Провадження № 1-кп/750/39/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2015 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, із
повною вищою освітою, одруженого, має на утриманні
малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
працюючого лікарем-онкохірургом абдомінального відділення
Чернігівського обласного онкологічного диспансеру, не
судимого, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 354 ч. 3 КК України, -

Органами досудового слідства ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що він, працюючи згідно наказу головного лікаря Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівський обласний онкологічний диспансер (далі КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер) від 05.05.2008 року № 19-0 на посаді заступника головного лікаря диспансеру по медичній частині, маючи відповідно до п. 3.12 посадової інструкції заступника головного лікаря по медичній частині, затвердженої головним лікарем КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер 11.01.2011 року, мав право вести роботу за спеціальністю лікаря хірурга-онколога абдомінального відділення в межах робочого часу за основною посадою з виплатою 25% посадового окладу лікаря відповідної спеціальності за умови надання дозволу наказом начальника управління охорони здоров`я обласної державної адміністрації, та будучи згідно наказів головного лікаря КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер від 01.07.2014 року № 81-О та від 01.10.2014 року № 122-0 зарахованим на роботу за сумісництвом на третій та четвертий квартали 2014 року на 0,25 ставки лікаря хірурга-онколога абдомінального відділення вказаного лікувально-профілактичного закладу, отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 4 000 грн. за наступних обставин.
Відповідно до п.п. 2.2, 2.3., 2.13, 3.6 посадової інструкції лікаря-онкохірурга абдомінального відділення, затвердженої головним лікарем КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер 14.11.2011 року, лікар-онкохірург абдомінального відділення повинен надавати кваліфіковану медичну допомогу хворим за профілем відділення; надавати спеціалізовану медичну допомогу, а також швидку невідкладну допомогу хворим; вести медичну документацію; визначати характер лікувально-діагностичних заходів.
Відповідно до п.п. 1.1, 2.1, 2.2. статуту КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер, затвердженого Наказом начальника управління комунального майна Чернігівської обласної ради № 99 від 09.11.2011 року, КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер є спеціалізованим лікувально-профілактичним закладом, який забезпечує кваліфіковану стаціонарну та консультативну поліклінічну допомогу населенню та здійснює методичне керівництво організацією протиракової боротьби в області; основним завданням диспансеру є реалізація державної політики з надання спеціалізованої допомоги хворим. Предметом діяльності диспансеру є надання в повному обсязі консультативної, діагностичної, диспансерної та лікувальної допомоги хворим на злоякісні новоутворення та передпухлинні захворювання; медична практика за такими лікарськими спеціальностями, як онкологія, онкохірургія та іншими; проведення лікування супутніх хвороб диспансерних онкологічних хворих; організація та контроль диспансерного нагляду за онкологічними хворими.
23 липня 2014 року хворий ОСОБА_8 , 1938 року народження за направленням лікаря поліклінічного відділення КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер ОСОБА_9 був госпіталізований до абдомінального відділення вказаного лікувально-профілактичного закладу з діагнозом рак сліпої кишки ІІ стадії ІІ клінічна група. Лікуючим лікарем відповідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 4937 призначений ОСОБА_5 .
Після проведення первинного огляду ОСОБА_8 в день госпіталізації лікуючим лікарем ОСОБА_5 було заплановано хірургічне лікування вказаного хворого в обсязі правобічної геміколектомії.
29 липня 2014 року лікарем-онкохірургом абдомінального відділення ОСОБА_5 хворому ОСОБА_8 було проведено оперативне лікування в обсязі паліативної комбінованої правобічної геміколектомії з резекцією черевної стінки. Після операції ОСОБА_8 був поміщений до палати інтенсивної терапії, та 31 липня 2014 року знову переведений до абдомінального відділення диспансеру.
На початку серпня 2014 року, під час перебування ОСОБА_8 в післяопераційний період на стаціонарному лікуванні у абдомінальному відділенні КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи становище, яке він займає у вказаній лікувальній установі, а саме лікаря-онкохірурга абдомінального відділення, який здійснював хірургічне оперативне лікування ОСОБА_8 , та бажаючи використати цю обставину для отримання можливості протиправного збагачення, знаходячись у приміщенні службового кабінету, розташованого в адміністративній будівлі КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер по проспекту Миру, 211 в м. Чернігові, в ході особистого спілкування з ОСОБА_7 , яка є донькою ОСОБА_8 , висловив їй прохання щодо необхідності сплати йому неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 4 000 грн. за проведену ним хірургічну операцію її батькові та видачу ним в подальшому виписки-епікризу з історії хвороби щодо проведеного ОСОБА_8 лікування, яка була необхідна при можливому поміщенні останнього до іншого лікувального закладу або призначення амбулаторного лікування з урахуванням проведеного ОСОБА_5 хірургічного лікування, на що ОСОБА_7 повідомила, що немає такої суми грошових коштів.
