Справа № 642/4912/14
Провадження №1-кп/642/38/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоницівка, Дергачівського району Харківської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Солоницівка, Дергачівського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2012 року у вечірній час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , дізнавшись адресу фактичного мешкання ОСОБА_14 , прибули до будинку АДРЕСА_4 , де і стали чекати приїзду останнього з метою з`ясування питання з приводу його розрахунків за поставлене йому молоко. В той же день, близько 19-00 години ОСОБА_11 та ОСОБА_12 побачили, що ОСОБА_14 на своєму автомобілі «Mitsubishi pajero», державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, разом зі своєю дружиною ОСОБА_15 ), та неповнолітнім сином ОСОБА_16 приїхали до дому, та дочекавшись, поки дружина та дитина підуть до дому, скориставшись тим, що ОСОБА_14 залишився на самоті в салоні свого автомобілю, ОСОБА_11 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, підійшов до передньої водійської дверці та відкрив її, почав за одяг витягувати ОСОБА_14 з його автомобілю. Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , тримаючи ОСОБА_14 своєю лівою рукою за одяг, наніс йому своєю правою рукою удар у підборіддя та в той же час ОСОБА_12 , який знаходився позаду, умисно наніс йому тупим твердим предметом один удар в ділянку потилиці та лівої ноги, від якого потерпілий, втративши рівновагу, впав на сніг та втратив свідомість. При цьому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжили умисно спричиняти йому своїми ногами тілесні ушкодження в різні частини тіла: голові, тулубу та ребрам, завдавши йому чисельні удари .Злочинними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_14 , були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з легкими клінічними проявами і забитою раною в потиличній області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 22.05.2013 року ОСОБА_11 , будучі обізнаним про місце пересування свого боржника ОСОБА_17 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом зі своїм сином ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою незаконного позбавлення волі та викрадення людини, на автомобілі останнього - ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_2 , червоного кольору, прибули до будівлі податкової адміністрації Харківської області, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 30, де і стали чекати потерпілого ОСОБА_17 , який повинен був приїхати в той день до податкової міліції за вищевказаною адресою. В той же день, близько 16-00 години, знаходячись в салоні вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , побачивши малознайомого йому ОСОБА_17 , який приїздив разом зі своїм захисником ОСОБА_18 на автомобілі «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , який він припаркував поблизу з будівлею Податкової адміністрації Харківської області, наказав ОСОБА_13 прослідувати за ОСОБА_17 , який разом зі своїм захисником ОСОБА_18 , зустрівшись з співробітником податкової міліції ОСОБА_19 , направилися до кафе: «Мрія», розташованого поблизу по вул. Карла Маркса в м. Харкові. Побачивши як ОСОБА_17 відійшов від ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та самостійно направився у напрямку Податкової адміністрації Харківської області, ОСОБА_13 телефоном став інформувати ОСОБА_12 про пересування ОСОБА_17 . Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, ОСОБА_11 , чекаючи ОСОБА_17 біля автомобіля, під керуванням останнього «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , побачивши як він направлявся у напрямку до вказаного автомобілю, почав рухатися у його напрямку та, привітавшись з ОСОБА_17 за руки, почав його утримувати, при цьому потерпілий намагався звільнити свою руку та втекти, але дорогу йому перегородив ОСОБА_13 , який йшов за ним позаду. Побачивши це, до них підбіг ОСОБА_12 . Користуючись своєю перевагою у фізичній силі та кількості, прагнучи подолати волю потерпілого до опору, вони утрьох почали наносити ОСОБА_17 численні удари руками і ногами в різні частини тіла, чим спричинили останньому фізичний біль, який виразився у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень, та застосовуючи психологічне насильство, яке виразилося у словесних погрозах ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 силою потягли його до автомобіля «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , який на підставі довіреності знаходився в користуванні ОСОБА_17 , власником якого є ОСОБА_20 , та проти його волі посадили його в салон вказаного автомобілю, після чого повезли потерпілого в Дергачівський район Харківської області.
Крім того, 22.05.2013 року ОСОБА_11 , будучі обізнаним про місце пересування свого боржника ОСОБА_17 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом зі своїм сином ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою незаконного позбавлення волі та викрадення людини, на автомобілі останнього ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_2 , червоного кольору, прибули до будівлі Податкової адміністрації Харківської області, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 30, де і стали чекати потерпілого ОСОБА_17 , який повинен був приїхати в той день до Податкової міліції за вищевказаною адресою. В той же день, близько 16-00 години, знаходячись в салоні вказаного автомобіля, під керуванням ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , побачивши малознайомого йому ОСОБА_17 , який приїздив разом зі своїм захисником ОСОБА_18 на автомобілі «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , який він припаркував поблизу з будівлею Податкової адміністрації Харківської області, наказав ОСОБА_13 прослідувати за ОСОБА_17 , який разом зі своїм захисником ОСОБА_18 , зустрівшись з співробітником податкової міліції ОСОБА_19 , направилися до кафе «Мрія», розташованого поблизу по вул. Карла Маркса в м. Харкові. Побачивши як ОСОБА_17 відійшов від ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , та самостійно направився у напрямку Податкової адміністрації Харківської області, ОСОБА_13 телефоном став інформувати ОСОБА_12 про пересування ОСОБА_17 . Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, ОСОБА_11 , чекаючи ОСОБА_17 біля автомобіля під керуванням останнього «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , побачивши як він направлявся у напрямку до вказаного автомобілю, почав рухатися у його напрямку та, привітавшись з ОСОБА_17 , за руки почав його утримувати, при цьому потерпілий намагався звільнити свою руку та втекти, але дорогу йому перегородив ОСОБА_13 , який йшов за ним позаду. Побачивши це, до них підбіг ОСОБА_12 . Користуючись своєю перевагою у фізичній силі та кількості, прагнучи подолати волю потерпілого до опору, вони втрьох почали наносити ОСОБА_17 численні удари руками і ногами в різні частини тіла, чим спричинили останньому фізичний біль, який виразився у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень, та застосовуючи психологічне насильство, яке виразилося у словесних погрозах ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , маючи умисел також на незаконне заволодіння транспортним засобом силою, потягли його до автомобіля «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , який на підставі довіреності знаходився в користуванні ОСОБА_17 , власником якого є ОСОБА_20 , та проти його волі посадили його в салон вказаного автомобілю, після чого ОСОБА_12 сів за кермо вказаного автомобілю та разом зі своїм батьком ОСОБА_11 повезли потерпілого в Дергачівський район Харківської області. Злочинними діями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_20 було завдано матеріальних збитків у великому розмірі на загальну суму 148670,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину в пред`явлених йому обвинуваченнях за ч. 2 ст.125, ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 289 КК України не визнав повністю. За епізодом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 він пояснив, що колись з ОСОБА_14 довгий час співпрацювали, і у потерпілого перед ним утворився борг 2,5 млн.