Справа № 1-454/11
Провадження № 1/369/93/15
В И Р О К

іменем України

07.06.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бурбели Ю.С.,

за участю секретаря Євтушок Ю.О.,

прокурора Польщенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який має середню освіту, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, який в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в період часу з кінця січня 2011 року по 14.02.2011, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проник до приміщення пральної кімнати, яка розташована в будівлі протитуберкульозного диспансеру Києво-Святошинського району Київської області, за адресою: м. Боярка вулиця Васильківська 34, Києво-Святошинського району, Київської області, де він працював на іспитовому терміні в якості кочегара. Реалізуючи свій злочинний умисел, він скористався відсутністю поруч сторонніх осіб та з вказаного приміщення таємно викрав дві акумуляторні батареї марки СТ 140 А/Ч загальна вартість яких становить 1958 гривень 32 копійок., чим заподіяв Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району збитків на вказану суму.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що з жовтня місяця 2010 року, по січень місяць 2011 року він працював на іспитовому терміні позмінно кочегаром в Києво-Святошинському протитуберкульозному диспансері. У відділенні є автомобіль марки «ТАТРА» Мобікс 03. На початку грудня, він бачив як працівники відділення, з вказаного автомобіля зняли дві акумуляторні батареї, і поставили до пральної кімнати. В середині січня 2011 року, він вийшов на зміну. Приблизно о 18 годині, коли працівники відділення розійшлися по своїх домівках в нього виник умисел на крадіжку вказаних акумуляторних батарей. Він зайшов до пральної кімнати, ключі від якої взяв в кочегарній. Після чого взяв робочий візок та помістив вказані батареї та на візку відвіз їх до себе додому. Того ж дня викликав машину таксі, в яке загрузив крадені акумуляторні батареї і поїхав в м. Вишневе до пункту прийому металолому де здав вказані батареї та отримав 175 гривень. Через деякий час, до нього підійшов завідуючий відділення протитуберкульозного диспансеру Києво-Святошинського району ОСОБА_2, якому він зізнався у скоєній ним крадіжці. У скоєному щиро кається.

Суд вважає, що підсудний давав правдиві показання суду, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 299 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_1 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у сховище.

Призначаючи покарання підсудним суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особи винних та обставини справи, що помякшують і обтяжують їм покарання, а також те що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, що помякшує покарання підсудного, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання підсудного, судом не встановлено.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує, що вчинений злочин, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином; враховує особу підсудного, який в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікаряря нарколога та лікаря психіатра не перебувають та визнає необхідним призначити підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу винного, суд дійшов до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, дослідивши матеріальний стан підсудного, суд дійшов до висновку, що цивільний позов Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в сумі 1958, 32 грн. зважаючи на повне визнання підсудним позову, підлягає до задоволення повністю.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 обовязок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

Цивільний позов Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району 1958, 32 грн. (одну тисячу девятсот пятдесят вісім) гривень 32 коп. у відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення.

Суддя Ю.С. Бурбела