11 серпня 2014 року, ОСОБА_8 був виписаний з абдомінального відділення КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер без видачі йому виписки-епікризу з історії хвороби.
19 вересня 2014 року, у зв`язку з погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 ОСОБА_7 звернулась до ОСОБА_5 щодо можливості продовження лікування ОСОБА_8 у КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер під наглядом ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_7 завірила, що очікувані ОСОБА_5 грошові кошти надасть йому в найкоротший час, на що ОСОБА_5 , не висловлюючи заперечень щодо необхідності сплати йому коштів, завірив її у забезпеченні ним здійснення подальшого обстеження її батька ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_5 видав ОСОБА_7 виписку-епікриз з історії хвороби № 4934 хворого ОСОБА_8 , підписавши її як лікуючий лікар хірург абдомінального відділення диспансеру.
01 жовтня 2014 року, близько 12 год., ОСОБА_5 в приміщенні службового кабінету, розташованого в адміністративній будівлі КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер по проспекту Миру, 211 в м. Чернігові, одержав від ОСОБА_7 обумовлену раніше неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 4000 грн. за виконання ним дій на користь її батька ОСОБА_8 , як лікарем хірургом-онкологом абдомінального відділення КЛПЗ Чернігівський облонкодиспансер, а саме за проведення 29 липня 2014 року оперативного лікування ОСОБА_8 , видачу виписки-епікризу з історії хвороби № 4934 хворого ОСОБА_8 , здійснення подальшого обстеження ОСОБА_8 у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я.
Дії ОСОБА_5 органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 3 ст. 354 КК України, як прохання та одержання працівником установи, який не є службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням становища, яке він займає в установі в інтересах третьої особи, а саме ОСОБА_8 .
Суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а також на інших матеріалах кримінального провадження, які були надані прокурором на підтвердження пред`явленої підозри, та іншими учасниками судового розгляду.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням по ст. 354 ч. 3 КК України не визнав та показав, що він працює в Чернігівському обласному онкологічному диспансері на посаді заступника головного лікаря по медичній частині. Також, за сумісництвом лікаря він вів пацієнтів у абдомінальному відділенні, тобто займався їх лікуванням. В липні 2014 року до онкологічного диспансеру звернувся пацієнт ОСОБА_8 зі злоякісною пухлиною. З метою обрання тактики подальшого лікування, він оглянув цього хворого, і на помацки виявив в правій боковій області живота достатньо велику пухлину. Зібравши дані анамнезу, в розмові з дочкою хворого перед операційним втручанням, він був дуже здивований тим, що та, знаючи про діагноз батька ще в жовтні 2013 року, коли тому вперше при проведенні ультразвукового дослідження черевної порожнини в Чернігівській міській лікарні № 2 виявили злоякісну пухлину з її слів розміром п`ятикопійочної монети, не запропонувала йому пройти лікування, і взагалі не розповіла батьку про його діагноз. В результаті цього було втрачено час, приблизно десять місяців, за який пухлина з розміру десь 3-4 см зросла до 10х10 см, і вросла в оточуючи органи та тканини. Тому, при проведенні операції хворому ОСОБА_8 , йому прийшлося прикласти великі зусилля, щоб видалити цю злоякісну пухлину, не пошкодивши судини, які її оточували. При цьому, він уточнює, що коли в липні 2014 року ОСОБА_8 дізнався про пухлину, то він відразу погодився на проведення операції. Якщо б йому дочка розповіла про його діагноз за десять місяців до цього, то йому б нічого не перешкодило прийняти рішення про проведення такої операції, тільки тоді можливо було б пухлину повністю видалити і пацієнт міг би забути про цю страшну хворобу. В тій стадії хвороби, яка була у ОСОБА_8 при зверненні до лікувального закладу, операція вже не давала гарантії його повного видужання, а лише давала можливість продовження життя пацієнта на деякий час. Тобто, рішення дочки не повідомляти батьку його діагнозу і привело до запущеності пухлини на момент операції. За час перебування хворого ОСОБА_8 у відділенні диспансеру, він щоденно, в тому числі і у вихідні дні займався його лікуванням, слідкував за станом його здоров`я. Ніяких грошей у хворого за проведення лікування він не вимагав. При знаходженні ОСОБА_8 на лікуванні, дочка взагалі не цікавилась станом його здоров`я. Він був вимушений через хворого батька викликати дочку до диспансеру, щоб розповісти їй про його діагноз, проведене лікування та необхідних методах гістологічної діагностики. При спілкуванні з дочкою хворого, ніяких розмов про гроші за проведене лікування у них не було. Для нього було важливе, щоб родичі розуміли ту тяжкість стану пацієнта, сам діагноз та прогноз, оскільки пацієнту з такою хворобою лікар не може цього говорити. 