грн., які досі не повернуті ним. Був судовий процес, але в суді ОСОБА_11 не зміг доказати існування боргу. Також обвинувачений не заперечував, що часто дзвонив ОСОБА_14 з метою повернення грошей, однак до подій 04.02.2012 року, які сталися з потерпілим, не має відношення, навіть місце мешкання останнього йому невідомо, потерпілий оговорює його. За епізодом позбавлення волі та викрадення ОСОБА_17 , незаконного заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_20 , пояснив, що інкриміновані йому діяння були інсценуванням викрадення за бажанням ОСОБА_22 та згідно до попередньо укладеного з ним договору про спільну діяльність. При цьому він також зазначив, що з ОСОБА_23 був знайомий з 2009 року, постачав йому молоко, склалися нормальні взаємовідносини. В тому ж році у ОСОБА_22 перед ним утворився борг у розмірі 215000 грн., які не повернуті досі. В травні 2013 року додому до ОСОБА_11 прийшов чоловік, який відвів його до траси в смт. Солоницівка, де на нього чекав ОСОБА_24 , котрий пояснив, що не може віддати йому борг, та розповів, що його «замовили» конкуренти, запевнив, що є загроза його життю, прохав допомогти йому шляхом інсценування його викрадення, щоб він йому віддав борг в майбутньому. ОСОБА_11 не одразу повірив йому та запропонував на всяк випадок укласти договір. Під час наступної зустрічі десь 15.05.2013 року ОСОБА_24 приніс заздалегідь надрукований та вже ним підписаний договір, який ОСОБА_11 також підписав. При цьому був присутній його товариш, незнайомий Цихмістру. Згодом йому товариш ОСОБА_25 повідомив, що він приїде у м. Харків в Податкову інспекцію 22.05.2013 року. У вказаний день вперше ОСОБА_11 та син ОСОБА_12 на автомобілі ОСОБА_13 (товариш ОСОБА_26 , якого він попросив відвезти їх у м. Харків по роботі) - ВАЗ 2101, близько 12-00 годині приїхали до Податкової інспекції, однак товариш ОСОБА_25 повідомив, що останній приїде о 16-00 годині. Вдруге вони приїхали в умовлене місце о 16-00 годині, побачили, як ОСОБА_25 йшов у кафе, а коли він вийшов звідти, інсценували його викрадення: ОСОБА_11 та син ОСОБА_26 взяли його під руки, ОСОБА_24 кликав на допомогу, звав міліцію, сіли в автомобіль «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 (син ОСОБА_26 - за кермо, а він та ОСОБА_25 позаду). При цьому ОСОБА_25 сам відкрив автомобіль, добровільно віддав ключі від нього ОСОБА_26 та сказав йому сісти за кермо. За бажанням ОСОБА_25 виїхали за місто, де його ввечері повинні були чекати. По телефону ОСОБА_24 ні з ким не розмовляв, хотів купити телефон ОСОБА_11 . Пізніше ОСОБА_26 та ОСОБА_27 в той же день біля СТО бачилися, в цей час ОСОБА_11 знаходився з ОСОБА_24 в автомобілі поряд. Вони приїхали за м. Південний (за колонією, де йде дорога на Дергачі), зупинилися, побачивши автомобіль, припаркований на дорозі. За бажанням ОСОБА_28 пішов до того автомобіля, йому сказали, що чекають на ОСОБА_25 . ОСОБА_25 вийшов з автомобіля, дружньо привітавшись з одним з чоловіків, пересів туди, і вони роз`їхалися. В автомобілі був той, хто вперше приходив до нього додому. Приблизно через тиждень ОСОБА_25 приїхав додому до ОСОБА_11 з метою забрати автомобіль, повідомив, що в нього все нормально. ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив також, що не хотів віддавати одразу автомобіль, доки ОСОБА_25 не віддасть хоча б частину боргу. Після того, як ОСОБА_25 віддав йому 25000 грн. (без розписки), він відвів його на місце, де був залишений автомобіль. При цьому ОСОБА_25 обіцяв віддати залишок боргу до кінця 2013 року, однак більше він його не бачив, його місцезнаходження невідомо. Спочатку ОСОБА_11 зазначав, що його син ОСОБА_26 про мету приїзду до податкової інспекції у м. Харків дізнався, коли вже побачив ОСОБА_22 , однак згодом сказав, що це було біля податкової десь до 12-00 години, про існування договору синові взагалі не було відомо, заздалегідь про роль кожного вони не домовлялися. Крім того, ОСОБА_11 повідомив, що про приїзд ОСОБА_24 його інформував друг ОСОБА_25 , котрий з ним приїжджав, він був біля податкової. Про те, що ОСОБА_24 вийшов з кафе та прямує до автомобіля, йому не повідомляли, це він побачив особисто, чекаючи його біля автомобіля. Про те, що ОСОБА_25 був в кафе, дізнався вже від слідчого. Обвинувачений зазначив, що ніяких фізичних ушкоджень ОСОБА_29 ніхто з них не заподіював, а стосовно ОСОБА_13 , йому взагалі невідомо, що він в цей час робив, жодної винагороди йому не обіцяв. Крім того, ОСОБА_11 заперечував сам факт незаконного заволодіння автомобілем «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , оскільки сів в нього під час інсценування викрадення ОСОБА_22 за його бажанням, тимчасово автомобіль з надрукованою в той день довіреністю на його ім`я знаходився у нього до моменту, коли його ОСОБА_25 неушкодженим забрав. При цьому він зазначив, що автомобіль після інсценування викрадення ОСОБА_22 весь час стояв на стоянці біля відділу міліції.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 також свою вину в пред`явлених йому обвинуваченнях за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 289 КК України не визнав повністю, підтвердивши покази ОСОБА_11 . За епізодом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . ОСОБА_12 зазначив, що про борг Філінського перед батьком йому невідомо, вперше побачив потерпілого вже у Ленінському РВ, ніяких тілесних ушкоджень йому не наносив, на момент інкримінованого кримінального правопорушення був фізично слабше потерпілого та молодше, ніж зараз, на 2 роки, ОСОБА_30 його обмовляє. За епізодом позбавлення волі та викрадення ОСОБА_17 , а також незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_20 , ОСОБА_12 пояснив, що 22 травня 2013 року батько ОСОБА_11 попрохав його з`їздити з ним з приводу роботи на вул. К.Маркса у м. Харкові. ОСОБА_26 попрохав свого товариша ОСОБА_13 їх туди відвезти, дав гроші на бензин. Коли приїхали біля 12-00 годині до податкової, ОСОБА_11 з кимось розмовляв по телефону, а ОСОБА_26 та ОСОБА_31 сиділи в автомобілі. Потім ОСОБА_11 повідомив, що необхідно буде приїхати пізніше. ОСОБА_11 повідомив синові, що відбудеться невелика сутичка, потрібно йому допомогти, роль кожного не пояснював, про мету приїзду дізнався після 12-00, в 16-00 вже годині він знав. Коли біля податкової інспекції він побачив, що між батьком та ОСОБА_24 (якого колись бачив) розпочалася словесна перепалка на підвищених тонах, він підійшов, взяв останнього під руку та спокійно повів з батьком до автомобіля. При цьому обвинувачений пояснив, що йому невідомо, хто відкрив автомобіль, батько чи ОСОБА_24 сказали йому сісти за кермо. ОСОБА_24 сів в автомобіль добровільно, фізичне насильство до нього не застосовували. ОСОБА_27 залишився на тому ж місці. Пізніше в той же день ОСОБА_26 бачився біля СТО з ОСОБА_32 та запевнив його, що все нормально, кримінальна відповідальність йому не загрожує. Далі вони попрямували в сторону Шпаковки Дергічівського району, на дорозі побачили мікроавтобус (фольксваген) темно-червоного кольору та зупинилися приблизно в 15 метрах, ОСОБА_11 туди сходив, і повернувшись сказав, що все нормально, після чого туди пішов ОСОБА_24 та вони роз`їхалися. Автомобіль ОСОБА_24 поставили на стоянку. Зі слів батька йому відомо, що з ОСОБА_24 все нормально. Також ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_33 ніякої участі у інкримінованих йому діяннях не приймав, не просив його повідомляти про переміщення ОСОБА_24 , він просто привіз їх з батьком до Податкової інспекції, про переміщення ОСОБА_24 по телефону не повідомляв.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_13 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 146 КК України визнав частково, заперечував в частині нанесення тілесних пошкоджень та завчасному зговорі, вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 289 КК України не визнав. ОСОБА_13 зазначив, що напередодні 22 травня 2013 року ОСОБА_12 попрохав відвезти його з батьком - ОСОБА_34 в ОСОБА_35 з приводу роботи, на що він погодився. Вони приїхали до Податкової інспекції, ОСОБА_11 неодноразово з кимось розмовляв по телефону, а він з ОСОБА_26 сиділи в автомобілі. Після цього ОСОБА_11 повідомив, що необхідно буде приїхати о 16-00 годині. Він та ОСОБА_26 повернулися в ОСОБА_36 , а батько вийшов на Холодній горі. Біля колишнього магазину «Тройка» на Холодній горі до них підсів ОСОБА_11 та поїхали в теж місце, що о 12-00 годині. Цихмістро ОСОБА_37 вийшов кудись, а він та ОСОБА_26 сиділи в машині. Після цього ОСОБА_26 показав на раніше незнайомого йому лисуватого чоловіка міцної статури, який втрьох з двома іншими чоловіками перейшов дорогу та направився в кафе, сказав, що це той, хто нам потрібний. ОСОБА_26 попрохав ОСОБА_27 прослідкувати за зазначеним чоловіком, за його діями. Тоді ОСОБА_27 пішов за ним до кафе, подзвонив ОСОБА_26 та повідомив, що той чоловік вийшов з кафе. ОСОБА_27 пішов за ним та, завернувши за ріг вулиці, побачив, що ОСОБА_11 вітається за руку з тим чоловіком. Через пару хвилин між ними зав`язалася сутичка, ОСОБА_24 (прізвище чоловіка дізнався у слідчого у відділі міліції) почав вириватися та прямував до ОСОБА_27 , а він розставив руки. ОСОБА_37 тримав ОСОБА_24 , а ОСОБА_26 почав наносити удари руками по тулубу, ногами по ногах ОСОБА_24 , з ОСОБА_26 спали шльопанці, а він підняв їх та тримав у руках. Не розуміючи, що відбувається, ОСОБА_27 взяв за руку ОСОБА_26 , але той відштовхнув її. Цихмістро ОСОБА_37 та ОСОБА_26 перетягли ОСОБА_24 до його автомобіля, один з ОСОБА_38 дістали ключі та відкрили автомобіль. Цихмістро ОСОБА_37 сів позаду з ОСОБА_24 , при цьому потерпілий сідав недобровільно, його затягнув за собою ОСОБА_39 підняв в автомобіль ноги Оптова, щоб не прикрили дверцятами. Вони поїхали в невідомому напрямку. ОСОБА_27 намагався додзвонитися ОСОБА_38 , однак телефони були виключені. Тоді ОСОБА_27 поїхав додому. Згодом ОСОБА_26 подзвонив ОСОБА_40 з невідомого номеру, сказав, щоб той забрав свій автомобіль та їхав додому. Вже вночі брат підвіз ОСОБА_41 та він забрав свій автомобіль. Вже біля півночі ОСОБА_31 здзвонився з ОСОБА_26 та зустрівся біля СТО, вони були на тій самій машині, ОСОБА_24 сидів позаду, було чути, як той прохав його відпустити, не чіпати, на що ОСОБА_11 , стоячи біля автомобіля, сказав йому закрити рота, на що ОСОБА_26 сказав ОСОБА_27 , що все нормально. Через пару днів ОСОБА_31 бачив ОСОБА_26 за кермом того автомобіля, а також бачив автомобіль на стоянці. ОСОБА_27 нічого не розпитував про ОСОБА_24 , оскільки зрозумів, що потрапив у халепу. При цьому ОСОБА_27 зазначив, що тілесних ушкоджень ОСОБА_24 він не наносив, барсетку ОСОБА_24 не ніс, стояв зі шльопанцями ОСОБА_26 в руках поряд, про те, що відбувається, зрозумів же під час зазначених подій, заздалегідь ні про що не домовлявся, ніякої винагороди не отримував, про інсценування викрадення йому нічого невідомо. Крім того, ОСОБА_27 зазначив, що хтось з Цихмістро, побачивши, що біля них збирається натовп людей, висловився, щоб не звертали увагу, вони працівники податкової.

