Справа №529/205/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього його законних представників захисника - адвоката законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_4 представника малолітнього потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , учня 8 класу Андріївської загальноосвітньої школи, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2014 року близько 18 год. малолітній ОСОБА_5 , скориставшись тим, що в силу свого малолітнього віку потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не здатний зрозуміти характеру та значення вчинюваних з ним дій та не зможе чинити опір, заманив його на дах сільського будинку культури в с. Андріївці Диканського району Полтавської області, де задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом, здійснив акт мужолозтва та орогенітальний контакт. Внаслідок вказаних дій малолітнього ОСОБА_5 малолітньому потерпілому ОСОБА_4 були нанесені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку ділянки анального отвору, які, згідно висновку судово-медичної екпертизи № 1591 від 20.11.2014 року, кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

При розгляді справи в суді неповнолітній ОСОБА_5 свою винуватість у інкримінованому йому суспільно-небезпечному діянні, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, визнав у повному обсязі, вказавши на достовірність зібраних під час досудового слідства доказів, однак від пояснень щодо обставин його вчинення у судовому засіданні відмовився.

Законні представники неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - в судовому засіданні не заперечували факту вчинення їхнім сином вказаного вище протиправного діяння, однак від дачі суду будь-яких пояснень щодо обставин його вчинення відмовилися.

Вчинення мололітнім ОСОБА_5 вказаного вище суспільно-небезпечного діяння підтверджується:

- показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що того вечора він гуляв на території спортивного майданчика і ОСОБА_5 йому запропонував піти назбирати яблук. Після чого вони з ОСОБА_5 пішли до яблуні, яка росте неподалік спортивного майданчику, де набрали яблук. Там у саду ОСОБА_5 вставив свій статевий орган йому в рота. Коли вони повертались назад, ОСОБА_5 разом з ним піднявся на дах будинку культури, де зняв з нього штани та посадив його на свій статевий орган, ввівши його в анальний отвір йому. Йому було боляче, однак ОСОБА_5 говорив, щоб він потерпів ще трохи. Після цього вони повернулися на площадку до інших дітей;

- поясненнями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , яка пояснила, що ввечері 15 жовтня 2014 року її малолітній син ОСОБА_4 поїхав на велосипеді на площадку дитячого садка гратись з іншими дітьми. Через деякий час вона почала кликати сина додому, однак він не відгукувався і вони чоловіком ОСОБА_11 поїхали його шукати, однак не знайшли. Через деякий час вони приїхали додому, де побачили сина - малолітнього потерпілого ОСОБА_4 , який поводив себе незвично і в подальшому їм пояснив, що вони з малолітнім ОСОБА_5 були на даху сільського будинку культури, де той вставляв йому свій статевий орган у рот, а потім, знявши штани, сів на траву та сказав йому сідати на його статевий орган, вставивши його йому в анальний отвір;

- аналогічними поясненнями свідка ОСОБА_11 ;

- поясненнями малолітніх свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які пояснили, що вони всі разом та разом з малолітнім ОСОБА_5 15 жовтня 2014 року ввечері на спортивному майданчику школи грали у футбол, а неподалік від них грався малолітній потерпілий ОСОБА_4 . В подальшому малолітній ОСОБА_5 пішов разом з малолітнім ОСОБА_4 по яблука. Через деякий час до майданчика під`їхали батьки малолтінього потерпілого ОСОБА_4 , які шукали сина. Їм пояснили, що він разом з малолітнім ОСОБА_5 пішов по яблука, після чого вони поїхали. Через деякий час малолітній ОСОБА_4 повернувся разом з ОСОБА_5 і, дізнавшись, що його шукають батьки, поїхав на своєму велосипеді додому;

- аналогічними поясненнями свідка ОСОБА_15 ;

- висновком судово-цитологічної експертизи № 286 від 20.11.2014 року, з якого вбачається, що сліди слини на спідній білизні - трусах малолітнього ОСОБА_5 , можуть походити від малолітнього потерпілого ОСОБА_4 ;

- висновком судово-цитологічної експертизи № 287 від 21.11.2014 року, з якого вбачається, що сліди слини на тампоні-змиві зі статевого органа малолітнього ОСОБА_5 можуть походити від малолітнього потерпілого ОСОБА_4 ;

- висновком судово-імунологічної експертизи № 880 від 21.11.2014 року, з якого вбачається, що на трусах малолітнього ОСОБА_4 знайдена кров людини, де виявлений антиген Н. Ця кров може походити від малолітнього ОСОБА_16 та та від малолітнього ОСОБА_4 ;

- актом судово-психіатричної експертизи № 620 від 10.12.2014 року, з якого вбачається, що малолітній ОСОБА_4 міг сприймати, запам`ятовувати та в подальшому відтворювати обставини, що мають значення по даному кримінальному провадженню, але не міг правильно розуміти характер та значення вчинюваних з ним дій та чинити опір через малолітній вік;

- висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 448 від 25.12.2014 року, з якого вбачається, що суміш ДНК в біологічних слідах, які містять слину, на трусах малолітнього ОСОБА_5 та в змиві зі статевого органа малолітнього ОСОБА_5 може походити від малолітнього потерпілого ОСОБА_4 ;

- актом судово-психіатричної експертизи № 620 від 10.12.2014 року, з якого вбачається, що на момент вчинення малолітнім ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння та на час проведення експертизи він будь-яким хронічним психіатричним захворюванням не страждав та не страждає, не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки.

У діях малолітнього ОСОБА_5 вбачається суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 153 КК України, який скориставшись тим, що в силу свого малолітнього віку потерпілий ОСОБА_4 не здатний зрозуміти характеру та значення вчинюваних з ним дій та не може чинити опір, задоволив свою статеву пристрасть неприродним шляхом. Вказне суспільно небезпечне діяння малолітній ОСОБА_5 вчинив у віці неповних 14 років, тобто до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення, а отже клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності, відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження про застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За місцем навчання та проживання неповнолітній ОСОБА_5 характеризується позитивно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусового заходу виховного характеру у виді направлення його до загально-освітньої школи соціальної реабілітації, представника потерпілого малолітнього потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_10 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_9 , представника служби у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, представника кримінальної міліції Диканського РВ УМВС України в Полтавській області, які підтриали думку прокурора, а також вислухавши думку неповнолітнього ОСОБА_17 , його представника захисника ОСОБА_8 та законних представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували проти застосування таких заходів виховного характеру та просили передати неповнолітнього ОСОБА_5 під нагляд батьків, беручи до уваги той факт, що малолітній ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, яке є особливо тяжким, на момент вчинення якого не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе та буде досягнутим лише при застосуванні до нього примусового заходу виховного характеру у виді направлення його до загально-освітньої школи соціальної реабілітації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 97 ч. 2, 105 ч. 2 п. 5, ст. ст. 497-501 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_5 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, задоволити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусовий захід виховного характеру у виді направлення до загальноосвітньої школи соціальної реабілітації строком на 3 /три/ роки.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд.

Головуючий: