Справа № 11- 214/2007 p. Головуючий
Категорія - ст. 186 ч.2 КК України. Доповідач - Демченко О.В.
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2007
р.

Апеляційний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого -
судді Навозенко Л.С., суддів - Демченка О.В.,
Оседача М.М., з участю прокурора -
Лисун СІ., захисника -
адвоката ОСОБА_1, засудженого
ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2. на вирок
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2007
року,-

установив :

Зазначеним вироком суду ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
уродженець міста Чернігова,

українець, громадянин України, неодружений, не

працюючий, з середньою освітою, мешканець м. Чернігова
АДРЕСА_1, раніше
судимий:

1) 18 лютого 1999 р. Деснянським
районним судом м. Чернігова за ст. 14ІЧ.2, 44, 46-1 КК України до 3-х
років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

2) 7 вересня 1999 р. Деснянським
районним судом м. Чернігова по ст. 206
ч.2, 140 ч.2, 143 ч.2, 42, 43 КК України до 3 років і 2 місяців
позбавлення волі,

засуджений: за ст. 186
ч. 2 КК
України ( в ред. 2001 р.) до чотирьох
років позбавлення волі, за ст. 190
ч.2 КК України (в ред.
2001 р.) до двох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України
остаточне покарання засудженому визначене в чотири роки позбавлення волі.

З нього стягнуто
на користь потерпілої
ОСОБА_3. на відшкодування матеріальної шкоди
630 грн., на
відшкодування моральної

2

шкоди 1000
грн. З нього ж стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_4. на відшкодування
матеріальної шкоди 549 грн.

ОСОБА_2. визнаний судом винним за скоєння ним злочинів за
таких обставин.

1) 20 липня 2005 року в денний
час ОСОБА_2., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в
квартирі № АДРЕСА_2 в м.
Чернігові, відкрито викрав телевізор марки „Профлайн" з пультом
дистанційного керування, загальною вартістю 630 грн., який належав ОСОБА_3.

2) 21 липня 2006 року у вечірній
час він же, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з
особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у
дворі будинкуАДРЕСА_3 в м. Чернігові, шляхом обману та зловживання довірою
ОСОБА_4., заволодів мобільним телефоном марки „Самсунг Х-480", вартістю 549 грн., який
належав ОСОБА_4.

Вважаючи вирок
суду незаконним, засуджений подав на нього апеляцію, у якій ставить питання про
перекваліфікацію його дій та відповідним чином на зменшення розміру покарання.
Зокрема, засуджений вважає, що він був несправедливо засуджений за ч.2 ст. 186 КК України,
оскільки в його діях немає такого складу злочину, як грабіж. Щодо свого
засудження за ч.2 ст.190 КК України, то на його думку, винність його в цьому
злочині недоведена, а відповідати за нього повинна особа, матеріали відносно
якої виділені в окреме провадження. Крім того, при розгляді кримінальної справи
суд припустився ряду порушень його прав, зокрема, не допитав деяких свідків у
справі, а показання допитаних свідків і потерпілих містять істотні суперечності
між його, ОСОБА_2., показаннями в суді.

Вислухавши в
судовому засіданні суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які
наполягали на задоволенні апеляції, міркування прокурора про безпідставність
апеляційних вимог і необхідність відмови в них, перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляції необхідно відмовити.
Таке рішення суд ґрунтує наступним.

Винність
ОСОБА_2. в злочинах, за які його визнано винним і засуджено, у повній мірі
знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджена низкою доказів,
досліджених судом, яким дано відповідної юридичної оцінки.

Так, в засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2. визнав,
що 20 липня 2005 року,
знаходячись в квартирі ОСОБА_5, разом з останнім та іншими особами вживав
спиртні напої. Скориставшись, що ОСОБА_5. вийшов на деякий час з кімнати, він
забрав з квартири, де знаходився, телевізор з пультом дистанційного керування,
який продав спочатку своєму

з

знайомому ОСОБА_6, а потім іншій
особі. Ці дії ОСОБА_2 вчинив ніби-то з дозволу ОСОБА_5, намагаючись в такий
спосіб знайти грошей для придбання спиртних напоїв.

Проте, ці
показання ОСОБА_2. в судовому засіданні є непевними, непослідовними і
суперечливими. Так, на досудовому слідстві при допиті як підозрюваний 23 травня 2006 р. (а.с.66-67)
він давав показання, що коли ОСОБА_5 знаходився в стані алкогольного сп'яніння,
то він, ОСОБА_2. сам прийняв рішення забрати телевізор з його квартири і зробив
це на очах присутніх в цій же квартирі ОСОБА_7
й ОСОБА_8. Телевізор він продав спочатку знайомому таксисту ОСОБА_6, а потім
іншій, незнайомій йому людині, а гроші витратив на власні потреби.

При допиті як
обвинувачений 24 жовтня 2006 року, ОСОБА_2.
дав показання, що перебуваючи в квартирі ОСОБА_5 за вказаних вище обставин, він
вирішив заволодіти телевізором злочинним шляхом. Незважаючи на умовляння ОСОБА_7 поставити
телевізор на місце, ОСОБА_2. протиправно заволодів ним, а пізніше продав його,
витративши гроші на власні потреби (а.с.190-193).

Ці його показання
на досудовому слідстві об'єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі,
тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Так, судом були
допитані як свідки особи, що проводили дізнання і досудове слідство - ОСОБА_9. та
ОСОБА_10, які дали показання про те, що всі показання ОСОБА_2. були записані з
його слів та відображені у відповідних процесуальних документах.

Місцевим судом
був досліджений документ -
пояснення ОСОБА_5, (а.с.8), який помер в лютому 2006 року (а.с.56). З
нього вбачається, що ніякої розмови з засудженим про продаж належного йому
телевізора він не вів, а вважав, що телевізор в нього було вкрадено.

Потерпіла ОСОБА_3. показала
суду, що від сина - ОСОБА_5
дізналась про відсутність телевізора. Вона зверталась до родичів ОСОБА_2., які
обіцяли повернути вартість телевізора, проте ніякого відшкодування вона не
отримала.

Свідок ОСОБА_11.
показала суду, що 20 листопада
2005 року
вона бачила ОСОБА_2. з телевізором в руках. Свідок ОСОБА_8. показала в судовому
засіданні, що від ОСОБА_2. дізналась про заволодіння ним телевізором ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_6.
підтвердив в суді факт купівлі ним у ОСОБА_2. телевізора „Профлайн" з
пультом дистанційного керування, який пізніше ОСОБА_2. забрав у нього назад.

Таким чином, усі докази беззаперечно свідчать, що ОСОБА_2.
всупереч волі ОСОБА_5 та інших осіб, заволодів чужим майном. Подальші його дії - негайний продаж
телевізора спочатку одній особі, потім іншій, розпорядження грішми від цих
оборудок на власний розсуд, прямо свідчать про наявність у нього прямого умислу
на заволодіння чужим майном. Це заволодіння ОСОБА_2. скоїв відкрито для інших
осіб. Раніше

4

він був засуджений за злочини проти
чужої власності, тому суд обґрунтовано визнав його винним за ч.2 ст.146 КК
України.

Щодо шахрайських
дій, внаслідок яких ОСОБА_2. заволодів майном потерпілої ОСОБА_4., то вони
також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

В судовому
засіданні ОСОБА_2. не визнав своєї вини за цим епізодом обвинувачення. Проте,
потерпіла ОСОБА_4. в судовому засіданні прямо вказала на ОСОБА_2., котрий разом
з іншою людиною, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження,
заволоділи належним їй мобільним телефоном. Аналогічні показання потерпіла
давала і на досудовому слідстві. Ці її показання є послідовними, логічними,
вони співпадають з іншими доказами по справі. Тому суд цілком підставно поклав
їх в обґрунтування вироку.

Свідок ОСОБА_12.
в судовому засіданні дала покази, з яких прямо випливає, що ОСОБА_2. разом з
іншою особою заволодів телефоном потерпілої всупереч її волі, обманним шляхом.
На досудовому слідстві під час проведення очних ставок вона прямо вказувала на
ОСОБА_2., який обманним шляхом заволодів телефоном потерпілої (ах. 143-145).

Явка з повинною
ОСОБА_2. свідчить про визнання ним факту протиправного заволодіння мобільним
телефоном потерпілої з послідуючим його продажем, (а.с. 75).

З показань
ОСОБА_2. як обвинуваченого 8
вересня 2006 р. (а.с.
107) видно,
що він приймав участь в незаконному заволодінні телефоном потерпілої ОСОБА_4.

Відносно іншої
особи, яка також приймала участь в цьому злочині, справа виділена в окреме
провадження, тому вона не була допитана в судовому засіданні, а її покази
досліджені судом. З них вбачається активна участь ОСОБА_2. в скоєнні злочину.
(а.с. 166).

Продаж
мобільного телефону потерпілої ОСОБА_2., використання ним грошей на власний
розсуд, свідчать про наявність у нього умислу на протиправне заволодіння цим
майном.

Таким чином, усі
покладені в обґрунтування вироку докази, зібрані з дотриманням діючого
кримінально-процесуального законодавства та визнані судом достовірними,
підтверджують винність ОСОБА_2. в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, як
скоєного за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Місцевий суд при
постановленні вироку дав оцінку зміненим показанням підсудного, визнавши їх
неправильними і не відповідаючими дійсності. З таким висновком місцевого суду
апеляційний суд погоджується. Показанням інших осіб, допитаних в ході розгляду
справи, судом також було дано оцінку.

Під час судового розгляду місцевим судом було вжито
заходів для явки в судове засідання свідка ОСОБА_7, винесено постанову про примусовий його привід. Ця
постанова не була виконана із-за відсутності

5

ОСОБА_7
за місцем проживання, тому суд дослідив його показання на досудовому слідстві,
(а.с. 266).

В ході розгляду
справи суд забезпечував підсудному можливість реалізувати його законні права, в
тому числі - право на
захист, призначивши йому захисника, давши можливість повторно ознайомитись з
усіма матеріалами кримінальної справи (а.с.257, 306).

Таким чином,
викладені в апеляції доводи не підтверджені дослідженими по справі доказами і
тому вона задоволенню не підлягає.

Призначене судом
покарання відповідає вимогам ст. 65
КК України. Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_2. має дві непогашені
судимості за скоєння тяжких умисних злочинів проти чужої власності, ніде не
працював, зловживав спиртними напоями і вчинив злочини в стані алкогольного
сп'яніння. З урахуванням цього, суд призначив ОСОБА_2. покарання не у
максимальних межах, передбачених законом за дані злочини. Це покарання, на
думку апеляційного суду, є достатнім для виправлення і перевиховання
засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При розгляді
справи апеляційним судом не було виявлено таких порушень
кримінально-процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для
скасування вироку. Вирок є законним, обґрунтованим і справедливим, зміні чи
скасуванню він не підлягає.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 366,
377 КПК України, апеляційний суд,-

ухвал ив :

Апеляцію
засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного
суду міста Чернігова від 12
січня 2007 року
відносно нього - без
змін.

Судді:

О.В. Демченко

Л.С. Навозенко

М.М. Оседач