Не дивлячись на те, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованих ним злочинів не визнали, а ОСОБА_13 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 146 КК України визнав частково, та за ч. 3 ст. 289 КК України не визнав повністю, суд вважає, що вина всіх трьох обвинувачених у вчиненні зазначених інкримінованих їм діянь знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджується наступними доказами, які були зібрані в ході досудового слідства, та які згідно до вимог ст. ст.. 22, 23, 27 КПК України безпосередньо досліджені судом у відкритому судовому засіданні:

По епізоду нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 від 04.02.2012 року:
- показами потерпілого ОСОБА_14 , який був допитаний у судовому засіданні і пояснив, що колись співпрацював разом з ОСОБА_11 , котрий постачав йому молоко. Існування боргових зобов`язань перед ОСОБА_11 він заперечував, посилаючись на існування рішенням суду, яке набрало чинності. 04.02.2012 року біля 19-00 години він повертався з дружиною та сином додому у квартиру, розташовану в будинку на перехресті вул. Тринклера та вул.. Культури у м. Харкові. Заїхавши у двір, дружина та син пішли додому, а він розмовляв по телефону в автомобілі, коли почув, що хтось стукає у вікно. Спочатку він нічого не зрозумів, чоловік (впізнав в ньому ОСОБА_11 ) почав його витягувати з автомобіля, вимагати гроші та тягнути позаду автомобіля, де на нього вже чекав ОСОБА_12 , який ззаду почав наносити металевим предметом удари по ногах та потилиці, в результаті чого потерпілий впав на землю обличчям вниз, а вони удвох почали наносити удари ногами по спині, попереку. Однак їх злякали перехожі та вони зникли, а потерпілий викликав швидку та міліцію.

