УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №280/436/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 121 ч. 2 КК України
Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року.
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , секретаря ОСОБА_10 , -
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Високе Брусилівського району Житомирської області, проживаючого у тому АДРЕСА_1 .
Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 12, 49, 74 ч. 5 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_11 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.
23 жовтня 2001 року близько 00 год. 30 хв. у приміщенні вагончику-кафе "АВА" біля автодороги Київ-Чоп по вулиці Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_6 побачив в кафе свою дружину - ОСОБА_12 разом із ОСОБА_11 за столом, де вони розпивали спиртні напої. На грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з ревнощів, ОСОБА_6 схопив зі столу кухонний ніж і під час бійки з ОСОБА_11 намагався вдарити їм останнього. ОСОБА_11 , відбиваючи правою ногою ніж, отримав тілесні ушкодження у вигляді трьох косо-горизонтальних ран по передньо - внутрішній поверхні правої гомілки, та став втікати від ОСОБА_6 . Але ОСОБА_6 наздогнав потерпілого на вулиці Леніна неподалік від приміщення вагончику-кафе „Ава" та ззаду наніс потерпілому удар ножем, спричинивши колото-різану рану лівої сідниці розмірами 3,6 х 1 см та тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у виді колото-різаної рани лівого стегна розмірами 5 х 1,5 см.
Смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаного поранення лівого стегна з пошкодженням великих кровеносних судин, що ускладнилося настанням великої зовнішньої крововтрати.
В апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 просять скасувати вирок та постановити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого.
Посилаючись на свою оцінку доказів, твердять про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону при збиранні та оцінці доказів. Вказують, що засуджений діяв у стані необхідної оборони.
В запереченнях прокурор ОСОБА_13 та представник потерпілих ОСОБА_14 просять вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та засудженого в підтримання апеляцій, міркування потерпілої, представника потерпілих та прокурора в заперечення апеляційних скарг, останнє слово засудженого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_15 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин подій та грунтуються на зібраних і детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.
Суд ретельно перевіряв в судовому засіданні доводи засудженого, аналогічні тим, що викладені в його апеляції, про те, що він заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_11 у стані необхідної оборони.
Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, направленими на пом`якшення відповідальності за скоєне, колегія суддів розцінює аргументованими, такими, що відповідають матеріалам справи.
Зокрема, з врахуванням висновків судово-медичних експертиз про те, що показання засудженого та його дружини свідка ОСОБА_12 про механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому під час захисту від нападу останнього суперечать результатам судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_11 про направлення раневих каналів під кутом знизу вверх, з протилежних напрямків, розміщення ран на різних рівнях та площинах; спричинення тяжкого тілесного ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівого стегна з ушкодженням глибоких великих кровеносних судин стегна внаслідок нанесення зі значною силою удару клинком ножа (про що свідчить значна глибина раневого каналу) коли потерпілий найбільш вірогідно міг знаходитись у вертикальному положенні спиною до нападника (а. с. 39-49, 120-139, 152-156 т. 2); висновку судово-психологічної експертизи про те, що в показаннях ОСОБА_6 щодо його версії заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 при відтворенні обстановки та обставин події на досудовому розслідуванні немає психологічних показників довтовірності (а. с. 217-22 т. 2); показань свідка ОСОБА_16 зі слів його батьків про те, що конфлікт з потерпілим стався у приміщенні кафе "АВА"; поведінки засудженого після події та інших фактичних даних, - суд першої інстанції обгрунтовано відкинув як недостовірні показання засудженого та свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони та завдав удари потерпілому, захищаючись від нападу останнього.
Висновки судово-медичних експертиз про виявлення у ОСОБА_6 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з огляду на сукупність вищевказаних достовірних доказів у даній справі.
З матеріалів кримінальної справи видно, що вона була порушена 24 жовтня 2001 року по факту заподіяння ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесного ушкодження невстановленою особою. Строк досудового розслідування продовжувався у встановленому законом порядку до 4-х місяців, після чого справа неодноразово закривалася різними слідчими за відсутністю події та складу злочину, а також досудове розслідування відновлювалося відповідними прокурорами. Судові експертизи, висновки яких оспорюються стороною захисту, були призначені слідчим та проведені експертами в межах строку, передбаченого ст. 120 КПК України 1960 року, після неодноразового відновлення закритої кримінальної справи прокурором, який здійснював нагляд за слідством.
Органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 було пред`явлено лише у лютому 2006 року, досудове слідство було закінчено 17 березня 2006 року та справу вперше було направлено до суду у травні 2006 року.
При цьому органом досудового розслідування не було порушено строків досудового слідства, передбачених ст. 120 КПК України 1960 року, оскільки відповідно до положень ч. 5 цієї статті, перебіг строку слідства у справах, в яких не було встановлено особу, що вчинила злочин, починається з дня встановлення особи, що вчинила злочин. У даній справі строк досудового слідства, який був продовжений до 4-х місяців, починався з 16 лютого 2006 року (дня встановлення ОСОБА_6 як особи, що вчинила злочин).
Висновки судових експертиз, якими суд першої інстанції обгрунтував свої висновки, є обгрунтованими та одержані з дотриманням вимог закону.
Тому апеляційний суд визнає необгрунтованими доводи апеляційної скарги засудженого про недопустимість висновків додаткових судово-медичних експертиз та одержання їх з істотним порушенням вимог ст. 120 КПК України 1960 року.
Слідчий ОСОБА_17 , який проводив основне та додаткове досудове розслідування у даній справі, дійсно допитувався у суді першої інстанції як свідок з питань провадження ним досудового слідства як слідчим. Він не є свідком події злочину. Тому є необгрунтованим довід апеляційної скарги засудженого про обов'язковість відводу цього слідчого згідно ст. 60 КПК України 1960 року та незаконність проведення ним додаткового досудового слідства.
Твердження апелянта про фальсифікацію матеріалів кримінальної справи слідчим не доведено у встановленому законом порядку та при судовому розгляді справи.
Досудове та судове слідство у справі проведені достатньо повно.
Порушень вимог КПК України, які ставили би під сумнів висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні злочину, не встановлено.
При визначенні покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції додержався вимог ст. 65 КК України, правильно врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 злочину, дані про його особу. Підстав вважати це покарання явно несправедливим немає.
Оскільки на час постановлення вироку та обгрунтованого визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, сплив строк давності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, та були відсутні підстави для зупинення або перериву перебігу давності, передбачені частинами 2 та 3 ст. 49 КК України, суд першої інстанції законно та обгрунтовано після призначення засудженому покарання звільнив його від цього покарання відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України.
Вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілих є законним та обгрунтованим.
Підстав для скасування або зміни вироку суду щодо ОСОБА_6 немає, оскільки він є законним та обгрунтованим.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п. 11 Перехідних положень КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляції захисника-адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, - у той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді: