Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/560/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 263 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000917 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2015 року.

Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто з участю:
- прокурора ОСОБА_8 ,
- захисника ОСОБА_6 ,
- обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені під час судового розгляду свідчать проте, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України є недоведеним. Так, ні сторона обвинувачення під час судового розгляду, а також суд першої інстанції у вироку не навели тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, які свідчили б про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку апелянта, суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , згідно яких зброю ОСОБА_7 здав 10.09.2014 року в другій половині дня, а посвідчення співробітника МВС у ОСОБА_7 вилучено лише 11.09.2014 року при його затриманні, також того дня вилучено рапорт на звільнення ОСОБА_7 , який знаходився у ОСОБА_9 .

Вищевказані документи не відображені в протоколі, який складено 11.09.2014 року. Суду свідки показали, що ніхто з керівництва не доводив ОСОБА_7 , що він звільнений з 10.09.2014 року і як наслідок не має права зберігати вогнепальну зброю та боєприпаси до неї.

Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що наказ на звільнення ОСОБА_7 , був складений 10.09.2014 року фактично коли він перебував у зоні проведення АТО і підпис про те, що він з ним ознайомився стоїть також 10.09.2014 року. При цьому, командир роти свідок ОСОБА_14 суду показав, що рапорт ОСОБА_7 до м. Кіровограда не направляв, наказ про його звільнення, в зоні проведення АТО не отримував, бійцю про факт його звільнення із міліції не доводив.

Також не відображено у вироку суду та обставина, що вилучені у ОСОБА_7 патрони, гранати видавались йому для здійснення ним своїх обов`язків по захисту кордонів держави при проведенні АТО, документ, який би приписував ОСОБА_7 здати чи повернути вищевказані боєприпаси, суду не надано. Навіть припускаючи, що рядового міліції могли звільнити 10.09.2014 року, як наполягає обвинувачення, у даному випадку мав би бути письмовий наказ про вирішення питання про повернення рядового до місця постійної дислокації його підрозділу, стосовно табельної зброї в наказі також мало бути вирішено питання, але даної вимоги керівництвом Кіровоградського УМВС України не дотримано.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які просили вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Заслухавши прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляцію захисника без задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 393 грн. 12 коп.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
За вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, вчинив зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу за таких обставин.
Відповідно до наказу № 147 о/с від 09.06.2014 року ОСОБА_7 призначений міліціонером батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Кіровоград» при УМВС України в Кіровоградській області та 03.08.2014 року направлений до зони проведення антитерористичної операції на сході України.

Відповідно до наказу по особовому складу № 304 від 10.09.2014 року начальника УМВС України в Кіровоградській області, ОСОБА_7 звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил України з постановленням на військовий облік.

11.09.2014 року на автодорозі «Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам`янка» (724 км), що на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району та області, під час проведення огляду автомобіля «Mercedes VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в багажному відділені виявлено та вилучено із сумки, яка належить ОСОБА_7 , 60 патронів центрального запалювання, трасуючої дії, калібру 5,45х39 мм, виготовлені промисловим способом, які він зберігав без передбаченого законом дозволу.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за обставин, встановлених у вироку є правильним, так як ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах правильно оцінених судом.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Тому доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також те, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження, є безпідставними.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України не визнав та показав, що він проходив службу в батальйоні «Кіровоград» УМВС України в Кіровоградській області. 10 .09.2014 року разом із товаришами по службі ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 святкував день народження останнього та вживав алкогольні напої. Комбат виявив це порушення дисципліни, змусив подати рапорти на звільнення за власним бажанням. Він подав рапорт на звільнення, після чого, їх відправили на базу в м. Кіровоград.

Перед відправленням до м. Кіровограда, за наказом командира, він здав свою зброю: автомат, пістолет, підствольний гранатомет. Додому їх відвозив брат командира роти ОСОБА_15 на автомобілі «Mercedes VITO». Перед м. Кіровоград їх затримали, у нього в сумці виявили 60 патронів до автомату «Калашникова», які він не помітив. В умовах АТО він зберігав боєкомплекти у своїх особистих речах. Коли їхали додому, то із лав МВС України, ще не був звільнений.