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_14 про вчинене кримінальне правопорушення від 24.03.2014 року, згідно якого 04.02.2012 року біля 19-00 години ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за адресою: м. Харків, вул.. Культури (у дворі будинку) спричинили йому тілесні ушкодження (т. 2 а.с. 89)

- протоколом слідчого експерименту від 25.03.2014 року (та фототаблицею до нього), згідно якого ОСОБА_14 показав та розповів про обставини та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень 04.02.2012 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 75-82)

- висновком судово-медичної експертизи №1024-ая/14 від 26.03.2014 року, згідно якого у ОСОБА_14 мала місце закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку з легкими клінічними проявами та забитою раною в потиличній області. Покази ОСОБА_14 , на які він посилається в протоколі допиту потерпілого, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині строків, способу заподіяння та механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень. (т. 2 а.с. 83-84)

- висновком судово-медичної експертизи №1021-ая/14 від 25.03.2014 року, згідно якого у ОСОБА_14 мала місце закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку з легкими клінічними проявами та забитою раною в потиличній області, які утворилися в результаті мінімум однократного впливу тупими твердими предметами, які не відобразили в даних пошкодженнях своїх індивідуальних особливостей, за ударно-стрясаючим механізмом та враховуючи їх клінічні прояви, викладені в медичній документації, могли бути отримані незадовго до госпіталізації ОСОБА_14 в медичний заклад 04.02.2012 року, можливо і під час подій, на які вказує потерпілий. За ступенем важкості це легкі тілесні пошкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Під час спричинення тілесних ушкоджень положення потерпілого та нападаючого могло бути різним та забезпечувати вільний доступ впливаючих предметів (знаряддя травми) до поверхні тіла ОСОБА_14 , що зазнавала ушкоджень. Тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_14 , не є типовими для їх спричинення власною рукою. (т. 2 а.с. 85-87)

