Дата документу Справа № 314/6428/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/6428/14-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/137/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року,

якою відмовлено у задоволенні подання Вільнянської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 20) про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.

Як з вбачається матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2013 р. за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.06.2014 на підставі ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014р. скорочено наполовину невідбуту частину покарання і визначено до відбуття 1 рік 7 місяців 22 дні.

До Вільнянського районного суду Запорізької області звернувся начальник Вільнянської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 20) з поданням від 04.11.2014 р. про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі відносно ОСОБА_7 .

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014року відмовлено в задоволенні подання з тих підстав, що за час відбування покарання засуджений не проявив себе, як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, та звільнити його умовно-достроково від покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що під час відбування покарання він добросовісно відносився до праці, за що має заохочення, а отже доказав своє виправлення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав ухвалу районного суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обсудивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно рекомендацій, викладених в постанові Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із змісту норм ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 25.12.2003 р., випливає, що засуджений зобов`язаний бути ввічливим з робітниками установи виконання покарань, примірмо вести себе в установах виконання покарань та сумлінно працювати в місцях та на роботах, котрі визначаються адміністрацією на всьому періоді відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

З матеріалів подання вбачається, що після засудження, під час знаходження у Дніпропетровському слідчому ізоляторі ОСОБА_7 порушував вимоги режиму утримання, за що йому постановою від 30.09.2013 р. оголошено догану, був працевлаштований лише з грудня 2013 року по червня 2014 року, що свідчить про нестабільну поведінку засудженого, а в сукупності свідчить про те, що засуджений не довів своє виправлення та перевиховання.

Вищезазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення передбаченої ст. 50 КК України мети, колегія суддів погоджується в даному випадку з висновком суду першої інстанції про недостатність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: