Справа №1412/739/12 14.11.2014 14.11.2014 14.11.2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2014 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого Куценко О.В.,
суддів Фаріонової О.М., Войтовського С.А.

потерпілої ОСОБА_1
засудженого ОСОБА_2
розглянула у відкритому судовому засіданні затеріали кримінальної справи за апеляцією потерпілої ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року, якою задоволено заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2013 року та постановлено розстрочити виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6537,17 грн. матеріальної та моральної шкоди етапами:

18.10.2014 - 200 грн.; 18.11.2014 - 200 грн.; 18.12.2014 - 200 грн.; 18.01.2015 - 200 грн.; 18.02.2015 - 200 грн.; 18.03.2015 - 200 грн.; 18.04.2015 - 200 грн.; 18.05.2015 - 200 грн.; 18.06.2015 - 200 грн.; 18.07.2015 - 200 грн.; 18.08.2015 - 200 грн.; 18.09.2015 - 200 грн.; 18.10.2015 - 200 грн.; 18.11.2015 - 200 грн.; 18.12.2015 - 200 грн.; 18.01.2016 - 200 грн.; 18.02.2016 - 200 грн.; 18.03.2016 - 200 грн.; 18.04.2016 - 200 грн.; 18.05.2016 - 200 грн.; 18.06.2016 - 200 грн.; 18.07.2016 - 200 грн.; 18.08.2016 - 200 грн.; 18.09.2016 - 200 грн.; 18.10.2016 - 200 грн.; 18.11.2016 - 200 грн.; 18.12.2016 - 137,17 грн.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України із призначенням покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн., ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1537,17 грн. матеріальної шкоди на загальну суму 6 537,17 грн.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 січня 2014 року вирок суду залишений без змін.

17 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою, в якій просив відстрочити виконання вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2013 року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 6537,17 грн. до 18 грудня 2014 року, розстрочивши його виконання шляхом сплати платежів у розмірі 200 грн. на протязі 26 місяців і 137,17 27 місяця відповідно.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд послався на те, що ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію, як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобільській АЕС в 1986 році, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, від виплати відшкодування ОСОБА_4 не відмовляється, усвідомлюючи необхідність виконання вироку.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання вироку. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання ОСОБА_2 , на те, що він утримає неповнолітнього сина, є безпідставними, оскільки вона щомісяця сплачує аліменти та заборгованості по виплатам не має. Також зазначає, що після розлучення у власність ОСОБА_2 перейшло ? частини майна та на його користь стягнуто 5017,50 грн. компенсації вартості ? частки будівельних матеріалів. За рішенням суду Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2013 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25442,67 грн. одноразово. У випадку відсутності у нього коштів, вони будуть стягуватися з реалізованого майна. Стверджує, що вказані факти свідчать про наявність у ОСОБА_2 майна та грошових коштів, що дає можливість йому виконати вирок суду без відстрочки.
Крім того, вказує, що розгляд заяви відбувався у її відсутності та без урахування її думки, оскільки не було повідомлено їй належним чином про час та місце розгляду зазначеної заяви.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_1 на підтримку апеляції, думку обвинуваченого ОСОБА_2 , який просив залишити постанову суду без зміни, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.п.4, 5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.1990 р. № 1 з подальшими змінами « Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України ( 1960 р.), суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, а також питання, що виникли після винесення вироку в процесі його виконання.

Разом з тим, відповідно до п.7 вказаної Постанови, питання про зміну порядку і способу виконання вироку в частині цивільного позову у виняткових випадках, коли не можливо виконати вирок в порядку встановленому раніше ( відсутність присудженого майна в натурі, тощо), розглядається судами у порядку, передбаченому ЦПК України.

Однак, як вбачається із матеріалів кримінальної справи, суд розглянув заяву засудженого ОСОБА_2 про розстрочку виконання вироку в частині вирішення цивільного позову відповідно до ст. 411 КПК України (1960 р.), що суперечить вимогам процесуальному закону.

Тому рішення суду постановлено з порушенням кримінально-процесуального права і підлягає скасуванню, а матеріали направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 362,366, 411 КПК України ( 1960 р.), суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року, якою задоволено заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2013 року та постановлено розстрочити виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6537,17 грн. матеріальної та моральної шкоди скасувати, матеріали направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Головуючий
Судді