УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2007
року м.
Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді
ГОШОВСЬКОГО Г.М.

суддів КОНДОРА
Р.Ю., ДІДИКА В.М.

за участю
прокурора СИРОХМАН
ДА.

потерпілої ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянув у відкритому
судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією апеляці­ями засудженого
ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3 на вирок Хустсь-кого районного суду
Закарпатської області від 7 листопада 2006 р.

Цим вироком

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,
українця, громадянина України, неодруженого, освіта повна загальна середня, не
працює, з погаше­ною попередньою судимістю,

засуджено за ст.
15 ч. 2 ст. 152 ч. 1 КК України до 4-х років позбавлення волі, за ст. 162 ч. 1
КК України до 1-го року обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за су­купністю
злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим оста­точно
призначено до відбуття засудженому покарання у вигляді 4-х років позбавлення
волі.

Ухвалено:
запобіжний захід засудженому змінити з підписки про невиїзд на взяття під
варту, взявши його під варту в залі суду; строк відбуття засудженим покарання
раху­вати з 07.11.2006 р.;
речові докази кухонний ніж та ліхтарик знищити; цивільний по­зов ОСОБА_1
задовольнити та стягнути із засудженого на її користь 5000,00 грн. у
відшкодування завданої моральної шкоди.

За
вироком суду ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 01.09.2006 р. о 200 к.ч.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, переконавшись у безпечності своїх
дій, драбиною піднявся до вікна ванної кімнати буд. АДРЕСА_2, за допомогою
кухонного ножа вибив скло і, відкривши вікно, незаконно проник всередину
будинку з метою зґвалтування його мешканки ОСОБА_1 Для запобіган­ня втечі
потерпілої, ОСОБА_2 забрав ключ зачинених вхідних дверей, після чого пі­шов до
спальні, ліг на ліжко поряд з потерпілою, яка від цього прокинулася та почала
кричати. Долаючи її опір, ОСОБА_2
долонею„затиснувлй рота, придушував за горло та пропонував вступити в
статеві зносини, від чого потерпіла відмовилася, а він про­довжував її душити,
тягати за волосся, викручувати руки, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження.
Внаслідок активного опору, потерпіла звільнилася та, рятуючись він на­паду,
через вікно вітальні вискочила з будинку і покликала батьків, які й прогнали
ОСОБА_2 Злочинний намір ОСОБА_2 щодо зґвалтування, який виконав усі дії, які

Справа №
11-102/07

вважав необхідними для доведення злочину до
кінця, не було доведено зловмисни­ком до кінця внаслідок активного опору
потерпілої.

В апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_2, а також захисник
ОСОБА_3 у своїй апеляції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації
дій засудже­ного та призначення покарання за ст. 162 ч. 1 КК України,
ставлятьпитання про ска­сування вироку як незаконного в частині засудження
ОСОБА_2 за ст. 15 ч. 2 ст. 152 ч. 1 КК України та задоволення цивільного позову
потерпілої. Захисник в апеляції стверджує, що замах на зґвалтування не
доведено, оскільки при бажанні та маючи відповідний намір, засуджений цілком
міг подолати опір потерпілої, але він, одержа­вши відмову, добровільно її
відпустив. Дії засудженого слід кваліфікувати за ст. 125 КК України. На думку
засудженого, не були враховані його пояснення щодо обставин справи, а його
обмовила потерпіла та свідки. З'явлення із зізнанням написане не з власної
волі. Наміру зґвалтувати потерпілу він не мав і не перебував у такій стадії ал­когольного
сп'яніння, яка б спонукала вчинити протиправні дії. Не зваблював він і ін­ших
жінок в селі. Сусіди ОСОБА_1 лише використовували його допомогу, але при цьо­му
постійно ображали та дорікали колишньою судимістю. Відмову в задоволенні кло­потання
про закриття кримінальної справи вважає порушенням права на захист, а до-судове
та судове слідство - однобічним. Крім того, зазначає, що він не міг би здійс­нити
статевого акту з фізіологічних причин. Неправильним вважає і вирішення циві­льного
позову, оскільки він таких коштів для відшкодування не має. Просить справу
направити на додаткове розслідування.

Потерпіла ОСОБА_1 у письмових запереченнях на апеляції
вказує на закон­ність і обґрунтованість вироку, який просить залишити без
зміни.

