АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією прокурора ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий: 20.09.2010 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 08.10.2013 року по відбуттю строку покарання;
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджений за вчинення відкритого викрадення майна громадян за наступних обставин.
20.12.2013 року приблизно о 10.00 годині, перебуваючи біля буд. № 4-Б по вул. Микільсько-Слобідська в м. Києві, ОСОБА_7 помітив потерпілу ОСОБА_10 , яка тримала в лівій руці мобільний телефон «Iphone 4».
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_7 підійшов до потерпілої ОСОБА_11 та усвідомлюючи те, що його дії носять відкритий характер, вирвав з руки останньої мобільний телефон «Iphone 4» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 4000 гривень, та з місця злочину з викраденим майном зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
25.12.2013 року приблизно о 14 год. 30 хв., біля станції метро Лівобережна» по вул. Марії Раскової в м. Києві, ОСОБА_7 аналогічним способом викрав у потерпілої ОСОБА_12 мобільний телефон «Fiy IQ444 Quattro Black», ІМЕІ: НОМЕР_2 , вартістю 1888 гривень.
Крім того, 26.05.2014 року приблизно о 13 год. 30 хв. біля будинку № 11-Б по вул. Курнатовського в місті Києві, ОСОБА_7 аналогічним способом викрав у потерпілої ОСОБА_13 мобільний телефон «SONY XPERIA Z» IMEI: НОМЕР_3 , вартістю 5 570 грн. 56 коп.

Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
При цьому апелянт посилається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не врахував того, що обвинувачений був судимий за вчинення корисливого злочину, відбував покарання в місцях позбавлення волі та через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за вироком Дарницького районного суду від 20.09.2010 повторно вчинив ряд аналогічних корисливих кримінальних правопорушень.
Вказані обставини, на думку апелянта, демонструють стійке бажання обвинуваченого вести злочинний спосіб життя.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 не займається суспільно-корисною працею, а вчинення злочинів визначив як засіб отриманні коштів для існування, конкретні обставини провадження, а також дані про особу, прокурор вважає, що застосування судом положень ст. 75 КК України є безпідставним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію частково і вважав, що вирок підлягає до скасування лише в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, захисника і обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляції, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження щодо особи обвинуваченого, заслухавши виступи сторін в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення частково, а вирок суду належить скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з постановленням нового вироку, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій в апеляції прокурора не оспорюються.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість злочинів та обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, не працював, не був одруженим, не перебував на обліку і лікарів психіатра та нарколога, за місцем проживання характеризується задовільно та стан здоров`я; відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування всім потерпілим завданих збитків і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Доводи апеляції прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у більшому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обґрунтовуючи розмір покарання, яке призначалось ОСОБА_7 , суд послався у вироку на вимоги ст. 69-1 КК України, згідно з якою за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого відповідною санкцією (санкцією частини статті) Особливої частини цього кодексу.
З урахуванням того, що санкцією ч. 2 ст. 186 КК України найбільш суворим покарання за видом і розміром є покарання у виді 6 років позбавлення волі, то відповідно до ст. 69-1 КК України покарання, призначене ОСОБА_7 , не може перевищувати 4 роки позбавлення волі.
Отже, вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині призначенні покарання є законним і обґрунтованим, тому підстав для скасування вироку в частині призначення покарання, як про це прохає апелянт, немає.
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляції прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та неправильне застосування вимог ст. 75 КК України.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд послався на обставини, які, як зазначено у вироку, істотно впливають на відповідне покарання, а саме: обвинувачений вчинив правопорушення без застосування насильства, молодий вік обвинуваченого, умови його виховання у неповній сім`ї без батька, наявність ряду хронічних захворювань, долучену до справи заяву ФОП ОСОБА_14 про бажання прийняти ОСОБА_7 на роботу, а також обставини, що пом`якшують покарання.
Колегія суддів зауважує, що частина обставин, на які послався суд, вмотивовуючи, застосування вимог ст. 75 КК України, були враховані при призначенні ОСОБА_7 покарання, тому при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України ці ж обставини були враховані безпідставно. Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_7 були враховані обставини щодо характеру вчиненого кримінального правопорушення, дані про стан здоров`я обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання і ці ж обставини суд розцінив як підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Інші обставини, на які послався суд, застосовуючи відносно ОСОБА_7 вимоги ст. 75 КК України, щодо його віку, умов виховання та прагнення до працевлаштування, не є, на думку колегії суддів, достатніми підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, згідно з ч. 1 ст. 75 КК України для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, суду належало врахувати тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченого та інші обставини справи.
У даному випадку суду належало врахувати, що ОСОБА_7 будучи судимим вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,після звільнення з місць позбавлення волі 08 жовтня 2013 року по відбуттю строку покарання, вже 20 грудня 2013 року почав вчиняти аналогічні, корисливі злочини, які є тяжкими, та протягом нетривалого часу вчинив три такі злочини.
Така поведінка обвинуваченого, а також тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень не давали суду першої інстанції підстав вважати, що є можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, тому вирок суду в частині застосування ст. 75 КК України підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку, за яким засуджений має відбувати реально призначене йому за вироком суду першої інстанції покарання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
До строку покарання ОСОБА_7 треба зарахувати час перебування його під вартою по даному провадженні в період з 25 серпня 2014 року по 05 листопада 2014 року.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляцію прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 в частині застосування ст. 75 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

Зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання час перебування його під вартою по даному провадженні в період з 25 серпня 2014 року по 05 листопада 2014 року.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11/796/140/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 186
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15
Доповідач ОСОБА_1