По епізоду незаконного позбавлення волі та викрадення ОСОБА_9 , а також незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_20 які сталися 22.05.2013 року:
- показами потерпілого ОСОБА_9 , який був допитаний в судовому засіданні та пояснив, що ОСОБА_17 є його сином, займався молочним бізнесом, працював директором Краснопавлівського молочного заводу до моменту зникнення - 22.05.2013 року. У вказаний день ОСОБА_42 поїхав разом зі своїм юристом Логвиненком в м. Харків в податкову інспекцію, обіцяв повернутися о 20-00 годині. З телефонної розмови з ОСОБА_43 вже після 20-00 годині ОСОБА_9 дізнався, що його син зник біля податкової. Крім того, потерпілий пояснив, що раніше син ніколи не зникав, про існування будь-яких його боргів йому невідомо. Також ОСОБА_9 зазначив, що його син мав автомобіль «Тоуоtа Саmrу», за який сплачував кредит з кінцевим строком погашення в 2017 році.
- показами потерпілого ОСОБА_20 , який був допитаний у судовому засіданні, підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі і пояснив, що з обвинуваченими раніше не знайомий, з ОСОБА_23 знайомий з 2000 року, мав спільні плани по роботі молочному бізнесу, створювали спільне фермерське господарство. Свідок зазначив, що ОСОБА_42 мав фінансові труднощі, розповідав, що йому погрожують, хочуть вбити. Крім того, свідок зазначив, що ОСОБА_25 часто їздив з кредиторами, які були до нього приставлені, охороняли його від можливого викрадення або вбивства. За епізодом незаконного заволодіння належним йому паспортним засобом ОСОБА_44 пояснив, що автомобіль «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_4 , був придбаний ним у кредит, який сплачував ОСОБА_42 , фактично користуючись цим автомобілем, керував ним по дорученню без права продажу. На даний час утворилася заборгованість перед банком у розмірі 120000 грн. Останній раз належний йому автомобіль ОСОБА_20 бачив десь за місяць до викрадення ОСОБА_22 . Автомобіль був в не дуже гарному стані, пробіг - близько 200000 км. Вартість автомобіля була 19 тис. доларів США на той момент. десь з 1,5 місяця тому зі слів ОСОБА_45 йому відомо, що ОСОБА_25 десь в Росії, телефонував якійсь бабусі у Харківській області.

- показами свідка ОСОБА_46 , який був допитаний в судовому засіданні та пояснив, що з обвинуваченими незнайомий, з ОСОБА_23 познайомився в 2005 році, співпрацювали у 2010-2012 роки, про існування боргів ОСОБА_22 знав, про погрози ОСОБА_29 відомо лише з боку працівників податкової, реальних погроз не було, нічого невідомо про те, що разом з ОСОБА_25 їздили кредитори. 22.05.2013 року ОСОБА_42 попрохав ОСОБА_45 супроводжувати його як адвоката на зустрічі за офіційним викликом працівника розшуку податкової міліції та слідчого в м. Харкові. При цьому свідок зазначив, що ключі від автомобіля Оптова «Тойота камрі» бежевого кольору, який належить ОСОБА_20 , з яким також він багато років знайомий, були у нього, оскільки за кермом від м. Краматорська їхав він. Приїхавши до податкової інспекції в м. Харків, свідок залишився в автомобілі, бачив як ОСОБА_24 розмовляв по телефону, біля нього був незнайомий чоловік. ОСОБА_47 підійшов до них, і вони утрьох, разом з молодим чоловіком, який представився працівником податкової, пішли в кафе чекати на слідчого. Близько 16.00-16.20 хвилин ОСОБА_42 взяв у ОСОБА_45 ключі від автомобіля, щоб взяти в ньому сигарети, та вийшов з кафе. Через 7-10 хвилин після цього ОСОБА_48 вийшов за ним, однак ОСОБА_22 та його автомобіля вже ніде не було, на телефонні дзвінки він не відповідав. Свідок зазначив, що спочатку подумав, що це справа працівників податкової з метою вимагання грошей або ОСОБА_25 поїхав на якусь зустріч по роботі. Однак, очевидиці дві жінки, розповіли, що бачили, як троє чоловіків з застосуванням фізичної сили (наносили удари в область тулуба) тягли невисокого чоловіка, який переходив дорогу до автомобіля «Тойота камрі» бежевого кольору, забрали ключі від автомобіля та поїхали в невідомому напрямку. ОСОБА_48 викликав міліцію. ОСОБА_48 також розповів, що влітку одна з здатчиць молока повідомила, що нібито якійсь жінці - здатчиці молока в Лозівському районі ОСОБА_25 телефонував з м. Москви та, можливо, він живий.