11.08.2014 року ОСОБА_8 був виписаний з онкодиспансеру, і йому та його дочці нічого не перешкоджало звернутися до нього за випискою-епікриз з історії хвороби, але вони цього чомусь не зробили. 19.09.2014 року до нього звернулась дочка хворого ОСОБА_8 ОСОБА_7 . В ході розмови, яка відбулась в його робочому кабінеті, він звернув увагу на якусь неадекватну поведінку ОСОБА_7 . Вона була схвильована і у неї тремтів голос. Він їй розповів, що провів операцію її батьку без ускладнень і надав йому в повному обсязі необхідну медичну допомогу. При цьому, вона попросила, щоб він оглянув її батька, у якого були ще якісь симптоми хвороби. Він запропонував ОСОБА_7 прийти до нього разом з батьком 24.09.2014 року для проведення огляду. При спілкуванні з ОСОБА_7 він звернув увагу на те, як тільки він починав про щось говорити, вона постійно перебивала його фразами про те, що у неї не було грошей. Того ж дня він розпечатав виписку-епікриз, віддав її ОСОБА_7 , не вимагаючи від неї ніякої матеріальної вигоди, після чого вона пішла. 24.09.2014 року ОСОБА_7 та її батько до нього так і не прийшли. З`явилась до нього ОСОБА_7 тільки 01.10.2014 року. Розмова між ними відбувалась в його робочому кабінеті. При спілкуванні він звернув увагу, що ОСОБА_7 поводила себе ще більш дивно та неадекватно, ніж минулого разу. Голос її ще більше тремтів. В розмові вона відразу сказала, що прийшла вирішити питання, яке залишилося не закритим. В його розумінні єдине не вирішене питання між ними може бути тільки те, що вона не може привести свого батька на обстеження. При цьому, він сказав, що у нього завтра буде вільний час, тому вона може зранку привести до нього свого батька. Коли він переодягнувся, і став повертатися в її сторону, то почув від ОСОБА_7 таку фразу тоді, як ви казали, та побачив у неї в руці пачку грошей, якими вона демонстративно розмахувала і протягувала йому. У відповідь на це, він сказав ні ні, це ваше побажання, я з вас нічого не вимагаю. При цьому, вона не заперечувала і повторювала завчену нею фразу. Вона постійно повторювала, що хоче закрити якесь питання, розмахуючи при цьому перед ним грошима. Він зрозумів, що всі види медичних послуг її батькові ним були надані в повному обсязі, а ОСОБА_7 його підставляє, даючи йому гроші не зрозуміло за що. За що вона пропонувала гроші, йому взагалі не було зрозуміло. Усвідомлюючи, що ці гроші можуть бути поміченими з використанням якогось красителя, та при таких діях ОСОБА_7 , краска на грошових купюрах може попасти на нього або його одяг, і йому потім буде важко доводити правоохоронним органам те, що він не винний, та оскільки у нього не було таких ситуацій, він показав їй жестом руки покласти гроші на стіл. Це він зробив для того, щоб вона не розмахувала перед ним грошовими купюрами і не вимазала його можливо нанесеною на них краскою. При цьому він розумів, що якщо ОСОБА_7 покладе гроші на стіл, то у нього буде можливість не брати ці гроші, а обдумати ситуацію та прийняти правильне рішення. Після того, як ОСОБА_7 пішла, він не перераховуючи, завернув гроші у папір, щоб вони механічно не розсипалися та викинув їх в корзину для сміття, після чого хотів порадитися з вітчимом, який працював у міліції, що йому робити, та звернутися з заяву до правоохоронних органів про дачу ОСОБА_7 йому неправомірної вигоди, що є незаконною дією. Коли він вийшов зі свого службового кабінету, то співробітник міліції схопив його за лікоть лівої руки і запропонував зайти до кабінету. В кабінеті співробітники міліції йому представилися, і він відразу добровільно погодився на проведення огляду в його службовому кабінеті. При цьому, він зробив заяву про те, що ОСОБА_7 , знаходячись в його службовому кабінеті на його відмову неодноразово пропонувала йому гроші. Потім, він показав гроші, які він викинув в корзину для сміття. Ніякого відношення до цих грошей він не мав. В ході обшуку йому світили руки та одяг, але ніякої краски на них не було. В розмові з ОСОБА_7 він ніколи не вимагав від неї ніяких грошей і не називав ніяких сум. Йому не зрозуміло звідки ОСОБА_7 взяла таку суму в розмірі 4 000 грн. Зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що вона витратила вказану вище суму грошей на придбання в аптеці ліків для свого батька. Що стосується надання хворому ОСОБА_8 або його дочці ОСОБА_7 виписки-епікризу з історії хвороби, то ніяких перешкод в цьому з його боку не було. Вони могли безперешкодно отримати таку виписку в реєстратурі диспансеру без звернення до нього. Крім того, така виписка після проходження лікування хворого направляється до поліклініки за місцем його мешкання, де вона зберігається у дільничного терапевта. Більш того, 19.09.2014 року ним була повторно роздрукована та надана ОСОБА_7 на її прохання виписка-епікриз з історії хвороби хворого ОСОБА_8 без всіляких умов. Він вважає, що з боку ОСОБА_7 відносно нього була провокація на отримання ним неправомірної вигоди.
