Справа № 169/237/15-к
Провадження № 1-кп/169/34/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2015 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Луків Турійського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, одруженого, громадянина України, на підставі ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 в період з кінця січня 2015 року по 01 квітня 2015 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 без державної реєстрації та без ліцензії, одержання якої передбачено п. 26 ч. 3 ст. 9 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності та Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності із заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових і чорних металів, затвердженими наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 183 від 31 жовтня 2011 року, в порушення положень ст. 4 Закону України Про металобрухт організував незаконний пункт прийому металобрухту, де з корисливих мотивів з метою отримання матеріальної вигоди систематично здійснював оплатні операції з брухтом чорних металів.

Так, 26 січня 2015 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_6 8 кг брухту чорних металів, за що заплатив останньому гроші в сумі 13 грн.

Він же 31 січня 2015 року придбав у ОСОБА_7 11 кг брухту чорних металів, за що заплатив останньому гроші в сумі 18 грн.

Крім того ОСОБА_5 26 лютого 2015 року придбав у ОСОБА_8 14 кг брухту чорних металів, за що заплатив останньому гроші в сумі 25 грн.

05 березня 2015 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_9 12 кг брухту чорних металів, за що заплатив останньому гроші в сумі 21 грн.

01 квітня 2015 року працівниками Волинського ЛВ УМВС України на Львівській залізниці в ході проведення обшуку господарства ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено брухт чорного металу, вагою 110 кг, та ваги для промислового застування ГОСТ 11219-71 № 13181, ціна поділки 0,5 кг, якими ОСОБА_5 зважував металобрухт.

Такі дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 213 КК України, як здійснення операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, та організація незаконного пункту прийому металобрухту.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 10 квітня 2015 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Слідчим 21 квітня 2015 року складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , який того ж дня затверджено прокурором та 22 квітня 2015 року надіслано до суду.

07 травня 2015 року між старшим прокурором Ковельської міжрайонної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, сторони узгодили, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, призначається у виді громадських робіт на строк сто годин, обвинувачений ОСОБА_5 погоджується з такими видом і мірою покарання. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та закону, суд дійшов висновку, що про наявність підстав для затвердження угоди з таких мотивів.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання у виді громадських робіт та її строк передбачені санкцією ч. 1 ст. 213 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде йому призначено у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим відсутні чи останній не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_5 .

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація вчиненого обвинуваченим злочину є правильною і підпадає під категорію злочинів, щодо яких передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості.

Вирішуючи питання про відповідність кримінальному закону узгодженого сторонами покарання обвинуваченому суд виходить з такого.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Санкцією ч. 1 ст. 213 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення обвинуваченим злочину) за порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом передбачалося покарання у виді штрафу від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт від ста до двохсот годин.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція) від 12 лютого 2015 року № 191-VIII, який набрав чинності 05 квітня 2015 року, санкцію ч. 1 ст. 213 КК України викладено в новій редакції і передбачено покарання у виді штрафу від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до одного року.

Враховуючи те, що на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину санкція ч. 1 ст. 213 КК України передбачала узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт строком від ста до двохсот годин, а вищевказаний закон посилює кримінальну відповідальність обвинуваченого і в контексті положень ст.ст. 4, 5 КК України, ст. 58 Конституції України не має зворотної дії в часі, то суд вважає, що узгоджене сторонами покарання цілком відповідає закону про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення обвинуваченим злочину, і може бути призначене в даному випадку.

З огляду на вказане, повно і всебічно з`ясувавши обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до вимог ст. 94 КПК України наявні в матеріалах провадження докази, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 374, 472-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 травня 2015 року між старшим прокурором Ковельської міжрайонної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Речові докази:

- брухт чорних металів, загальною вагою 110 кг, в двох білих полімерних мішках, автомобільний диск та кришку каналізаційну, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Волинського ЛВ УМВС України на Львівській залізниці, передати в дохід держави;

- ваги для промислового застосування ГОСТ 11219-71 № 13181, які знаходяться на зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_5 , конфіскувати в дохід держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Головуючий