Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

13 лютого 2014 року м. Київ

головуючого судді Квасневської Н.Д.,

суддів Швеця В.А., Бех М.О.,

при секретарі Петрику В.В.,

за участю прокурора Саленка І.В.

розглянула у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002104, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця м. Елгава, Латвія, без визначеного місця проживання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2013 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі.

Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2013 року в частині призначеного ОСОБА_1 покарання скасовано. Визнано ОСОБА_1 винним за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_1 Посилається на невідповідність покарання, призначеного апеляційним судом, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок мʼякості. Вважає необгрунтованим рішення суду про призначення засудженому мінімального покарання, оскільки таке рішення прийнято без урахування конкретних обставин справи. Просить призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він 7 квітня 2013 року, приблизно о 16 год., поблизу будинку № 29 по вул. Лисичанській в м. Дніпропетровську, діючи повторно, вчинив розбійний напад на ОСОБА_2, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я потерпілої та її дитини, а саме, погрожував застосуванням ножа, який відноситься до господарсько-побутових ножів, та заволодів майном та грошима потерпілої на загальну суму 2493 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Не оспорюючи висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій засудженого, прокурор вказує на призначення йому судом несправедливо мʼякого основного покарання. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у своїй апеляційній скарзі на вирок щодо ОСОБА_1 прокурор також посилався на мʼякість призначеного покарання та необгрунтованість рішення суду про непризначення засудженому обовʼязкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Апеляційний суд, перевіряючи вирок суду першої інстанції, дійшов висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначено покарання у звʼязку з тим, що місцевим судом при обранні покарання не було дотримано вимог закону щодо призначення засудженому додаткового покарання, і в той же час дійшов висновку про безпідставність доводів прокурора щодо мʼякості основного покарання, призначеного ОСОБА_1 судом першої інстанції.

Обгрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд послався на наявність обставин, які помʼякшують покарання засудженого, в той же час залишив поза увагою те, що він, будучи неодноразово судимим, в тому числі за аналогічні кримінальні правопорушення, щойно звільнившись з місць позбавлення волі, знову вчинив тяжкий злочин щодо жінки з немовлям. На переконання колегії суддів, призначення ОСОБА_1 мінімального покарання не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, і не сприятиме виправленню засудженого та попередженню нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин висновок апеляційного суду про безпідставність апеляційної скарги прокурора щодо призначення засудженому несправедливо мʼякого покарання належним чином не обгрунтований.

На підставі наведеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, у зв'язку з порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого, вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Якщо обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним раніше, підтвердиться, то рішення про призначення ОСОБА_1 мінімального покарання слід вважати явно несправедливим внаслідок м'якості.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

Квасневська Н.Д. Швець В.А. Бех М.О.