- показами свідка ОСОБА_49 , який був допитаний в судовому засіданні та пояснив, що колись займався купівлею-продажем молочної продукції, орендував ОСОБА_50 молокозавод. У 2006 році виникли труднощі з реалізацією продукції, завод зупинився. В 2007 році на завод приїхав ОСОБА_42 та ще один чоловік, уклали договір оренди цього заводу. Близько року вони орендували ОСОБА_50 молокозавод, свідок та ОСОБА_42 іноді телефонували один одному за цей час, але не товаришували, тому про погрози йому нічого невідомо. Згодом ОСОБА_24 не стало, чим сплачувати орендну плату, і підприємство розірвало з ним договір. Наступний раз вони з ОСОБА_23 зустрілися вже в 2012 році, коли останній працював на Краснопавлівському молокозаводі, мав борги. В 2012 році ОСОБА_25 зателефонував свідку та спитав, з ким можна працювати в цьому регіоні, один раз вони зустрілись на Краснопавлівському молокозаводі за його запрошенням, розмовляли (останній раз, коли бачились). Свідок зазначив, що у один перед одним в них не було боргів, а у ОСОБА_24 перед підприємством були, розмір невідомий. Також свідок зазначив, що ОСОБА_24 ніс повну матеріальну відповідальність по роботі заводу; зі слів ОСОБА_25 , податкова міліція в м. Донецьку затримувала його з приводу приховування податків, тоді ОСОБА_24 зник на два тижні, свідок погашав перед працівниками борг. В 2012 році свідок нагадав ОСОБА_29 про існуючий борг, на що той сказав, що подивиться по документах, прохав допомогти йому, щоб він в майбутньому компенсував борг. Також свідок пояснив, що ОСОБА_11 знає з 2008 року, в них склалися нормальні ділові взаємовідносини. ОСОБА_11 пропонував йому співпрацю з приводу купівлі-продажу молока, декілька разів зустрічались, але договір укладений не був. Останній раз з ОСОБА_34 він бачився в 2013 році, коли придбав у того нежитлове приміщення.
- показами свідка ОСОБА_51 , яка була допитана в судовому засіданні та пояснила, що з ОСОБА_23 знайома з 2012 року, коли він разом з ОСОБА_52 орендували Краснопавлівський молокозавод, набрали штат працівників. Вона працювала лаборантом на вказаному заводі. Восени ОСОБА_24 розірвав договір з ОСОБА_53 , намагався працювати сам. В травні 2013 року в нього виникли труднощі з реалізацією молока, воно поверталося та не реалізовувалося, виникли великі борги більше 200000 грн. Незадовго до свого зникнення ОСОБА_24 повідомив їй, що йому страшно, його можуть вбити. Останній раз він їй зателефонував 22-23.05.2013 року в 16 годин 55 хвилин, сказав, що заходить в податкову, про мету не повідомив.
- показами свідка ОСОБА_54 , яка була допитана в судовому засіданні та пояснила, що в травні 2013 року біля 16.00-16.30 години вела дитину в музичну школу, розташовану на перехресті вул.. Дмитрівська та вул.. К.Маркса в м. Харкові, побачила, як двоє чоловіків з боку вул. К.Маркса від моргу в бік музичної школи тягнуть під руки молодого лисого чоловіка, який чинить опір. Старший з тих двох чоловіків бив в живіт ОСОБА_55 чоловіка, щоб не чинив опір. Третій (впізнала в залі суду ОСОБА_13 ) йшов позаду, ніс барсетку, де шукали ключі від автомобіля, однак знайшли їх в кармані брюк лисуватого чоловіка. Старший разом з ОСОБА_27 скрутили йому руки та заштовхнули на заднє сидіння автомобіля «Тойота камрі» бежевого кольору, били по голові та спині, а молодий (впізнала в залі суду ОСОБА_12 ) сів за кермо, після чого поїхали в бік Центрального ринку. ОСОБА_27 закинув шльопанці в автомобіль та після зазначених подій пішов в сторону Полтавського шляху. Свідок категорично заперечувала, що вказані дії були схожими на інсценування, оскільки той, кого вели, чинив опір, намагався вирватися, кричав, щоб його не били.
- показами свідка ОСОБА_56 , яка була допитана в судовому засіданні та пояснила, що в травні 2013 року в другій половині доби (точну дату та час не пам`ятає) йшла на дитячий майданчик. побачила, як троє невідомих чоловіків били та тягли іншого чоловіка через дорогу до бежевого «Камрі», д.н. 00-96, А НЕ 00 46, у воріт моргу на вул. Дмитрівська в м. Харкові, а той чинив опір, на поміч не кликав. При цьому хтось з них сказав: «Все нормально, ми з податкової». Ключі від автомобіля чоловік віддав сам (не ОСОБА_27 , якого в судовому засіданні вона впізнала). Після цього один з трьох чоловіків сів за кермо автомобіля, інші двоє заштовхнули того чоловіка в автомобіль, ОСОБА_27 підняв шльопанці біля машини, і вони утрьох поїхали, а ОСОБА_27 пройшов мимо неї.
Конкретно не бачила, як ОСОБА_27 наносив удари.
- висновком судової автотоварознавчої експертизи №2411 від 19.02.2014 року , згідно до якого ринкова вартість автомобіля «Тоуоtа Саmrу» на час скоєння злочину складала 148670гр.

(т.2 а.с.179-182)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2013 року (та планом-схемою до нього, а також відеозаписом вказаного протоколу, переглянутим безпосередньо в судовому засіданні), згідно якого ОСОБА_12 , детально показав та розповів про обставини інкримінованих йому дій.
(т. 2 а.с. 36-57, 155)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.02.2014 року (та фототаблицею до нього), згідно якого ОСОБА_13 детально показав та розповів про обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень..(т. 2 а.с. 104-115)

· результатами технічної інформації по даним моніторингів операторів мобільного зв`язку «Київстар», «МТС», «Лайф», згідно до яких ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували в районі місця зникнення та передачі ОСОБА_17 , 22.05.2013 року, а також згідно до яких ОСОБА_13 перебував в районі місця зникнення ОСОБА_17 22.05.2013 року. (т.2 а.с. 93-103).
Судом не беруться до уваги покази свідка ОСОБА_57 , яка була допитана в судовому засіданні оскільки ці покази не мають безпосереднього відношення до пред`явленого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачення.

Доводи обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо недоведеності їх вини в інкриминованих їм кримінальних правопорушеннях, суд вважає недостовірними, які сукупності досліджених по справі доказів не відповідають і спростовуються наступним.