Допитаний у суді свідок ОСОБА_7 показала, що 26.07.2014 року її батько ОСОБА_8 звернувся до Чернігівського обласного онкологічного диспансеру з діагнозом: рак сліпої кішки, для проведення планової операції. Лікуванням батька займався лікар-онколог ОСОБА_5 , який 29.07.2014 року зробив йому операцію по видаленню ракової пухлини. Після проведення операція батько почав трохи йти на поправку, вставав, приймав їжу. Коли вона прийшла до диспансеру відвідати батька, то зустріла лікаря ОСОБА_5 , який запросив її до кабінету для розмови. В ході спілкування ОСОБА_5 розповів їй про проведену операцію, про те, що була видалена злоякісна пухлина, але залишилися метастази та проростання ракової пухлини на тазу, яку неможливо було видалити. Також, він їй сказав, що свою роботу він оцінює в 4 000 грн. за проведену операцію, продовження його лікування і обстеження, та оформлення відповідних медичних документів. Вона дуже засмутилась, оскільки таких грошей у неї не було. Висловлення лікаря вона сприйняла, як добровільно-примусова сплата грошових коштів. Вона про це розповіла своєму батьку і вони вирішили самостійно піти з лікарні додому. Тоді за випискою-епікриз вони ні до кого не звертались. Зі слів батька їй відомо, що приблизно через два дні, коли вони фактично втекли з лікарні, він ходив до диспансеру за випискою з історії своєї хвороби, але медичні сестри йому в цьому відмовили. За час перебування в диспансері вона витратила на придбання медичних препаратів для проведення операції та лікування приблизно 3 000 - 4 000 грн. Перебуваючи вдома батьку робили тільки обезболюючи уколи. Про обставини лікування батька в онкологічному диспансері вона розповіла своєму знайомому. Через деякий час до неї зателефонував співробітник служби безпеки на ім`я ОСОБА_10 з приводу лікування її батька і вони домовилися про зустріч. В ході зустрічі з ОСОБА_10 вона розповіла тому про ситуації з лікування її батька, і той роз`яснив їй, що дії лікаря стосовно вимагання у неї грошей є неправомірними. Потім, через деякий час співробітник СБУ знову їй зателефонував і сповістив, що їй треба поспілкуватися зі слідчим та написати заяву. Після цього, вона зустрілася зі слідчим по боротьбі з організованою злочинністю і розповіла їй про розмову з лікарем ОСОБА_5 . Слідча сказала, що дії лікаря є незаконними, і з цього приводу вона написала заяву про вимагання у неї грошових коштів ОСОБА_5 . Так як їй необхідна була виписка з історії хвороби її батька, то ОСОБА_10 попросив, щоб вона повідомила його про те, коли вона буде за нею звертатися. В подальшому вона так і зробила, а саме повідомила ОСОБА_10 про те, що вона збирається поїхати до диспансеру за вказаною вище випискою для продовження лікування її батька. Перед тим, як їхати до диспансеру, працівники СБУ їй на одяг прикріпили технічний засіб для здійснення відеоспостереження. 19.09.2014 року вона приїхала до онкологічного диспансеру, де перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_5 звернулась до того з проханням надати їй виписку-епікриз з історії хвороби, пообіцявши принести йому грошові кошти, про які раніше йшла мова, та привести батька для обстеження і подальшого ходу його лікування. ОСОБА_5 запропонував їй привести батька 24.09.2014 року та надав їй виписку-епікриз, і вона пішла. В зазначений день вона зібралася з батьком поїхати до диспансеру, але в останню мить батько сказав, що він погано себе почуває, і вони домовились піти туди іншим разом. Після цього, вона поїхала до СБУ, де їй були видані грошові кошти в сумі 4 000 грн. для передачі їх ОСОБА_5 . При цьому, складались якісь документи і помічались гроші. Крім того, в автомобілі біля будівлі онкологічного диспансеру їй співробітник служби безпеки прикріпив на одяг технічний засіб для ведення відеоспостереження. При тому, коли на неї прикріплялись технічні засоби ніяких документів не складалось. Вона прийшла з наданими їй та поміченими грошовими коштами до кабінету ОСОБА_5 , де за жестом руки останнього поклала їх на стіл, і сказала, що батька приведе для обстеження десь через день або два. Для себе вона зрозуміла, що гроші дає ОСОБА_5 за те, що її батько міг в подальшому проходити обстеження та лікування. Залишивши гроші на столі вона вийшла з кабінету і пішла по своїм справам. 19.09.2014 року, крім необхідності отримання нею виписки з історії хвороби батька та 01.10.2014 року вона ходила до ОСОБА_5 на прохання працівника СБУ.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що 01.10.2014 року, на прохання працівників служби безпеки він був присутнім в якості понятого при проведенні слідчої дії за фактом вимагання грошей у якоїсь громадянки. В приміщенні служби безпеки України в Чернігівській області йому та іншому понятому були роз`яснені їх права та обов`язки. В їх присутності були перераховані гроші в сумі 4 000 грн., купюрами по 100 грн. кожна, переписані їх номера та серії, після чого дві купюри з них помітили спеціальною фарбою. Потім, зазначені гроші були передані жінці. Після цього, вони всі разом на автомобілі поїхали до онкологічного диспансеру. Прибувши на місце, вони залишились біля будівлі онкологічного диспансеру, а жінка з грошима пішла в середину. Через деякий час їх запросили пройти до приміщення онкологічного диспансеру, де в кабінеті заступника головного лікаря на першому поверсі в їх присутності, а також в присутності обвинуваченого, слідчим та співробітниками служби безпеки був проведений огляд. В ході даної слідчої дії застосовувалась відеоз`йомка. Перед початком проведення огляду слідчим було запропоновано ОСОБА_5 розповісти, чи отримував він від жінки грошові кошти. На це ОСОБА_5 повідомив, що до нього дійсно приходила жінка, яка залишивши гроші на столі та пішла, після чого він їх викинув у корзину для сміття, що стояла під столом. Потім, з корзини для сміття були вилучені загорнуті в аркуш папера гроші. Як пояснив ОСОБА_5 , гроші він не вимагав, а коли жінка їх залишила на столі, то він не знав, що з ними робити, тому вирішив їх викинуту у корзину для сміття. Знайдені в урні для сміття гроші, серед яких були і помічені купюри, вони оглянули та переписали їх серії та номери. З рук ОСОБА_5 експертом робились змиви. При цьому слідчим був складений протокол, в якому всі присутні поставили свій підпис, а гроші запакували та опечатали, де вони також поставили свій підпис.
Допитаний у суді свідок ОСОБА_12 дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_13 , який був допитаний за клопотанням прокурора, показав, що в даному кримінальному провадженні на досудовому слідстві ним було складено два протоколи про результати проведення негласних слідчо-розшукових дій відносно ОСОБА_5 , а саме проведення аудіо та відеоконтролю за ним. До вказаних протоколів додавались в якості додатків відповідні диски з аудіо, - відеозаписом. Після проведення вказаної вище дії, зі спеціального обладнання, яке при цьому застосовувалося, відеозапис через два-три дні був переписаний на диск та наданий слідчому. Інформація про вимагання в.о. головного лікаря Чернігівського обласного онкологічного диспансеру ОСОБА_5 неправомірної вигоди в сумі 4 000 грн. з ОСОБА_7 була отримана оперативним шляхом. Гроші вимагались за продовження лікування батька громадянки ОСОБА_7 в онкологічному диспансері, видачі відповідних медичних документів та за проведену операцію. Дана оперативна інформація ним була перевірена шляхом зустрічі з ОСОБА_7 . В ході такої зустрічі, ОСОБА_7 підтвердила, що така інформація відповідає дійсності.
Аналізуючи всі надані та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного.
Так, прокурор, як сторона обвинувачення, вважав вину ОСОБА_5 у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведеною пославшись на показання особи, яка надавала обвинуваченому неправомірну вигоду ОСОБА_7 ; свідчення понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; свідка ОСОБА_13 , який проводив негласні слідчо-розшукові дії; заявою ОСОБА_7 про вимагання у неї ОСОБА_5 неправомірної вигоди; протоколом огляду та вручення грошових коштів; протоколом обшуку; висновком експерта; медичними документами на ім`я ОСОБА_8 ; протоколами про результати аудіо-, відеоконтролю за особою; протоколами дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів; речовими доказами та аудіо, - відеофіксацією.
Вказані вище докази обвинувачення суд відкидає по наступним мотивам.
Сторона обвинувачення, як на один із доказів вини обвинуваченого ОСОБА_5 посилається на протокол про результати аудіо-, відеоконтролю за особою та додатком до нього компакт-диском DVD-R 16х, № 1383 від 19.09.2014 року (а.п. 132-134), згідно якого було зафіксовано розмову ОСОБА_7 з ОСОБА_5 19.09.2014 року, де обговорювалось питання щодо можливості проходження лікування в КЛПЗ Чернігівський обласний онкологічний диспансер батька ОСОБА_7 ОСОБА_8 та надання ОСОБА_14 за це неправомірної вигоди. Даний протокол був складений ст. оперуповноваженим відділу БКОЗ Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_13 .
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 246 КПК України, проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи, в тому числі і органи безпеки.
