Справа № 11-570, 2007року Головуючий
в 1-й інстанції: Гаврищук Л.П.
121 ч. 1 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 року
Колегія судців судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Хмельницької області у складі:

головуючого судді Шершуна В.В.

суддів Задворного О.Л., Козачка
С.В.

з участю прокурора Бірюченка С. В.

захисника ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.
Хмельницькому кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на
вирок Нетішинського міського суду від 14 червня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця с. Мала Костронка Дніпропетровської області, жителя
АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого,
військовозобов'язаного, не
працюючого, раніше судимого:

1985
року Славутським районним судом Хмельницької області
по ст.
188-1 ч.2 КК України редакції 1960 року до 2 років 6 місяців позбавлення
волі з застосуванням ст. 46 КК України
на 3 роки,

1986
року Ізяславським районним судом Хмельницької області
по ст.
143 ч.2 до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

24.06.1991 року Дебальцевським міським судом Донецької
області за ст. 222 ч.3, ст. 206 ч.2, ст. 141
ч.2, ст. 142 ч.2 КК України, з
застосуванням ст. 42 КК
УРСР, остаточне

покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна,

12.02.1999 року Нетішинським міським судом Хмельницької
області по ст.
143 ч.2 до
5 років позбавлення
волі з конфіскацією майна, 12.11.1999 року Нетішинським міським судом
Хмельницької області по ст. ст. 229-1 ч.2, 229-4 ч.2,
229-5 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
засуджено за ст. 121 ч.1 КК України до 5
років 6 місяців позбавлення волі.

В строк відбуття покарання зараховано тримання під вартою
з 10.04.2007 року.

Запобіжний захід залишено попередній - тримання під
вартою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на рахунок ДП Спеціалізована медична
частина НОМЕР_1 р/рНОМЕР_2 УДК
України в Хмельницькій області, МФО НОМЕР_3, КОД НОМЕР_4 кошти витраченні на лікування
потерпілого від злочину ОСОБА_3 в сумі 2475 грн. 14 коп.,
а в дохід держави - судові витрати по справі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

2

ОСОБА_1
засуджено за те, що він 01 квітня 2007
року, близько 22 години 10 хвилин, біля стадіону в м. Нетішин, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, на ґрунті неприязних відносин
умисно наніс потерпілому ОСОБА_3
удар в область черевної порожнини та 5 ударів ножем в область
передпліччя правої руки, чим заподіяв
йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота із пошкодженням
тонкого кишковика, великого
сальника, кровотечею в черевну порожнину
(750-800 мм) яке, згідно висновку
судово-медичної експертизи, відноситься
до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня за кваліфікуючою ознакою
небезпеки для життя в момент заподіяння та тілесних ушкоджень у вигляді п'яти
різаних поверхневих ран внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу, що відноситься до категорії тілесних
ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Як видно
зі змісту апеляції засудженого ОСОБА_1 він просить вирок скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в
той же суд в іншому складі. При цьому апелянт посилається на істотні на його
думку порушення вимог КПК України, які
полягають в порушенні його права на захист,
оскільки захисник ОСОБА_4 мав брати участь лише при виконанні вимог ст. 218 КПК України, а в подальшому він заперечував проти участі
цього захисника однак замінити йому захисника не дозволили. Крім того, в ході судового розгляду його переривали під
час останнього слова і обмежували в його тривалості. На думку засудженого, суд першої інстанції допустив однобічність і
неповноту судового слідства. Так, як
вказує апелянт, ні слідством ні судом не
встановлено мотиву злочину, не дано
належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_3,
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7,
які на думку ОСОБА_1 суперечливі і непослідовні, однак усунути ці суперечності, як вказує апелянт, суд не дав йому можливості і поклав покази
цих осіб в основу вироку не мотивувавши чому бере до уваги одні їх покази та не
приймає інші. Ні слідством ні судом, як
вказує апелянт не долучено до справи його характеристик з роботи і місця
проживання, розмір відшкодування за
цивільним позовом не мотивований. Не встановлено судом і всіх обставин, які характеризують його особу, не враховано,
що він воїн-інтернаціоналіст, а
також незадовільний стан його здоров'я.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого
ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_2
в його інтересах на підтримку апеляції,
прокурора, який вважає, що вирок законний і обґрунтований, вивчивши матеріали справи і доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню.

