ун. № 759/1468/15-к
пр. № 1-кп/759/197/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2015 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0010414 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Путивль Сумської області, українець, громадянин України, освіта середня-спеціальна, одружений, працює вантажником у ТОВ «Валгрупп», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджений:

- 14.09.2011 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 25.12.2012 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання відповідно до ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 21.11.2014 року приблизно о 22 год. 30 хв., разом із своїм знайомим ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, знаходились поблизу павільйону ринку «Борщагівський», розташованого по вул. Зодчих, 58 в м. Києві. В цей час вони помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_5 , який пішки слідував від зупинки громадського транспорту ВО «Електронмаш» їм назустріч, тримаючи на правому плечі сумку чорного кольору та в долоні лівої руки - мобільний телефон.

Не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, вирішили відкрито викрасти вказане майно ОСОБА_5 , вступивши між собою в попередню злочинну змову.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, підійшли до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , діючи згідно досягнутої з ОСОБА_7 домовленості, погрожуючи ОСОБА_5 застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наказав останньому віддати ОСОБА_7 наявний у нього мобільний телефон. Сприймаючи погрози ОСОБА_4 та відчуваючи у зв`язку з цим реальну небезпеку для свого життя чи здоров`я ОСОБА_5 віддав ОСОБА_7 власний мобільний телефон марки «Nokia 5130», вартістю 300 грн. з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Діджус», вартістю 15 грн., на рахунку якого було 10 грн., а всього майно на загальну суму 325 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_5 передати йому наявні в останнього грошові кошти, та ОСОБА_5 , намагаючись уникнути конфлікту, віддав ОСОБА_4 гроші в сумі 20 грн. Після цього ОСОБА_4 , продовжуючи діяти згідно досягнутої з ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, домовленості, зірвав з плеча ОСОБА_5 сумку, вартістю 100 грн., в якій знаходився ноутбук марки Acer HS2264, вартістю 1500 грн., а всього майна на суму 1600 грн.

Після чого ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину разом з викраденим майном зникли, завдавши ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1925 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і послідовно дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні вагітну дружину, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше засуджений.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає, що досягнення цілей покарання та виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі, призначає йому покарання в межах санкції відповідної статті КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, проте в умовах здійснення контролю за його поведінкою з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

У відповідності до п.п. 3,4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки «Nokia 5130» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Діджус», сумку з ноутбуком марки Acer HS2264, передані на зберігання ОСОБА_5 - вважати повернутими за належністю.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 заставу змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 заставу в розмірі 36 540 (тридцять шість тисяч п`ятсот сорок) грн., сплачені відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2014 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1