За епізодом від 20.05.2013 року, щодо нібито імітації викрадення ОСОБА_24 , на що посилається ОСОБА_11 , суд зазначає наступне. ОСОБА_11 у своїх показаннях наданих суду, постійно зазначав, що ОСОБА_17 звернувся до нього з проханням імітувати його викрадення з метою таким чином скритися від кредиторів. Однак такі доводи спростовуються сукупною дією обвинувачених, а саме за яких обставин було вчинено злочин. А саме, що викрадення відбувалося в полі зору абсолютно незнайомих людей, які ніяким чином не могли б у подальшому розповсюджити інформацію між кредиторами ОСОБА_17 ..

При цьому як достовірно судом встановлено, в той день ОСОБА_17 знаходився безпосередньо перед викраденням із свідком ОСОБА_58 .. Але у подальшому скерованими спільними діями обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_13 , який слідкував за ОСОБА_17 та повідомляв ОСОБА_11 де він знаходиться, обвинувачені вчинили протиправні дії саме коли ОСОБА_17 залишився на одинці..
Також суд вважає, що доводи обвинувачених спростовуються тією обставиною, що вони продовжували утримувати ОСОБА_17 і тоді коли вони зникли із полю зору сторонніх осіб.

Щодо епізоду із потерпілим ОСОБА_14 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначають, що він їх оговорює, оскільки у Господарському суді розглядалася справа про стягнення з підприємства Філінського великої суми боргу. Однак такі твердження є безпідставними, Потерпілий ОСОБА_14 при дачі показань безпосередньо в судовому засіданні та в ході слідчого експерименту послідовно давав показання та настоював саме на том, що тілесні ушкодження йому були спричинені саме ОСОБА_38 та його сином. У суду відсутні підстави не довіряти потерпілому. ОСОБА_59 стосовно того, що ОСОБА_30 заборгував велику суму грошових коштів ОСОБА_38 в ході господарської діяльності, то потерпілий ОСОБА_30 зазначив, що тілесні ушкодження йому були нанесені саме з метою залякати його, щоб він повернув борг.

Щодо показів обвинуваченого ОСОБА_12 , наданих у судовому засіданні, про те, що він не був знайомий з потерпілим ОСОБА_14 та на момент заподіяння останньому тілесних ушкоджень був фізично слабше його та молодше, ніж зараз, не виключають його участі в цьому злочині, оскільки за показаннями потерпілого, ОСОБА_12 вдарив його твердим предметом по голові, а не знаходився у безпосередній фізичній сутичці, яка б потребувала застосування великої фізичної сили.

Свідок ОСОБА_60 , допитаний в судовому засіданні за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_11 , суду пояснив, що 04.02.2012 року в період з 15.00-15.30 години до 20.00 години день та час, коли потерпілому ОСОБА_14 були нанесені легкі тілесні ушкодження, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знаходилися разом з ним та ще близько 50 казаками на святкуванні Стрітення в ХОГО «Слобожанський козацький округ», розташованого за адресою: м. Харків, вул.. Ганни, 21 у м. Харкові, по закінченню якого разом приїхали до станції метро «Холодна гора» десь о 20 годині 45 хвилин.
Однак даний свідок не зазначив, який саме період часу 04.02.2012 року в його полі зору з більше 50 присутніх на святкуванні осіб-казаків перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому не можуть виключити можливість відлучитися їх на деякий час.
У судовому засіданні був допитаний за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_11 свідок ОСОБА_61 , який у червні 2013 року бачив автомобіль «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 , та доволі докладно запам`ятав деталі зустрічі раніше незнайомої йому людини - обвинуваченого ОСОБА_11 та чоловіка на стоянці біля автомобіля (одяг, потиск руки та напрямок руху кожного по закінченню розмови тощо), та який повідомив, що він був свідком того, що ОСОБА_62 передав ключі від автомобіля чоловіку із яким зустрівся, та який у подальшому сів до вказаного автомобіля та поїхав.
При цьому суд зазначає, що будь-яких підстав на даний час ставити під сумнів показання даного свідка немає, однак ці свідчення не спростовують вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими, які їм імкриміновані, а лише підтверджують той факт, що автомобіль, який викрадений обвинуваченими деякий час знаходився на стоянці навпроти будинку.
З ким саме зустрічався ОСОБА_11 біля автомобіля, та кому були передані ключі свідок лише зазначив, що цей чоловік був лисий, тому суд не може достовірно на підставі цих показів встановити, що автомобіль «Тоуоtа Саmrу», державний номер НОМЕР_3 був в цей день переданий ОСОБА_17 ..
Стосовно покликання сторони захисту на договір про спільну діяльність від 15.05.2013 року (т. 2 а.с 156) як на основний доказ непричетності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 289 КК України, суд зазначає наступне.
У вказаному договорі, укладеному між ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , зазначено, що вказані дії провадяться з метою імітації викрадення та з добровільною згодою потерпілого, який не буде мати претензій. Однак, текст договору виготовлений на комп`ютері та містить лише підписи ОСОБА_11 та ОСОБА_17 . Вказані особи, тривалий час займались господарською діяльністю, укладали договори, інші правові документи, тому юридична нікчемність вказаного договору була їм відома. Крім того, вказаний договір наданий дружиною обвинуваченого лише після взяття ОСОБА_11 під варту у даному кримінальному провадженні, вона пояснила, що нібито випадково знайшла його вдома. Суд критично ставиться до пояснень обвинуваченого ОСОБА_11 стосовно того, що він забув про наявність такого договору, та згадав, коли його знайшла дружина, а він перебував під вартою. Так, йому була пред`явлена підозра у вчиненні вказаного злочину, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та весь цей час він жодного разу не посилався на наявність вказаного договору, який, на його думку, виправдовує його, та нібито був укладений з метою виправдання його дій.

Показання свідка ОСОБА_63 суд до уваги не приймає, оскільки остання є дружиною обвинуваченого ОСОБА_11 та матір`ю обвинуваченого ОСОБА_12 , та зацікавлена у тому, щоб вони уникнули кримінальної відповідальності за вчинене.

Відсутність добровільної згоди потерпілого на вчинення вказаних дій підтверджується достовірними доказами - показаннями випадкових очевидців подій - свідків ОСОБА_54 та ОСОБА_56 , які категорично стверджувала в суді, що побачене не було імітацію, потерпілого силоміць затягнули в автомобіль, били, та він чинив опір.

Отже, суд відкидає вказані доводи обвинувачених, оскільки вони спростовані вищенаведеними достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи захисника ОСОБА_13 ОСОБА_6 , щодо відсутності складу правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України та клопотання про перекваліфікації дій його підзахисного з ч. 2 ст. 146 КК України на ч. 1 ст. 146 КК України суд вважає необґрунтованими , тому що дії всіх обвинувачених були узгодженими, сукупність дій всіх обвинувачених призвела до можливості вчинення вказаного злочину, що свідчить про наявність попереднього зговору групою вказаних осіб.

Суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які виразилися у нанесенні умисно легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, органом досудового слідства за ч. 2 ст.125 КК України кваліфіковані правильно.

Також суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які виразилися у незаконному позбавленні волі та викраденні людини за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, органом досудового слідства за ч. 2 ст.146 КК України теж кваліфіковані правильно.

Дії обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, скоєному за попередньою змовою групою осіб, завдавши великої матеріальної шкоди, органом досудового слідства за ч. 3 ст. 289 КК України також кваліфіковані правильно.

ОСОБА_11 раніше не судимий, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно .
ОСОБА_12 раніше не судимий, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно .
ОСОБА_13 раніше не судимий, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно , за час несення військової служби в Державній спеціальній службі транспорту характеризувався з позитивної сторони.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.
Призначуючи міру покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, визначальну та більш активну роль у вчиненні вказаних правопорушень ОСОБА_11 , ставлення обвинуваченого ОСОБА_13 до наслідків своїх дій, наведені вище дані про особи обвинувачених, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують їх покарання, та те, що згідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому міра покарання повинна бути пов`язана з позбавленням волі та визначена у межах санкції ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146 ,ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. ст. 70 КК України., із конфіскацією всього майна , що належить кожному з них на праві власності.
Враховуючи, що з дня скоєння ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інкримінованого їм за ч. 2 ст. 125 КК України кримінального правопорушення (04.02.2012 р.) пройшло більше трьох років, воно відноситься до злочинів невеликої тяжкості, їх слід на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст.74 КК України звільнити від покарання за ці злочини у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Потерпілим ОСОБА_20 був заявлений цивільний позов про відшкодування йому матеріальної шкоди у розмірі 148670,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 гривень. Дані позовні вимоги обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не визнали.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
З урахуванням доведеності вини всіх трьох обвинувачених у незаконному заволодінні транспортним засобом ОСОБА_20 суд стягує з них на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 148670,00 грн. з підстав її обґрунтованості та доведеності вини обвинувачених.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Діями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_20 дійсно була спричинена моральна шкода. Потерпілий зазначив, що заподіяна йому моральна шкода полягає у існуванні незручностей, переживань та страждань, викликаних тим, що йому за відсутності автомобіля внаслідок протиправних дій обвинувачених, маючи на утриманні трьох дітей, необхідно сплачувати за нього кредит, у зв`язку з чим він постійно знаходиться в стресовому стані.

При визначенні суми грошового відшкодування за завдані моральні страждання суд, враховуючи ч. 3 ст. 23 ЦК України, бере до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями обвинуваченого, ступінь вини обвинувачених, принципи розумності та справедливості, а також майновий стан винних осіб.

Аналізуючи наведені правові норми, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_20 відносно відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, а саме у розмірі - 30000 грн.

На стадії досудового слідства обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 була обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Харківського слідчого ізолятору, яка в подальшому у ході досудового слідства була змінена на домашній арешт, строк застосування якого закінчився 05 червня 2014 року і прокурором не було заявлено у відповідності до вимог ч. 6 ст.. 181 КК України клопотання про продовження застосування обраного відносно них запобіжного заходу. У зв`язку з цим строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вважається таким, що закінчився.

Судові витрати, пов`язані із залученням експертів, у загальній сумі 16736,50 грн. суд стягує в рівних частках з обвинувачених на користь держави.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 п. 2 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_11 від покарання за вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі, з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_11 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві власності.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_11 строк його тримання під вартою в умовах Харківського СІЗО з 16.12.2013 року по 05.03.2014 року.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 п. 2 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_12 від покарання за вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, та призначити покарання:

· за ч.2 ст. 146 КК України у вигляді - 5 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді - 8 років позбавлення волі, з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_12 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді - 8 (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві власності.
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі, з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_13 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді - 7 (семі) років позбавлення волі, з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві власності.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_13 строк його тримання під вартою в умовах Харківського СІЗО з 07.10.2013 року по 03.12.2013 року.
Строк покарання рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 для виконання даного вироку.
Порядок виконання цього вироку визначити наступним чином.
Після вступу вироку у законну силу він підлягає направленню до Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області для затримання засуджених та направленню їх до Харківського слідчого ізолятору , з якого вони підлягають направленню до кримінально-виконавчої установі закритого типу.

Стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_20 матеріальну шкоду у розмірі -148673 грн.. та моральну шкоду у розмірі 30000гр.
Стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 процесуальні витрати, пов`язані із виконанням експертиз по справі, у загальній сумі - 16 736 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять шість) грн. 50 коп. в рівних частках з кожного по 5578 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 83 коп. на користь держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3