Справа № 159/2786/15-к
Провадження № 1-кп/159/156/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 26 червня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинськоі області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

вивчивши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000004, який надійшов 27 травня 2015 року від Ковельської міжрайонної прокуратури, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лапні Ковельського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, приватного підприємця, раніше несудимого, у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців № 002182, ліцензії Міністерства транспорту та зв`язку №544634 від 6.07.2010 р здійснює надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України» Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 р. Уклавши протягом 2013-2014р.р. ряд договорів про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в режимі маршрутного таксі в м. Ковель Волинської області, ОСОБА_4 використовував працю найманих працівників з якими трудові відносини умисно не оформив відповідно до вимог чинного законодавства про працю, чим грубо його порушив.

Так він, в 2014 році всупереч вимогам ст.ст. 21, 26 КЗпП України та ч.1 ст. 24, ст. 24-1 КЗзП України, що були чинні на момент вчинення кримінального правопорушення про те, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, де передбачено обов`язки сторін, трудові договори у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи, підлягають реєстрації у Державній службі зайнятості за місцем проживання, законодавством не передбачено випробування працівників без оформлення трудових відносин, використовував найману працю громадян ОСОБА_6 ОСОБА_7 . ОСОБА_8 без укладення трудових договорів та реєстрації їх в Ковельському міськрайонному центрі зайнятості. Встановлено, що ОСОБА_6 у 2014 році, працював водієм автобусних маршрутів загального користування в режимі маршрутного таксі у м. Ковелі Волинської області: у січні-грудні 132 дні, ОСОБА_7 у січні-квітні 44 дні, ЖуровМ ОСОБА_9 у січні-червні 79 днів.

Крім того, в порушення вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці» підприємець ОСОБА_4 не забезпечив достовірний облік виконуваної працівниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, грубо порушивши законодавство про працю.

Також використовуючи працю громадян ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 без укладення трудових договор ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ст.ст. 43, 46 Конституції України, ст.ст. 48, 66, 70, 94, 153, 173, 176, 253 КЗпП України, а саме права на працю шляхом укладення трудової угоди, права на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у випадку хвороби, втрати працездатності, права на відпочинок та інше.

Крім того, використовуючи працю громадян ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 без укладення трудових договор ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» оскільки з доходів даних осіб не здійснювались відрахування до Пенсійного фонду України, внаслідок чого їм не зараховано до трудового стажу період роботи у даного підприємця.

Своїми умисними діями, що виразились у грубому порушенні законодавства про працю, ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 172 КК України.

Під час досудового розслідування між обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 та прокурором 26 травня 2015 року укладена угода про визнання винуватості.

За умовами вказаноі угоди сторони уклали угоду про наступне:

Обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання:

за ч.1 ст.172 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян - 850 гривень.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_4 згідний.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України, обвинуваченому роз`яснено і є зрозумілими.

Для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів обвинуваченому роз`яснено і є зрозумілими.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 1 КК України.

Угода складена 27 січня 2014 року в 3-х екземплярах (Iй екземпляр приєднується до обвинувального акту та надається суду, 2й екземпляр надається прокурору, 3й екземпляр обвинуваченому.

Дана угода діє з моменту їі підписання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного: відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів,внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесений до невеликої тяжкості. Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.1 ст.172 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 , погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Угоду про примирення від 26 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000004, укладену між Ковельським міжрайонним прокурором та обвинуваченим в цьому провадженні ОСОБА_4 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;
Речові докази: журнали медогляду та обліку техогляду зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1

Головуючий:ОСОБА_1