Ухвала іменем україни 21 травня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2, який визнаний винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12,

засудженого ОСОБА_1,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор висуває вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає про м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання та неправильне застосування ст. 75 КК України та про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що при призначенні місцевим судом ОСОБА_1 покарання не правильно враховано як пом'якшуючу покарання обставину - щире каяття і звертає увагу на те, що обвинувачений визнав вину з огляду на наявність великої кількості доказів його винуватості. Стверджує про неправильне застосування ст. 75 КК України і необґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання. Вказує на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України.

На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та захисника засудженого ОСОБА_1 ОСОБА_4

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 змінено та відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ст. 76 КК України. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 2788 грн 40 коп. за проведення судових експертиз.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити, засудженого, який виступав проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду злочин вчинено за таких обставин.

18 серпня 2013 року близько 13:30 год. ОСОБА_1, керуючи власним автомобілем «Mercedes Benz CLS 55 AMG», реєстраційний номер НОМЕР_1, на 22 км + 400 м автодороги «Київ-Одеса» поблизу м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області грубо порушуючи вимоги пунктів 1.10, 10.1, 12.6 «г» Правил дорожнього руху України, рухаючись у напрямку м. Одеса по роздільній смузі, рух по якій заборонено, перевищуючи максимально дозволену швидкість, а саме із швидкістю неменше 131,5-143,3 км/год, при виїзді у смугу гальмування, допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, який рухався в попутному напрямку і перестроювався з лівої смуги руху в напрямку м. Одеса в смугу гальмування для розвороту і подальшого руху в напрямку м. Києва. В результаті зіткнення водій ОСОБА_5 загинув, а пасажири ОСОБА_6 і малолітній ОСОБА_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Місцевий суд при призначенні ОСОБА_1 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, урахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем роботи характеризувався позитивно, на спеціальних обліках не перебував, а потерпілі не мають до нього претензій і просили його суворо не карати. Обставиною що пом'якшує покарання суд визнав щире каяття ОСОБА_1 у вчиненому злочині.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, пом'якшуючи ОСОБА_1 покарання, неправильно застосував вимоги ст.75 КК України.

Так, зокрема, згідно з вимогами ст. 75 КК України (у редакції Закону України №4652-VI від 13 квітня 2012 року, яка була чинна на час постановлення рішення судом апеляційної інстанції), якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Пом'якшуючи призначене покарання та приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд голослівно указав на неповне врахування місцевим судом даних про особу ОСОБА_1 при призначенні останньому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому апеляційний суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, та його конкретні обставини, зокрема грубість порушення ним вимог Правил дорожнього руху України при керуванні транспортним засобом, а також те, що це потягло за собою тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого та спричинення тяжких тілесних ушкоджень двом особам, у тому числі малолітньому.

Одночасно рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням належним не мотивовано і не указано, які дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Ті позитивні дані про особу засудженого, які були враховані місцевим судом і на які послався суд апеляційної інстанції, на думку колегії суддів не є достатніми обставинами для висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання.

З урахуванням зазначених обставин у сукупності суд апеляційної інстанції неправильно застосував вимоги ст. 75 КК України та призначив покарання, яке не може бути визнано необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів через його м'якість.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді суду належить повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідити обставини провадження та постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Якщо при новому апеляційному розгляді не буде встановлено пом'якшуючих покарання обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого злочину, та свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то призначене ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м'яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10