Про те, що обвинувачений ОСОБА_7 зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу об`єктивно підтверджується належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами, дослідженими та правильно оціненими судом першої інстанції, а саме:

- показаннями понятих свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , згідно яких у їх присутності, 11.09.2014 року проходив огляд автомобіля «Mercedes VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , спочатку по черзі, кожного бійця у воєнній формі запитували, де його речі, він показував, а потім оглядали ці речі. Під час огляду знайшли більше десяти гранат та патрони в упаковках. Також виявили гранату в курточці водія. Тиску з боку працівників міліції не було, бійці добровільно показували, де чиї речі та надавали пояснення. Всі обвинувачені пояснювали, що повинні були через день або два знову повертатись до зони АТО, а тому не здавали гранати і патрони. Посвідчення бійців та папка формату А4 вилучались;

- показаннями водія автомобіля «Mercedes VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідка ОСОБА_15 , згідно яких йому зателефонував брат ОСОБА_18 , який служить в батальйоні «Кіровоград», і попросив забрати п`ять бійців з м. Маріуполя до м. Кіровограда. Він привіз на автомобілі гуманітарну допомогу, забрав бійців, серед яких був ОСОБА_7 і вирушив до м. Кіровограда.

На в`їзді в м. Кіровоград невідомі, в масках затримали їх та почали проводити обшук, перевіряти особисті речі. В автомобілі їх було семеро: п`ять бійців, він та його товариш ОСОБА_19 . Він не знав, що бійці перевозили гранати та набої, які в них були вилучені. Бачив в автомобілі папку формату А- 4, вміст її, йому не відомо, її вилучали разом з посвідченнями бійців;

- показаннями командира роти батальйону спеціально призначення «Кіровоград» УМВС України в Кіровоградській області свідка ОСОБА_20 , згідно яких за те, що ОСОБА_7 із своїми товаришами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 вживали алкогольних напоїв, командир батальйону прийняв рішення про їх відправку із зони АТО м. Маріуполь до м. Кіровограду. ОСОБА_7 та інші бійці написали рапорти на звільнення. Він попросив свого брата ОСОБА_15 відвезти їх до м. Кіровограда.

Бійцям видавались автомати «Калашникова» (калібр 5,45 мм) та пістолети «Макарова», а в м. Дебальцево вони отримали гранати та підствольні гранатомети. Про те, що бійцям в м. Краматорську видавались гранати Ф-1 (оборонні), він дізнався нещодавно. Перед виїздом із зони АТО, комбат надав усний наказ бійцям ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 здати зброю, а йому перевірити речі. Він оглянув особисті речі бійців перед виїздом, але не ретельно. Коли направляв бійців до м. Кіровограда йому не було відомо, що вони звільненні з міліції.

Батальйон прибув до м. Кіровограда через три дні після затримання бійців. Все озброєння батальйону здавалось в м. Кіровограді, в постійному місці дислокації. Надлишки боєприпасів також були здані. В зоні АТО кожний боєць несе відповідальність за свою табельну зброю і боєприпаси, зброя знаходилася при бійці та в його особистих речах;

- показаннями заступника командира батальйону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » УМВС України в Кіровоградській області з матеріального забезпечення свідка ОСОБА_9 , згідно яких 11.09.2014 року його відправлено з м. Маріуполя до м. Кіровограда на лікування. При цьому він супроводжував чотирьох бійців батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на постійне місце дислокації. Бійці повертались до м. Кіровограда у зв`язку з тим, що напередодні вживали алкогольні напої, а це категорично заборонено. Крім того, бійці написали рапорти на звільнення, які йому зранку 11.09.2014 року разом з його рапортом на лікування передав заступник командира батальйону з кадрового забезпечення.