Однак, у вказаному протоколі відсутнє посилання на доручення слідчого щодо проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, і стороною обвинувачення у судовому засіданні не було надано суду такого доручення, що ставить під сумнів законність її проведення. Крім того, зазначений вище протокол не відповідає вимогам ст. 104 КПК України, а саме до протоколу не було внесено відомості про всіх осіб, які були присутні при проведенні процесуальної дії. Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що при розмові 19.09.2014 року з ОСОБА_5 був застосований технічний засіб, який працівники СБУ прикріпили на її одязі. Про це підтвердив і допитаний у суді свідок ОСОБА_13 , вказавши, що крім ОСОБА_7 в проведенні негласної слідчо-розшукової дії приймали участь і інші співробітники СБУ. Також, у вступній частині протоколу відсутні дані про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх застосування, а в описовій її частині послідовність дій. В порушення вимог ч. 4 ст. 104 КПК України не було надано можливість ОСОБА_7 , яка приймала участь у проведенні даної процесуальної дії, ознайомитися із текстом протоколу.
Відповідно до вказаного вище протоколу, при проведенні аудіо, - відео контролю застосовувався спеціальний виріб Сафарі - 5 № 850125, після чого, як у судовому засіданні і підтвердив свідок ОСОБА_13 , з нього переписувався відеофайл на компакт-диск, який у встановленому законом порядку не упакованим та не опечатаним був наданий суду стороною обвинувачення для дослідження. Тобто, суду не було надано первісне джерело інформації, а саме його носій, при здійсненні аудіо, - відеоконтролю за особою, що унеможливлює визначити відповідність змісту відеозапису, зробленому на спеціальний виріб Сафарі 5 з відеозаписом на компакт-диску, і це викликає сумнів у його походженні.
Крім того, при перегляді відеозапису від 19.09.2014 року встановлено, що запис починається з того моменту, як ОСОБА_7 заходить до службового кабінету ОСОБА_5 . Але, це протирічить показам свідка ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні вказала, що перебуваючи 19.09.2014 року в салоні автомобілі біля будівлі онкологічного диспансеру, співробітник служби безпеки прикріпив на її одяг технічний засіб для проведення відеоспостереження. При цьому, вона в роботу даного технічного засобу не втручалась, в дію його не приводила і нічого не натискала.
Аналогічно, з порушенням вимог ч. 6 ст. 246 та ст. 104 КПК України, був складений і протокол про результати аудіо-, відеоконтролю за особою та додатком до нього компакт-диском DVD-R 16х, № 1392 від 01.10.2014 року (а.п. 140-142), згідно якого було зафіксовано розмову ОСОБА_7 з ОСОБА_5 01.10.2014 року, в ході якого ОСОБА_7 на вимогу ОСОБА_5 передала останньому грошові кошти за продовження лікування в КЛПЗ Чернігівський обласний онкологічний диспансер її батька ОСОБА_8 .
Також, при проведенні аудіо, - відеоконтролю 01.10.2014 року застосовувався спеціальний виріб Сафарі - 5, з якого, як вказав у суді і свідок ОСОБА_13 переписувався відеофайл на компакт-диск, який у встановленому законом порядку не упакованим та не опечатаним був наданий суду стороною обвинувачення для дослідження. Таким чином, не надання стороною обвинувачення первісного джерела інформації при здійсненні аудіо, - відеоконтролю за особою, унеможливлює визначити відповідність змісту відеозапису, зробленому на спеціальний виріб Сафарі 5 з наданим суду відеозаписом на компакт-диску, і це викликає сумнів у його походженні.
Так, при перегляді у судовому засіданні наданого стороною обвинувачення відеозапису від 01.10.2014 року на компакт-диску, встановлено, що запис на ньому був створений 03.10.2014 року о 15:40:20, що не відповідає зазначеній в протоколі даті 01.10.2014 року.
Крім того, стороною захисту у судовому засіданні було заявлено, що при ознайомленні з матеріалами досудового слідства, слідча надала їм для перегляду компакт-диски білого кольору, а не чорного, який був наданий суду прокурором у судовому засіданні.
При таких обставинах, протоколи про результати аудіо, - відеоконтролю за особою від 19.09.2014 року та 01.10.2014 року з їх додатками визнаються судом як недопустимим доказом.
Якщо виходити зі змісту відеозапису розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , який проводився 19.09.2014 року та 01.10.2014 року, то з нього не вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 просив ОСОБА_7 надати йому якусь неправомірну вигоду за операцію та лікування її батька, або видачу довідки-епікриз. Навпаки, ОСОБА_7 постійно в розмові сама нав`язує ОСОБА_5 вирішити якесь фінансове питання.
