Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Пойди М.Ф.,
суддів:Кульбаби В.М. і Бех М.О.,
за участю прокурора Сорокіної О.А.,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 30 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Єнакіївського міського суду Донецької області від 23 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року щодо нього,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 23 липня 2013 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, судимого: 22.04.2002 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки; 26.12.2003 року за ч. 2 ст. 121 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років і 6 місяців, звільненого 31.07.2009 року умовно-достроково на 3 роки 1 місяць і 8 днів,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

за ч. 2 ст. 121 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

За сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

За сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років і 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного спʼяніння, 23 квітня 2010 року приблизно о 8 годині перебуваючи в кухні квартири АДРЕСА_1, на ґрунті особистих неприязних стосунків із ОСОБА_6 неодноразовими ударами кулаком руки в обличчя та грудну клітку останньої, а також ударами палки в її грудну клітку, заподіяв останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_5 у стані алкогольного спʼяніння 12 травня 2010 року приблизно о 22 годині, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2, на ґрунті особистих неприязних стосунків із ОСОБА_7, завдав останньому 5-6 ударів кулаками обох рук у його голову та обличчя, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 року приблизно о 15 годині в відділенні реанімації міської лікарні №7 м. Єнакієво настала смерть потерпілого.

В касаційній скарзі ОСОБА_5 не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, посилаючись на однобічність та неповноту судового слідства, неправильне застосування кримінального закону за ч. 2 ст. 121 КК України, що потягло призначення йому суворого покарання, просить змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 КК України й призначити покарання за цим законом. Обґрунтовуючи скаргу засуджений твердить, що умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень він не мав, а своїми діями захищав матір ОСОБА_7 від його посягань.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка просила скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвала апеляційного суду є рішенням щодо законності та обґрунтованості рішень, що перевіряються в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим самим вимогам, що і рішення суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. У ній мають бути наведені докладні мотиви постановленого рішення, усі доводи, що містяться в апеляції, мають бути проаналізовані та жоден з них не повинен залишитись без відповіді. Висновок щодо оцінки доказів належить викладати в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Однак апеляційний суд при розгляді справи щодо ОСОБА_5 в апеляційному порядку не дотримався усіх вимог і положень закону.

Так у своїй апеляції на вирок та доповненнях до неї засуджений вказував на неповноту судового слідства, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на порушення його права на захист.

Зокрема, ОСОБА_5 зазначав, що суд першої інстанції пославшись у вироку на його показання про нанесення ОСОБА_7 чотирьох ударів у область щелепи і носа, не взяв до уваги те, що ці удари він завдав у ліву частину обличчя, а пошкодження у потерпілого виявлено на правій стороні обличчя; не встановив хто спричинив ОСОБА_7 пошкодження кінцівок і голови у тімʼяній і скроневій частині.

Вказував засуджений на те, що суд, як на доказ його вини послався на протокол відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_8, однак не звернув уваги на те, що жоден із свідків не міг бачити, як він наносив удари. У звʼязку із цим він, ОСОБА_5, заявляв клопотання про проведення відтворення обстановки та обставин події з його участю на місці вчинення злочину, що на його думку, дало б змогу суду переконатися у неправдивості показань свідків щодо нанесення ним ударів ОСОБА_7 Вважав, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання.

Зазначав засуджений в апеляції і про те, що суд у вироку не обґрунтував свій висновок щодо наявності у нього, ОСОБА_5, умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, та щодо того, що саме від його ударів настала смерть ОСОБА_7

Звертав засуджений увагу й на те, що суд не встановив чим займався ОСОБА_7 в період з 5 до 14 години 13 травня 2010 року - тобто з моменту конфлікту з ним та до того часу, коли потерпілого забрала швидка допомога; не дослідив походження слідів крові на постелі, де лежав потерпілий, у якого після нанесення йому ударів засудженим, крові на обличчі не було; не навів усі показання свідка ОСОБА_8, зокрема в частині того, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 могли бути спричиненими після пʼятої години 13 травня 2010 року.

Засуджений ОСОБА_5 вказував також на те, що суд не допитав свідків та не вказав у вироку, чому взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які ті давали на досудовому слідстві та відкинув їх показання у попередніх судових засіданнях, не взяв до уваги неправомірну поведінку потерпілого.

Скаржився ОСОБА_5 і на те, що суд не надав йому можливості поспілкуватись із захисником, про що він, засуджений, подавав клопотання.

Залишаючи апеляцію засудженого без задоволення, апеляційний суд не навів в ухвалі переконливих підстав прийняття такого рішення, не дав вичерпної відповіді на всі її доводи, не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості засудження ОСОБА_5, звівши їх до переліку прізвищ осіб, які давали показання у справі, без будь-якої оцінки хоча б одного із доказів, не розкривши суті цих доказів і не проаналізувавши їх.

Отже, наведене свідчить про те, що апеляція засудженого розглянута не по суті, а формально, а зі змісту ухвали апеляційного суду неможливо зрозуміти, на підставі яких доказів вирок визнано законним і обґрунтованим.

Тому ухвалу апеляційного суду не можна вважати такою, що відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. Така ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді кримінальної справи в апеляційному порядку суд має ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм, та висновкам суду першої інстанції належну оцінку, ухваливши, при необхідності, рішення про проведення судового слідства, перевірити всі доводи апеляції, та, з урахуванням усіх обставин, прийняти належне рішення та викласти його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись ст. 394, ст. 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

СУДДІ:

М.Ф. ПОЙДА В.М. КУЛЬБАБА М.О БЕХ