Заслухавши доповідь судді, промови: засудженого ОСОБА_2, який апеляції з
доповненнями підтримав та, водночас, належно пояснити, для чого він вночі неза­конно
проник до чужого будинку і ліг у ліжко до чужої жінки, а також, які підстави є
в потерпілої для його обмови - не зміг; потерпілої ОСОБА_1, яка просить
відхилити апеляцію як цілком безпідставну, а вирок залишити без зміни, свої
показання в справі підтвердила та пояснила, що засуджений був обізнаний з тим,
що її чоловік перебуває на заробітках, а вона вдома залишається лише з малими
дітьми, використав цю об­ставину для вчинення замаху на злочин і намагався її
зґвалтувати; прокурора Сирох-ман Л.І., яка вважає вирок суду законним і
обґрунтованим, вказуючи на доведеність вини засудженого у злочинах сукупністю
доказів у справі, яким дана належна оцінка, просить залишити вирок без зміни, а
апеляції - без задоволення, обговоривши доводи сторін та перевіривши матеріали справи,
суд приходить до такого.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій засудженого та призначене пока­рання
за ст. 162 ч. 1 КК України ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненні цього
злочину ОСОБА_2 визнав та дав відповідні показання. Крім визнання вини, така
стверджується й іншими доказами, що узгоджуються між собою. Зокрема, з протоко­лу
огляду місця події (а.с. 2-7), показань потерпілої ОСОБА_1, свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, речових та інших доказів і матеріалів справи вбачається, що за­суджений
дійсно за встановлених у справі обставин незаконно проник у помешкання
потерпілої, цей факт сумнівів не викликає.

ОСОБА_2
не визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 152 ч. 1 КК
України, визнавши, однакт факт заподіянням ним тілесних ушкоджень по терпілій
ОСОБА_1

01.09.2006 р. зареєстровано заяву ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 близько 200
к.ч. цього дня проник до її будинку та намагався її зґвалтувати (а.с. 9). Отже,
за­ява до міліції надійшла одразу після замаху на зґвалтування. Цього ж дня ОСОБА_2
з'явився із зізнанням у злочині (а.с. 18).

Протоколом огляду місця події, огляду предметів, даними
судово-медичних експертиз (а.с. 2-7, 51-52,
56-57, 59-62), іншими доказами та
матеріалами справи стверджуються факт, місце та обставини замаху на зґвалтування
потерпілої ОСОБА_1 В т.ч., встановлено, що як у потерпілої, так і в засудженого
виявлені характерні легкі тілесні ушкодження, що відповідають часу та
обставинам сутички між ними. Жодні заперечення щодо цих даних і висновків під
час провадження в справі не заяв­лялися.

Потерпіла дала послідовні показання, в т.ч. в присутності
ОСОБА_2, і ствер­дила, що лігши спати, зачинила вхідні двері будинку зсередини
на ключ і прокину­лась від того, що хтось відкриває ці двері, сіла на ліжку.
Але в цей момент хтось по­світив їй в обличчя ліхтариком, став душити, вона
почала кричати, по голосу впізнала ОСОБА_2 Він стягнув з неї халат і казав, що
хоче вступити в статеві зносини, засто­совував до неї фізичну силу, тримав за
волосся і вирвав пасмо, погрожував, що буде душити. Вона активно опиралася,
била нападника, вирвалася і хотіла вибігти через вхідні двері, але вони були
зачинені і ключа в замку не було, тоді вона вискочила че­рез вікно і покликала
на допомогу. Вона та діти дуже перелякалися. Коли повернула­ся до спальні,
знайшла на ліжку ліхтарик та кухонний ніж. Вранці прийшли працівни­ки міліції.
ОСОБА_2 проник у будинок, розбивши вікно ванної кімнати, на її запитан­ня про
причину таких дій відповів, що „хоче сісти". Діями ОСОБА_2 їй завдано та­кож
моральну шкоду (а.с. 20-21, 99-100).

Перші пояснення ОСОБА_2 узгоджуються з показаннями потерпілої та інши­ми
даними щодо фактичних обставин справи (а.с. 16-17), але в подальшому засудже­ний
їх заперечив. Показував, що образився на ОСОБА_1в через їхні претензії до нього
за минуле, посварився також з ОСОБА_5 цього дня, тому випив горілки і, будучи
дуже сердитим, близько 2300 вирішив піти до них поговорити. Оскільки дім був
зачи­нений, він повернувся додому, взяв ліхтарик та кухонний ніж, ще випив і
повернувся, щоб „доказати сусідам, що він не святий і може зробити зло",
що може зайти в їхній будинок. Діяв так, бо перебував у стані алкогольного
сп'яніння. Проник у будинок, розбивши вікно ванної кімнати, потрапив у спальню,
де на ліжку лежала потерпіла з дитиною. Він закрив потерпілій рукою рота,
сказав, щоб посунулася, але вона проки­нулася, закричала, сіла, він схопив її
рукою за шию, повалив на ліжко і ліг біля неї. Вона його впізнала, просила
залишити будинок, але він її не відпускав, між ними була сутичка і саме
потерпіла його душила і била, він із самозахисту душив і хапав її за во­лосся,
потім потерпіла вирвалася і втекла. Він її не наздоганяв, при цьому - ключ від
дверей підібрав „в той момент, коли втекла ОСОБА_1, ключ був у нього в руці і
випав на підлогу". Потім прийшла ОСОБА_4, просила віддати ключ і стала
його ображати та виганяти з будинку, погрожував йому й ОСОБА_5. Наміру
зґвалтувати потерпілу не мав, хоча якби хотів, то міг би зробити це. Цивільний
позов не визнає, бо не має таких коштів на сплату (а.с. 31-33, 41-43, 98-99).

