Справа № 1-376/2007 року
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2007
року Рівненський
міський суд

в особі
головуючої судді Гладюк
Г.Л.,

при
секретарі Петрушко Т.М.,

з участю
прокурора Ралдугіна О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, з
професійно-технічною освітою, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1, тимчасово
непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2006 року, приблизно о 01 год. 30 хв., на
території автовокзалу по вул.. Київська,40 в м. Рівне , ОСОБА_1 відкрито викрав
у ОСОБА_2 мобільний
телефон марки „Моторола
Е 1" вартістю 950 грн. із сім-карткою „діджус" вартістю 50 грн. та
грошима на рахунку в сумі 45 грн., чим завдав потерпілому шкоди на загальну
суму 1045 грн.

Підсудний ОСОБА_1 винним себе визнав. Показав, що дійсно
при обставинах, зазначених у вироку, 28 листопада 2006 року, близько 01 год. 30 хв., на
території автовокзалу в м. Рівне він відкрито заволодів мобільним телефоном,
належним ОСОБА_2, а коли
на місце події прибули працівники міліції, віддав цей телефон незнайомому. В
ході досудового слідства шкоду потерпілому відшкодував повністю.

Вина підсудного ОСОБА_1 , крім його показань, повністю доведена
об'єктивними доказами у справі, зібраними досудовим слідством.

При вирішенні питання про обсяг дослідження доказів у
порядку ч. 3 ст. 299 КПК України, підсудний та інші учасники судового розгляду
погодились з недоцільністю дослідження доказів зібраних досудовим слідством
стосовно фактичних обставин вчиненого злочину і їх не оспорюють. При цьому
завірили суд, що розуміють зміст цих обставин, наслідки своєї згоди та
неможливість в подальшому оспорювати зазначені обставини справи в апеляційному
порядку.

Сумнівів у
добровільності такої згоди та істинності їх позиції у суду немає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно
кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна
(грабіж).

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину,
зокрема, що тяжких наслідків від нього не наступило, дані про особу підсудного,
обставини, що обтяжують і пом'якшують його покарання.

Як особа, підсудний ОСОБА_1 характеризується позитивно,
злочин вчинив вперше, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті
злочину, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, що пом'якшує його
покарання.

Обставин,
обтяжуючих покарання ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності , суд
приходить до висновку, що виправлення і перевиховання підсудного ОСОБА_1
можливе без ізоляції від суспільства , тому вважає за необхідне обрати йому
покарання, передбачене санкцією статті, за якою кваліфіковані його дії, у виді
штрафу.

Керуючись ст.ст.
323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним за ч. 1 ст. 186 КК України і
призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п'ятдесят) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 , до вступу вироку в законну силу, залишити
попередній - підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд протягом 15-ти діб з моменту його проголошення.