Повертались до м. Кіровограда на автомобілі «Mercedes VITO», що вилучалось з автомобіля та у бійців не бачив, так як був обличчям на капоті автомобіля. Про звільнення бійців із міліції дізнався 15.09.2014 року. Папку з рапортами було вилучено з його сумки працівниками внутрішньої безпеки УМВС разом із посвідченням, щодо посвідчень бійців, йому не відомо;

- показаннями командира батальйону патрульної служби міліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_2 свідка ОСОБА_14 , згідно яких міліціонер другої роти батальйону ОСОБА_7 разом із іншими бійцями вживав алкогольні напої, що категорично заборонено. Як наслідок, всі порушники дисципліни написали рапорти на звільнення. Він по телефону повідомив УМВС України в Кіровоградській області про наявність рапортів бійців про звільнення, йому відповіли, що бійці батальйону звільнені. Рапорти він передав ОСОБА_9 і наказав привести в УМВС України в Кіровоградській області. Командиру роти дав команду вилучити у бійців посвідчення. Бійцям видавалися боєкомплекти до табельної зброї, гранати видавались на підрозділ, а потім за рішенням командиру роти, в залежності від завдань, видавались бійцям. Як стало потім відомо командиром другої роти було прийнято рішення кожному бійцю видати гранати. Він особисто надав наказ командиру роти ОСОБА_20 прийняти у бійців всю табельну зброю і боєприпаси, а перед виїздом оглянути їх особисті речі, щоб не допустити несанкціонованого вивозу зброї і боєприпасів із зони АТО. З бійцями до м. Кіровограда їхав ОСОБА_9 на лікуватися, при цьому бійці повертались як цивільні особи і не мали права на зберігання зброї;

- показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно яких з ОСОБА_7 проходили службу в батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » УМВС України в Кіровоградській області на сході України в зоні АТО. Разом, вони допустили порушення дисципліни, а саме вживали алкогольні напої. У зв`язку з цим, комбат сказав написати рапорти на звільнення, що вони і зробили. Однак, коли направлялися до м. Кіровограда, вони не знали, що їх вже звільнено з міліції. За інформацією, яка була відома на момент відправлення, вони повертаються до м. Кіровограда, повинні працювати поки не повернеться весь батальйон, а потім буде вирішуватися їхня доля. Перед відправленням, по команді вони здали видану їм зброю та боєприпаси. З собою в дорогу ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взяли гранати, а ОСОБА_12 ще й патрони, мотивуючи тим, що шлях до м. Кіровограда пролягав через зону проведення АТО, протяжністю приблизно 300 км, а тому на їх думку була ймовірність нападу диверсійних груп. Під час проїзду по зоні АТО були блокпости, де їх перевіряли. Вони знали, що їдуть в батальйон, а тому збиралась здати всі боєприпаси в батальйоні.

11.09.2014 року їхали до м. Кіровограда на постійне місце дислокації батальйону і були затримані невідомими особами, які вилучили у них посвідчення, гранати та боєприпаси;

- показаннями помічника командира з матеріального забезпечення батальйону патрульної служби міліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » УМВС України в Кіровоградській області свідка ОСОБА_10 , допитаного в порядку ст. 225 КПК України, згідно яких до його посадових обов`язків входило складання звітів, видача боєприпасів, тощо. При цьому велась документація - книга форми № 3. Коли бійці їхали до зони АТО, то перед відправленням в м. Кіровограді їм видали табельну зброю ПМ, АК -74, потрійний боєкомплект, гранати РГО та РГМ. Гранати видавались зразу по одній, інших гранат в батальйоні не було. Після написання рапортів про звільнення, всі бійці здали під розпис видану їм зброю і боєприпаси, які він особисто прийняв по відомості. Де взялись у бійців гранати Ф-1 йому не відомо, на озброєнні в батальйоні їх не було.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підтверджуються дослідженими судом першої інстанції матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 11.09.2014 року, згідно якого під час огляду автомобіля «Mercedes VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумці, яка належить ОСОБА_7 виявлено та вилучено 60 патронів калібру 5,45 мм (т.№1 м.к.п.43-52);