Що стосується протоколу огляду та вручення грошових коштів від 01.10.2014 року, згідно якого ОСОБА_7 були вручено грошові кошти в сумі 4 000 грн. для передачі їх в якості неправомірної вигоди ОСОБА_5 , а також протоколу обшуку від 01.10.2014 року, згідно якого у службовому кабінеті ОСОБА_5 у смітнику були виявлені грошові кошти, то самі по собі вони не можуть бути доказами вини обвинуваченого, оскільки останній фактично не отримав і не мав на меті отримати зазначені кошти в якості неправомірної вигоди, що підтверджується відеозаписом від 01.10.2014 року при проведенні аудіо-, відеоконтролю за особою ОСОБА_5 (а.п. 142), де на третій хвилині відеозапису, коли ОСОБА_7 намагається дати гроші ОСОБА_5 , той від них відмовляється. Крім того, згідно протоколу обшуку від 01.10.2014 року та відеозаписом до нього, грошові кошти були виявлені в корзині для сміття, куди їх викинув ОСОБА_5 , після того, як ОСОБА_7 залишила їх на столі в кабінеті обвинуваченого. Допитані у суді свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були понятими при проведенні обшуку у службовому кабінеті також підтвердили, що гроші були вилучені з корзини для сміття. Те, що ОСОБА_5 не отримував ці кошти також свідчать і висновки експерта № 1537(х) від 30.10.2014 року (а.п. 51-56), згідно якого на наданих на експертизу ватних тампонах, якими проводили змиви з лівої та правої рук ОСОБА_5 та на чоловічій куртці чорного кольору слідів люмінесцентних спеціальних хімічних речовин (люмінофорів) у межах чутливості використаних методів не виявлено.
Суд не може прийняти доводи прокурора про те, що викидаючи залишені ОСОБА_7 гроші у смітник, обвинувачений міг в подальшому їх привласнити, оскільки вони ґрунтуються лише на його припущеннях, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Органами досудового слідства ОСОБА_5 , крім прохання та одержання ним неправомірної вигоди за проведення ним хірургічної операції ОСОБА_8 та подальшого його лікування, обвинувачується також і в отриманні ним неправомірної вигоди за надання виписки-епікриз з історії хвороби ОСОБА_8 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показав, що ніякої розмови з ОСОБА_7 та її батькам про видачу виписки-епікриз за умови надання йму неправомірної вигоди не було. Більше того, як зазначено в обвинуваченні та встановлено у судовому засіданні така виписка була надана ОСОБА_5 дочці хворого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на її прохання ще 19.09.2014 року. При цьому, ніяких умов щодо її видачі з боку обвинуваченого не було, про що підтвердила в своїх свідченнях і ОСОБА_7 . Крім того, можливість отримання такої довідки не потребує ніяких зусиль, а тим паче якихось матеріальних затрат, оскільки по-перше на прохання пацієнта вона безперешкодно видається в реєстратурі лікувального закладу, а по-друге направляється до поліклініки за місцем мешкання хворого, де зберігається у дільничного терапевта. Про те, що виписка-епікриз з історії хвороби ОСОБА_8 була направлена до Чернігівської міської лікарні № 2 підтверджується листом головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 2 ОСОБА_15 з наданням копії такої виписки (а.п. 224-225). З цього вбачається, що ніяких перешкод в разі необхідності подальшого лікування ОСОБА_8 в іншому медичному закладі не було. При першому ж зверненні ОСОБА_7 до лікувального закладу з проханням видати їй виписку-епікриз з історії хвороби її батька, їй відразу і була надана така виписка. В ході розгляду справи стороною обвинувачення не надано суду будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що при зверненні ОСОБА_8 до онкологічного диспансеру за випискою-епікриз йому в цьому було відмовлено.
Таким чином, у судовому засіданні не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми діями якось міг, за умови не надання йому неправомірної вигоди, перешкодити або в силу свого посадового становища сприяти в перешкоджанні щодо отримання ОСОБА_7 чи її батьком виписки-епікриз з історії хвороби останнього.
Аналіз показань свідка ОСОБА_7 свідчить про їх непослідовність та суперечність. Так, в ході додаткового допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_5 у неї гроші не вимагав, а сказав, що його робота коштує 4 000 грн., і це вона сприйняла як його побажання отримати вказані кошти за свою роботу. Однак, такі свідчення суперечать її заяві до міліції від 03.09.2014 року (а.п. 41), де вона вказала, що ОСОБА_5 саме вимагав від неї незаконну грошову винагороду. Крім того, у суді вона показала, що конкретної розмови між нею та ОСОБА_5 щодо надання нею обвинуваченому неправомірної вигоди саме за видачу ним виписки-епікриз з історії хвороби батька не було, що не відповідає змісту зазначеної вище заяви, де нею було вказано, що ОСОБА_16 вимагав від неї гроші не тільки за лікування, але і за отримання відповідних медичних документів. Суперечливість її свідчень полягає і в тому, що на досудовому слідстві вона вказувала, що не говорила батьку про гроші, які просив обвинувачений, оскільки не хотіла його травмувати, а у судовому засіданні показала, що розповідала батьку про це. Про непослідовність показань та дій свідка ОСОБА_7 свідчить і той факт, що з одного боку вони з батьком після операції фактично втекли з диспансеру, оскільки у них не було грошей, а саме 4 000 грн., які з її слів просив обвинувачений, і вона зрозуміла для себе, що без них ніякої подальшої медичної допомоги батьку з боку обвинуваченого не буде надано, і це є умовою проходження подальшого лікування її батька в онкологічному диспансері, а з іншого боку, не маючи таких грошей, вона 19.09.2014 року звертається до ОСОБА_16 з проханням оглянути батька, на що той, не висуваючи до неї будь-яких вимог пропонує привести його до нього 24.09.2014 року для проведення обстеження, надаючи при цьому на її прохання довідку-епікриз з історії хвороби.