Висновок
суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у навмисному заподіянні тяжкого
тілесного пошкодження потерпілому ОСОБА_3 при зазначених у вироку обставинах
відповідає матеріалам справи і ґрунтується на досліджених в судовому засіданні
доказах.

Так, сам засуджений, фактично не заперечує факту ножового
поранення потерпілого, та
стверджує, що ОСОБА_3 напав на нього і
наткнувся в ході нападу на ніж, який він
(ОСОБА_1) тримав в руці з метою захисту.

Цим
показам суду першої інстанції дав належну оцінку і правильно вказав, що вони дані з метою ухилитись від
відповідальності, оскільки суперечать
сукупності всіх інших доказів зібраних по справі.

Так, потерпілий
ОСОБА_3 пояснив, що вдень 01.04.2007
року між ним та ОСОБА_1 стався конфлікт в ході якого останній виказував йому
погрози. Увечері ОСОБА_1 зателефонувавши співмешканці потерпілого
Стасишиній, попросив зустрітись, щоб вибачитись. Під час зустрічі, при якій окрім них були також присутні
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 ,
ОСОБА_1 зненацька наніс йому удар ножем в живіт і намагався нанести ще
кілька ударів, однак він підставив під
них руку і отримав 5 різаних ран правого ліктьового суглобу.

3

Ці
покази потерпілого об'єктивно підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, згідно якої у ОСОБА_3 є тяжкі тілесні
пошкодження, небезпечні для життя у
момент скоєння у вигляді проникаючого поранення живота з пошкодженням тонкого
кишковика, великого сальника, кровотечею в черевну порожнину і п'яти
різаних поверхневих ран внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу, які заподіяні найбільш вірогідно від дії
клинка ножа.

Ці ж
факти повністю підтвердили свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Колегія
суддів вважає надуманими пояснення апелянта про суперечливість та непослідовність
показів цих свідків і потерпілого ОСОБА_3
В своїх первісних показах вони дійсно говорили, що не знають хто спричинив поранення ОСОБА_3
і пояснили це тим, що боялись погроз
ОСОБА_1 Після його затримання потерпілий і свідки стали давати послідовні і ідентичні
покази, тим більше що і сам ОСОБА_1 не
заперечує факту нанесення ним тілесних пошкоджень потерпілому.

В
зв'язку з цим, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно кваліфікував дії засудженого за
ст. 121 ч.1 КК України, оскільки
він навмисно заподіяв потерпілому ОСОБА_3 тяжкі тілесні пошкодження.

Не
знайшли свого підтвердження і посилання апелянта на те, що порушено його право на захист і виступ з
останнім словом. Як видно з протоколу
судового засідання, зауважень на які
ОСОБА_1 не надав, він не заперечував
проти участі в справі в якості захисника ОСОБА_4, і в ході виступу з останнім словом його ніхто
не перебивав і в часі виступу не обмежував. Що ж стосується тверджень апелянта
про відсутність в справі його характеристики з місця проживання і роботи, то в справі є характеристики його від
дільничного уповноваженого, а
характеристики з місця роботи отримати було неможливо, оскільки ОСОБА_1 після звільнення не
працював. Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що розмір стягнень за цивільним позовом не
мотивовані, оскільки він ґрунтується на
офіційних документах з лікарні. Стан здоров'я засудженого як встановлено
комісією лікарів задовільний, оскільки
він визнаний працездатним.

Що ж
стосується тверджень ОСОБА_1 про те, що
він воїн-інтернаціоналіст, то належних
документів він суду не надав.

Міра
покарання ОСОБА_1 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України - з врахуванням ступеню
тяжкості вчиненого злочину, особи
винного та обставин, що пом'якшують та
обтяжують покарання в тому числі і тих,
на які посилається засуджений, а
тому колегія суддів не вбачає підстав для пом'якшення йому покарання, тим більше,
що покарання йому призначено практично в мінімальному розмірі
санкції ст. 121 ч.1 КК України.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати -

ухвалила:

Вирок Нетішинського міського суду від 14 червня 2007 року
щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а
апеляцію засудженого - без задоволення.