- висновком експерта № 245 від 17.09.2014 року, згідно якого предмети, вилучені у ОСОБА_7 є боєприпасами - автоматними патронами центрального запалювання, трасуючої дії, калібру 5,45х39 мм, що використовуються для стрільби з нарізної зброї, калібру 5,45х39 мм (АК-74, АКС-74У, РПК-7 тощо) (т.№ 1 м.к.п.58);

- витягом із наказу УМВС України в Кіровоградській області № 147 о/с від 12.05.2014 року, згідно з яким ОСОБА_7 призначено міліціонером батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Кіровоград» при УМВС України в Кіровоградській області (т.№1 м.к.п.119);

- рапортом ОСОБА_7 про звільнення від 10.09.2014 року (т.№ 1 м.к.п.120);

- витягом із наказу УМВС України в Кіровоградській області № 304 о/с від 10.09.2014 року, згідно з яким ОСОБА_7 звільнений з органів МВС у запас ЗСУ з 10.09.2014 року у зв`язку тим, що не пройшов випробування в період іспитового строку (т.№ 1м.к.п.121);

- висновком службового розслідування та наказом № 1049 від 10.10.2014 року, якими встановлено порушення з боку безпосередніх керівників міліціонера ОСОБА_7 щодо незаконного зберігання ним боєприпасів (т.№1 м.к.п.122-129);

- наказом УМВС України в Кіровоградській області № 361 від 16.04.2014 року про оголошення штату підрозділу ПСМОП УМВС України в області (т.№ 1 м.к.п.135);

- наказом УМВС України в Кіровоградській області про відрядження особового складу батальйону патрульної служби міліції особового призначення № 261 від 03.08.2014 року на виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» (т.№ 1 м.к.п.136-141);

- особовою справою ОСОБА_7 (т. №1м.к.п.142-143);

- книгою обліку й закріплення озброєння БПСМОП «Кіровоград» (т.№1 м.к.п.144-183);

- наказом УМВС України в Кіровоградській області №17 від 01.08.2014 року «Про закріплення табельної вогнепальної зброї за працівниками БПСМОП «Кіровоград» (т.№ 1м.к.п.184-188).

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі досліджених доказів судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доказана повністю, а його дії за ч. 1 ст. 263 КК України кваліфіковано правильно, так як він вчинив зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Апеляційні доводи сторони захисту аналогічні тим, що давалися в суді першої інстанції та були предметом належної перевірки, за наслідками якої їх правильно визнано не обґрунтованими.

Так, доводи апелянта, що ОСОБА_7 не було доведено наказ про його звільнення від 10.09.2014 року, а тому як наслідок він мав право зберігати боєприпаси, оскільки був працівником міліції є необґрунтованими.

Навіть за обставин, що ОСОБА_7 будучи міліціонером при собі або в особистих речах перевозив боєприпаси з зони АТО до м. Кіровограда, де було постійне місце дислокації батальйону, за обставинах даної справи це не виключає в діянні обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Аналізом досліджених судом першої інстанції доказів встановлено, що знаючи вимоги законодавства України, які обмежують вільний обіг боєприпасів та порядок переміщення зброї та боєприпасів встановлений для працівників міліції, ОСОБА_7 повертаючись із зони АТО за грубе порушення дисципліни, не в повному обсязі виконав обов`язковий для нього усний наказ командира батальйону патрульної служби міліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_14 та безпосереднього командира роти ОСОБА_20 про здачу табельної зброї та боєприпасів. Добровільно ОСОБА_7 здав лише табельну зброю, при цьому не здав всі отримані ним боєприпаси, чим порушив порядок зберігання бойових припасів, так як особисті речі під час переміщення із зони АТО до постійного місця дислокації батальйону м. Кіровоград, не є тим місцем де повинні зберігатися бойові припаси. При цьому, дозволу на таке зберігання боєприпасів ОСОБА_7 від командиру батальйону або командиру роти не отримував.
Таким чином, ОСОБА_7 зберігав у своїх особистих речах бойові припаси без передбаченого законом дозволу, поза межами проведення антитерористичної операції, у той час коли не виконував спеціальних завдань, а навпаки був відсторонений від виконання будь-яких спеціальних завдань в зоні АТО та видалений з місця тимчасової дислокації батальйону за грубе порушення дисципліни.