Посилання сторони обвинувачення як на доказ вини ОСОБА_5 в отриманні ним неправомірної вигоди, коли він своїм жестом запропонував ОСОБА_7 покласти гроші на стіл, ніяким чином не спростовують версію самого обвинуваченого стосовно того, що він, усвідомлюючи можливість провокації з боку ОСОБА_7 , таким чином намагався убезпечити себе від потрапляння на нього та його одяг будь-яких слідів, які б могли в подальшому бути використані для його звинувачення у кримінальному правопорушенні, якого він не вчиняв.
Аналізуючи досліджені докази по справі показання обвинуваченого, свідків, а також матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що окрім показань свідка ОСОБА_7 , які є непослідовними та суперечливими, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувачення, інших прямих доказів у проханні та одержанні ОСОБА_5 неправомірної вигоди по кримінальному провадженню немає, матеріали аудіо,- відеоконтролю за ОСОБА_5 та протоколи дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів від 20.10.2014 року (а.п. 135-139, 143-144) беззаперечно не доводять факту прохання та отримання ним неправомірної вигоди, а збір вищевказаних доказів проводився з порушенням норм КПК України, тому дані докази є недопустимими і не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Інших доказів прокурором під час судового розгляду, не дивлячись на те, що обов`язок доказування згідно ст. 92 КПК України покладається на слідчого та прокурора, не надано, і суд не має можливості перебирати цей обов`язок на себе та встановлювати або витребувати за власної ініціативи будь-які докази, а за таких обставинах суд вважає, що на одних лише свідченнях ОСОБА_7 не може ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст. 7 КПК України, загальними засадами кримінального провадження крім інших є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
В статті ст. 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Також, відповідно вимог ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюватися лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, то згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюються виправдувальний вирок.
Таким чином, враховуючи, що зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, а також те, що стороною обвинувачення більш ніяких доказів не надано, суд вважає, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 354 КК України не доведено, а тому суд приходить до висновку про виправдання ОСОБА_5 .
Надані прокурором на підтвердження речові докази компакт-диск DVD-R 16Х 120 mini 4,7 GB № 1383 від 19.09.2014 року, компакт-диск DVD-R 16Х 120 mini 4,7 GB № 1392 від 01.10.2014 року, на які записані негласні слідчі дії та касету з відеозаписом обшуку необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження; грошові кошти в сумі 4 000 грн., купюрами по 100 грн. кожна, які були вилучені під час обшуку в приміщенні службового кабінету ОСОБА_5 адміністративної будівлі КЛПЗ Чернігівський обласний онкологічний диспансер за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, буд. 211 та знаходяться на зберіганні у сховищі банку Чернігівської філії АТ Укрексімбанк слід передати Управлінню СБ України в Чернігівській області; змиви з лівої та правої руки ОСОБА_5 , контрольний зразок марлевого тампону, контрольний зразок хімічної речовини та аркуш паперу білого кольору формату А4, в який було загорнуто грошові кошти підлягають знищенню, а чоловічу куртку чорного кольору повернути ОСОБА_5 .
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів необхідно віднести на рахунок держави (а.п. 31).
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 354 КК України та виправдати.
Процесуальні витрати в сумі 983 грн. 84 коп. на залучення експерта для проведення хімічної експертизи віднести на рахунок держави.
Речові докази компакт-диск DVD-R 16Х 120 mini 4,7 GB № 1383 від 19.09.2014 року, компакт-диск DVD-R 16Х 120 mini 4,7 GB № 1392 від 01.10.2014 року, на які записані негласні слідчі дії та касету з відеозаписом обшуку - зберігати в матеріалах кримінального провадження; грошові кошти в сумі 4 000 грн., купюрами по 100 грн. кожна, які були вилучені під час обшуку в приміщенні службового кабінету ОСОБА_5 адміністративної будівлі КЛПЗ Чернігівський обласний онкологічний диспансер за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, буд. 211 - передати Управлінню СБ України в Чернігівській області; змиви з лівої та правої руки ОСОБА_5 , контрольний зразок марлевого тампону, контрольний зразок хімічної речовини та аркуш паперу білого кольору формату А4, в який було загорнуто грошові кошти - знищити, а чоловічу куртку чорного кольору передати ОСОБА_5 .
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1