої в угоді. Клопотань про виклик для допиту осіб з приводу жорстокого чи нелюдського поводження, тощо, яке б порушило свободу від самовикриття, підсудний не заявив, стверджуючи про відсутність у нього скарг на органи досудового розслідування та прокурора. Потерпіла, в свою чергу, наполягала на досягненні домовленостей про справедливу сатисфакцію та дійсності примирення. Відповідно, суд переконався у судовому засіданні в добровільності укладення угоди і в досягненні примирення за відсутності, поза всяким розумним сумнівом, обґрунтованих підстав стверджувати про протилежне.

Як вбачається з долучених до кримінальної справи за клопотанням прокурора документів, фактичні дані огляду нетбуку у присутності понятих під протокол (т. 1 а.с. 7-9), який на місці події 06.01.2015 виявлений у ОСОБА_6 і визнаний речовим доказом (т. 1 а.с. 19), прямо викриває підсудного у заволодінні чужим майном з наступним пійманням його «на гарячому». Вартість належного потерпілій на праві власності нетбуку, вказаного у заяві про вчинений злочин (т. 1 а.с. 6), підтверджена висновком товарознавчої експертизи № 177-15 від 16.01.2015 (т. 1 а.с. 46-51), чим доводиться предмет злочину. З добутого відеозапису камер спостереження (т. 1 а.с. 26), визнаного речовим доказом (т. 1 а.с. 25), вбачається використаний підсудним спосіб заволодіння майном потерпілої. Крім того, в причетності ОСОБА_6 до заволодіння чужим майном прямо викриває пред`явлення його для впізнання 09.01.2015 під протокол (т. 1 а.с. 38-42) свідкові ОСОБА_7 , який в підсудному впізнав особу, яка була ним затримана під час спроби залишити місце вчинення злочину з викраденим.

Суд, оцінивши джерела добутих відомостей про предмет злочину і про обстановку його виявлення, за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні в судовому засіданні в сукупності обставин, визнаних учасниками судового провадження істинними, дійшов висновку про достатність належних і допустимих доказів для встановлення фактичних підстав для визнання ОСОБА_6 винуватості у скоєному, яке згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України не викликає сумнівів у свободі самовикриття.

Наслідуючи роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в абз. 2 п. 4 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», умисні дії ОСОБА_6 , який мав не погашені та не зняті у встановленому законодавством порядку судимості за крадіжки, що виразилися у спробі таємного розкрадання чужого майна, за якої він зміг заволодіти викраденим майном, але одразу був викритий на місці, не маючи реальної можливості ним розпорядитися і зникнути з ним з незалежних від його волі причин, сторонами угоди правильно кваліфіковані згідно з ч. 2 ст. 15 КК України закінченим замахом на крадіжку середньої тяжкості за ч. 2 ст. 185 КК України за ознакою повторності, з приводу відповідальності за який допускається укладення угоди згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України.

Внаслідок визнання підсудним розміру шкоди у вартісному вираженні майна, що склало предмет злочину, взамін поступок потерпілої, якій повернуте таке майно в порядку кримінально-процесуальної реституції без пошкоджень його цілісності, в угоді немає жодних домовленостей про порядок і строк відшкодування завданої шкоди та про строк вчинення будь-яких інших дій, які підсудний зобов`язався б вчинити на користь потерпілої.

Вивченням особи обвинуваченого з`ясовано, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря психіатра через емоційно-нестійкий розлад особистості, який у підсумку судово-психіатричного дослідження за висновком експертів за № 40 (т. 1 а.с. 82-85) не являється хронічним психічним захворюванням та не позбавляв його можливості на час вчинення злочину віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними.

Таким чином, в укладеній угоді покарання узгоджене з врахуванням характеру і тяжкості обвинувачення та інших обставин на загальних засадах призначення покарання за ст.ст. 1, 65 цього Кодексу, як за вчинений злочин окремо, так і під час визначення остаточного покарання за правилами ст. 71 цього Кодексу, чим визначається відповідність умов угоди інтересам суспільства в охороні прав і свобод людини та громадянина, у невідворотності справедливого покарання в міру своєї вини.

Суд, перевіривши законність угоди, за стійким внутрішнім переконанням вважає за можливе її затвердити з ухваленням цього вироку, оскільки в судовому засіданні не встановлені обставини, які тому перешкоджали б відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв`язуючи питання про вид і міру покарання одночасно із затвердженням угоди про примирення, суд, керуючись правосвідомістю, з урахуванням ступеня тяжкості злочину та відомостей про особу винного в силу ч. 5 ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити покарання за злочин, що узгоджене сторонами угоди. Оскільки новий злочин вчинений до закінчення невідбутої частини покарання, на виконання ч. 4 ст. 81 КК України суд вважає достатнім визначити остаточну міру покарання, частково приєднавши у відповідності з вимогами ст. 71 КК України не відбуте покарання за попереднім вироком з дотриманням правил ст. 72 цього Кодексу про переведення покарання одного виду в інший.

Процесуальні витрати згідно з ст. 124 КПК України покладаються на підсудного.

Керуючись ст.ст. 368, 475 КПК України,

ЗАСУДИВ:
Затвердити укладену ОСОБА_6 12 травня 2015 року угоду про примирення з ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст.185 КК України під страхом скасування цього вироку протягом п`яти років давності притягнення до кримінальної відповідальності з призначенням судового розгляду в загальному порядку на випадок невиконання умов угоди.

ОСОБА_6 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчинені замаху за ч. 2 ст. 15 КК України на передбачену в ч. 2 ст. 185 КК України крадіжку, призначивши у виді узгодженого покарання три місяці арешту, до якого згідно з ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2013 року з переведенням відповідно до п. 1 «а» ч. 1 ст. 72 КК України менш суворого арешту в більш суворе позбавлення волі з розрахунку день за день, та остаточно призначити ОСОБА_6 за сукупністю вироків вісім місяців позбавлення волі.

Строк відбування ОСОБА_6 покарання обчислювати з моменту приведення вироку у виконання з фактичним затриманням.

Речові докази:

нетбук «Asus EeePC 1011 PX-WHS091S», переданий на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_4 , вважати повернутим у законне володіння за належністю;

DVD-R-диск із записом камер відеоспостереження, протоколи допитів свідків та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави на розрахунковий рахунок 0004, відкритий УДКС в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська () в ГУДКС України у Дніпропетровській області (МФО 805012), 196 гривень 80 копійок з призначенням платежу: «оплата витрат на залучення експерта згідно акту № 177-15 від 16.01.2015», поклавши на підсудного процесуальні витрати.

Вирок набирає законної сили із плином 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, протягом яких підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги потерпілим і обвинуваченим з підстав порушення порядку розгляду угоди і призначення неузгодженого покарання, а так само прокурором виключно з підстав затвердження угоди, яка не підлягає укладенню в рамках цього кримінального провадження. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору негайно.
Головуючий