Доводи апеляції, що обвинувачений ОСОБА_7 міг здати боєприпаси в АДРЕСА_2 , де постійно дислокувався батальйон, спростовуються показаннями безпосередніх командирів ОСОБА_14 і ОСОБА_20 , які перед відправкою із зони АТО, наказали ОСОБА_7 здати зброю і боєприпаси. ОСОБА_7 ніхто із безпосередніх керівників не давав дозволу переміщувати боєприпаси із зони АТО до м. Кіровограда, тим більше, що останній написав рапорт на звільнення з міліції з 10.09.2014 року, тобто вказав дату звільнення, коли покидав зону АТО. Даний наказ, як пояснив обвинувачений для нього був обов`язковим до виконання.

При цьому, звертає увагу колегії суддів, що згідно рапорту, міліціонер ОСОБА_7 просив звільнити його з органів міліції з 10.09.2014 року за власним бажанням. Від проходження військово-лікарської комісії відмовлявся, питання його звільнення просив розглянути на кадровій комісії УМВС України в області без його присутності. Претензій до керівництва БПСМОП «Кіровоград» не мав (т.№1м.к.п.120).
Як показав командира батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Кіровоград» УМВС України в Кіровоградській області свідок ОСОБА_14 , він по телефону повідомив УМВС України в Кіровоградській області про наявність рапортів бійців про звільнення, йому відповіли, що бійців звільнено. Рапорти він передав ОСОБА_9 і наказав привести в УМВС України в Кіровоградській області. Командиру роти дав команду вилучити у бійців посвідчення. Бійці повертались як цивільні особи і не мали права на зберігання зброї.

Дії ОСОБА_14 , як командира батальйону до порушників дисципліни, зокрема до ОСОБА_7 були послідовними, відповідали існуючій обстановці та вимогам діючих нормативних документів, з урахуванням тимчасової дислокації і подій в зоні проведення АТО.
Будь-яких даних, які свідчили проте, що ОСОБА_7 не буде звільнено з органів внутрішніх справ, на підставі його рапорту, в матеріалах кримінального провадження немає.
Навпаки, з наказом про звільнення із органів внутрішніх справ, ОСОБА_7 було ознайомлено під розпис, сам наказ та підстави звільнення, обвинувачений не оскаржив у встановленому законодавством України порядку.
Отже, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази та доводи апеляції захисника в їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що обвинувачений ОСОБА_7 , за обставин викладених у вироку, зберігав боєприпаси без передбаченого законом дозволу, його діяння утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а тому відсутні підстави для задоволення апеляції захисника та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, передбачених ст. 412, 415 КПК України, які є безумовними підставами для скасування вироку суду. Проявів упередженості з боку суду першої інстанції до ОСОБА_7 , колегією суддів також не встановлено, судовий розгляд проведено з дотриманням та забезпеченням реалізації обвинуваченим наданих йому процесуальних прав і обов`язків. Судовий розгляд було спрямовано на всебічне, повне з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення і перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_7 .

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України та відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263КК України є тяжким.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що він добровільно брав участь у проведенні антитерористичної операції на сході України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції, не встановлено.

Врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі, але без реального відбування покарання та прийняв правильне рішення про звільнення від відбування з випробуванням іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України за своїм видом і розміром відповідає меті покарання, засадам його призначення, а звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, але є ще справедливим.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції захисника, а тому вирок суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4