Незважаючи на відмінність показань засудженого від показань потерпілої щодо
мотиву проникнення в помешкання, ці показання повністю узгоджуються між собою
щодо істотних фактичних обставин справи - безпосередніх дій цих осіб.

Обставини справи та намагання засудженого приховати дійсні факти ствер­джуються
також показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, при­чому ОСОБА_4 ствердила, що ключ від вхідних дверей
будинку випав з кишені ОСОБА_2,
а ОСОБА_6 - що 01.09.2006 р. близько З00 до нього прийшов ОСОБА_2 у мокрій
одежі, в стані алкогольного сп'яніння та сказав, що був-с. Золотареві, а вра­нці
його забрали працівники міліції.

Твердження засудженого про порушення його права на захист
безпідставні, оскільки органом досудового слідства та судом першої інстанції
таке право було за­безпечене, не є його порушенням і відмова в задоволенні
клопотання про закриття справи.

Не беруться до уваги й твердження засудженого про
Неможливість вчинення зґвалтування через фізіологічні причини. Так, про цю
обставину ні засуджений, ні його захист силаючись, навпаки, на те, що
засуджений реально міг це
зґвалтування вчинити, але не вчинив його з власної волі. Не заявляє про це і
захисник в апеляції. Не спростову­ють ці твердження й доведеності умислу
засудженого на зґвалтування потерпілої та реального його замаху на вчинення
цього злочину.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд виходив
зокрема, з фактичних правовідносин, що склалися між сторонами, характеру і
тривалості моральних страждань позивачки та пов'язаних з цими обставинами
негативних наслідків і переживань.

Фактичні обставини справи стверджуються й іншими її матеріалами та доказа­ми,
які узгоджуються між собою і ніким не спростовані. Сприйняття потерпілою дій
засудженого як реальної загрози зґвалтування із застосуванням фізичного
насильст­ва, загрози розправи над нею, загрози безпеці дітей, як і спричинення
злочинними діями засудженого моральної шкоди потерпілій - сумнівів не
викликають. Після озна­йомлення з матеріалами справи захисник не мав зауважень
щодо них, не мав факти­чно щодо істотних обставин справи зауважень і
засуджений. Доказів застосування до ОСОБА_2 незаконних методів дізнання та
слідства, а також доказів обмови засу­дженого потерпілою, свідками в справі
немає.

Відповідно до ст.ст. 323-324, 328, 365 КПК України, суд, забезпечивши належ­ний
розгляд кримінальної справи, постановляє законний і обґрунтований вирок, від­повідним
чином розв'язує цивільний позов, апеляційний суд перевіряє вирок суду першої
інстанції в межах апеляції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необ­ґрунтованість
апеляцій.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_2 за ст.
162 ч. 1 КК України як незаконне проникнення до житла, та за ст. 15 ч. 2 ст.
152 ч. 1 КК України як закінчений замах на зґвалтування, тобто на статеві
зносини із застосу­ванням фізичного насильства та з погрозою його застосування
щодо потерпілої. Вин­ність засудженого у даних злочинах доведена і
стверджується, а відповідні доводи на його захист - спростовуються сукупністю
зібраних, перевірених та належно оцінених у судовому засіданні доказів, які
узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи. Суд обґрунтовано не взяв
до уваги заперечення вини засудженим і дав пра­вильну оцінку як його
суперечливим показанням, відхиливши ті, що є безпідставни­ми, надуманими та не
відповідають фактичним обставинам справи, так і показанням потерпілої, свідків.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 судом вирішено відповідно до чинно­го
кримінально-процесуального та цивільного законодавства, заперечення позову за­судженим
з огляду на відсутність,у нього коштів врахуванню не підлягає.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи апеляцій, не спрос­товані
ці висновки й засудженим під час апеляційного розгляду справи. Підстав для
повернення справи на додаткове розслідування апеляційний суд не вбачає.

За таких
обставин, апеляції засудженого та його захисника слід залишити без задоволення,
а вирок суду першої інстанції без зміни

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, -

ухвалив:

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та його захисника адвоката
ОСОБА_3 зали­шити без задоволення, а вирок Хустського районного суду
Закарпатської об­ласті від 7 листопада 2006 р.щодо ОСОБА_2 - без
зміни.