Справа № 1-832/2011р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року Святошинський районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді Почупайло А.В.

при секретарі Мікулінській Н.М.

за участю прокурора Тимчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився у м. Лебедин Сумської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, має дітей: сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, зареєстрованого вСумській області, АДРЕСА_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5,судимого 02 червня 2010 року Святошинським районним судом м.Києва за ст. 15, ст. 185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень,

у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

в с т а н о в и в:

Підсудний ОСОБА_1, будучи раніше засудженим 02 червня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва за ст. 15, ст. 185 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову скоїв умисний злочин.

Так, ОСОБА_1 22 листопада 2010 року, приблизно в 19.40 годин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись біля будинку № 36 по вул. Зодчих в м. Києві, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, повторно, відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_4

При цьому, ОСОБА_1 22 листопада 2010 року, приблизно в 19.00 годин знаходячись разом з ОСОБА_4 біля магазину Сільпо, розташованого по пр. Л.Курбаса, 15-А в м. Києві розпивали алкогольні напої. В процесі розпиття алкогольних напоїв, ОСОБА_1 побачив у ОСОБА_4 мобільний телефон, яким вирішив заволодіти.

Коли, 22 листопада 2010 року, приблизно о 19.40 годин ОСОБА_4 направився по місцю свого мешкання, то ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою виконання свого злочинного умислу прослідував слідом за ОСОБА_4 до будинку № 36 по вул. Зодчих вм. Києві, де застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, правою рукою стиснутою в кулак наніс, ОСОБА_4 удар по голові відчого останній втративши рівновагу впав на землю, в результаті чого заподіяв потерпілому фізичний біль. Після цього, ОСОБА_1 продовжуючи далі свої злочинні дії правою рукою стиснутою в кулак наніс ОСОБА_4 ще два удари по голові, подолавши таким чином у ОСОБА_4 намір чинити опір, після чого з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, повторно відкрито викрав у ОСОБА_4 чуже майно, а саме:мобільний телефон Нокіа 6300, ціною 800 гривень в якому знаходилась сім-картка оператора мобильного звязку Київстар, ціною 50 гривень на рахунку якої грошей не було, а всього майна на загальну суму 850 гривень.

З викраденим чужим майном ОСОБА_1 з місця скоєння злочину втік, завдавши потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду.

Допитанийу судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому складі злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, щиросердно розкаявся й підтвердив суду обставини скоєння ним злочину та показав, що22 листопада 2010 року, приблизно о 19.00 годин він разом зі своїм знайомим Сергієм знаходився біля виходу з магазину Сільпо, розташованого по пр. Л.Курбаса, 15-А в м. Києві, де до них підійшов раніше йому незнайомий чоловік, який представився ОСОБА_4. В подальшому йому стало відомо що це був ОСОБА_4, який запропонував їм вжити разом з ним пиво. Погодившись, вони втрьох взявши пиво направились на лавку, яка розташована біля будинку 36 по вул. Зодчих в м. Києві. В ході спілкування він побачив у ОСОБА_4 мобільний телефон чорного кольору Нокіа, який вирішив в нього викрасти. Коли вони допили пиво, то Сергій кудись пішов, а він з ОСОБА_4 направились в сторону поряд розташованих гаражів, щоб сходити в туалет. Скориставшись цим, він запитав у ОСОБА_4 котра година і коли останній дістав із кишені свій мобільний телефон, то він наніс йому удар кулаком в область голови, штовхнувши його в спину,від чого ОСОБА_4 впав на землю та він ще двічі наніс йому удар кулаком по голові після чого ОСОБА_4 випустив з рук свій мобільний телефон, який він забрав та втік з місця злочину.

Приблизно через два дні він біля магазину Сільпознову зустрів свого знайомого Сергія, якому запропонував продати мобільний телефон ОСОБА_4 видавши його за свій. Сергій знайшов свого знайомого на імя Микола, який на свій паспорт заклав мобільний телефон в ломбард, отримавши 360 гривень. Він взяв у Миколи гроші в сумі 100гривень на власні потреби, а 260 гривень вони витратили на алкогольні напої, про те, що вказаний телефон ним був викрадений, він Миколі та Сергію не повідомляв.

У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Оскільки підсудний ОСОБА_1 свою вину в скоєному визнав повністю та не оспорює фактичні обставини справи, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви в добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників процесу та роз'яснивши їм положення ч. 3 ст. 299 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями підсудного ОСОБА_1 та дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу підсудного, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, дослідивши зібранні по справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому складу злочину повністю доведена й кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною, оскільки він із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_4, відкрито викрав чуже майно.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання підсудному ОСОБА_1 суд, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що є тяжким злочином, характеристику особи підсудного, який раніше судимий, на час скоєння злочину суспільно-корисною працею зайнятий не був, не працює, має двох неповнолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем проживання, його відношення до скоєного, обставиною, що обтяжує покарання підсудного у відповідності до вимог ст. 67 КК України, суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп'яніння,обставинами що пом'якшують покарання підсудного у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому, та вважає за необхідне обрати йому покарання у вигляді позбавленням волі,так як приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженомуПетровському ОСОБА_5, змінити з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання й, до вступу вироку в закону силу, утримувати під вартою в Київському СІЗО (№13) Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Київській області.

Строк відбуття покарання засудженомуПетровському ОСОБА_5 рахувати з 12 жовтня 2011 року.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 діб, із моменту вручення копії вироку засудженому, а рештою учасників процесу, в той же строк із моменту його проголошення.

Суддя: