Справа № 738/123/15-к
№ провадження 1-кп/738/29/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Мена
Менський районний суд Чернігівської області в складі :
судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2014 року за №0000438, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Котельва Котелевського району Полтавської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимого: вироком Котелевського районного суду Полтавської області 13 лютого 2004 року за ч.2 ст.199 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 16 травня 2006 року за ч.1 ст.190, ст.71,72 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; вироком Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2011 року за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі; вироком Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2012 року за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, -
за участю:
прокурора ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та в період непогашеної судимості повторно вчинив нові умисні злочини.
Повторно, в кінці липня 2014 року близько 14-00 години ОСОБА_3 прибув до господарства ОСОБА_7 , проживаючого по АДРЕСА_2 , та діючи умисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою останнього, яка виразилась в обіцянці придбати чотири автомобільні пневматичні шини та не маючи на меті це робити, отримав від останнього кошти в сумі 1500 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1500 грн..

Повторно, у серпні - вересні 2014 року ОСОБА_3 з метою заволодіння чужими грошима шляхом обману та зловживання довірою, неодноразово телефонував ОСОБА_5 та повідомляв останній завідомо неправдиві відомості про те, що він має можливість надати допомогу її сину ОСОБА_9 , який на той час відбував покарання в Менській виправній колонії №91 Управління державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області, у звільненні від подальшого відбування покарання, фактично не маючи будь-яких можливостей виконати взяті на себе зобов`язання, пропонував ОСОБА_5 перерахувати на його ім`я кошти, в зв`язку з чим отримав грошові перекази 28 серпня 2014 року у сумі 3000 грн., 29 серпня 2014 року у сумі 2341 грн. та 03 вересня 2014 року у сумі 620 грн. та заволодів грошима, не виконавши взятих на себе зобов`язань, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5961 грн..

Продовжуючи свою злочинну діяльність, потворно, 10 листопада 2014 року у період часу з 17-00 год. до 18-00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в магазині «Селена», розташованому по АДРЕСА_3 , в якому здійснює торгівельну діяльність ФОП ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння продуктами харчування, шляхом обману, який виразився в повідомленні ОСОБА_6 неправдивої інформації щодо необхідності розрахуватися з працівниками ДАІ продуктовим набором, а він не має при собі грошей, отримав від неї товарно-матеріальні цінності: пакет вартістю 4 грн. 50 коп., ковбасу «Салямі Київська» вагою 0,440 кг вартістю 29 грн., цукерки «Монблан» вагою 0,5 кг вартістю 53 грн., цукерки «Хто сказав Му» вагою 0,5 кг вартістю 33 грн.14 коп. та банку розчинної кави «Чорна карта» ємністю 100 вартістю 80 грн. 10 коп., заволодівши якими зник з місця події, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 199 грн.74 коп..

26 грудня 2014 року між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 була укладена угода про примирення, згідно якої сторони угоди дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненим повторно, істотних для даного кримінального провадження обставин, а саме підозрюваний повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного діяння та відшкодував потерпілій завдану шкоду, сторони угоди погодились на призначення підозрюваному покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.. В угоді зазначено, що обвинувачений та потерпіла обізнані з наслідками укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідками невиконання угоди.
15 лютого 2015 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 була укладена угода про примирення, згідно якої сторони угоди дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману вчиненим повторно, істотних для даного кримінального провадження обставин, а саме підозрюваний повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного діяння та відшкодував потерпілій завдану шкоду, сторони угоди погодились на призначення підозрюваному покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.. В угоді зазначено, що обвинувачений та потерпіла обізнані з наслідками укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідками невиконання угоди.
18 лютого 2015 року між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_3 була укладена угоду про примирення, згідно якої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненим повторно, істотних для даного кримінального провадження обставин, а саме підозрюваний повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного діяння та відшкодував потерпілому завдану шкоду, сторони угоди погодились на призначення підозрюваному покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.. В угоді зазначено, що обвинувачений та потерпілий обізнані з наслідками укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідками невиконання угоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 його захисник та потерпілі ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазначили, що завдана їм шкода обвинуваченим відшкодована повністю, а тому вони не мають до нього будь-яких претензій, уклали угоди про примирення добровільно та без застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, просили їх затвердити та ухвалити вирок, відповідно до умов угод про примирення.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угод про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угод про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За сукупністю вчинених злочинів дії ОСОБА_3 підлягають правовій кваліфікації за ч.2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненим повторно.

За приписами ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даних угод, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили відшкодування їм обвинуваченим заподіяної шкоди, будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, розуміють наслідки укладення та затвердження даних угод, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах. Умови даних угод відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України, не порушують права, свободи та інтереси сторін.

Узгоджене сторонами угод покарання визначене у межах санкції ч.2 ст.190 КК України і є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків, щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угод про примирення між потерпілими та обвинуваченим і призначення останньому узгодженого сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити згідно зі ст. 100 КПК України, зокрема три чеки ПриватБанку № 4202, 3139, 0000, долучені до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Підстав для застосування запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 371, 373-374, 473 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про примирення укладену між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 від 26 грудня 2014 року.
Затвердити угоду про примирення укладену між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 від 15 лютого 2015 року.

Затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 від 18 лютого 2015 року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних доходів громадян, що становить 1 190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Речові докази: три чеки ПриватБанку № 4202, 3139, 0000 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку обвинуваченому та прокурору вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий ОСОБА_1