Справа № 11А - 597 2007 р. Головуючий
у І інстанції: Шеремета
Категорія ст.ст. 128,194 ч.2 КК України Доповідач: Галапац I.I.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13"
липня 2007 року колегія суддів судової
палати у кримінальних справах

апеляційного
суду Львівської області в складі:

Головуючого
Галапаца 1.1.

Суддів Макарова
Ю.М., Волинця М.М.

з участю
прокурора Ходачкевича Ю.І.

адвоката ОСОБА_1

представника
потерпілого ОСОБА_2

засудженого
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_4 на
вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2007 року, -

встановила:

цим вироком

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець с. Рея Бердичівського району Житомирської області, житель АДРЕСА_1, з вищою
освітою, неодружений, невійськовозобов'язаний, працюючий майстром підсобного
господарства ВАТ "Львівський інструментальний завод", несудимий,

засуджений за ст. 128 КК України на
два роки обмеження волі; за ст. 194

ч.2 КК України
на п'ять років позбавлення волі.

На підставі
ст. 70
КК України за сукупністю
злочинів шляхом

поглинення менш
суворого покарання більш
суворим остаточно

призначено
покарання - п'ять років позбавлення волі.

На підставі ст.
75 КК України
звільнено засуджено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком
три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язано ОСОБА_3
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід залишений попередній - підписку про невиїзд з постійного
місця проживання до вступу вироку в законну силу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 28 тис. 994 грн. 13 коп.
матеріальної шкоди, 30 тис. грн. моральної шкоди та 2 тис. грн. судових витрат;
в користь НДЕКЦ при УМВС України у Львівській області 235 грн. 44 коп. за
проведення балістичної експертизи та 1 тис. 412 грн. 64 коп. за проведення
комплексної автотехнічної, автотоварознавчої, балістичної експертизи.

Вирішено питання
з речовими доказами.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що він 10 квітня
2005 року в 01 год., перебуваючи
на полі фермерського господарства свого сина ОСОБА_5, яке знаходиться між селами
Бар та Милятин Городоцького району Львівської області, не передбачаючи, що може
заподіяти тяжку шкоду здоров'ю особі, з наміром умисного пошкодження та зупинки
автомобіля ВАЗ 21011, р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, тричі вистрілив з
карабіна "Сайга"
по вказаному автомобілю, попав в ОСОБА_4, спричинивши йому поранення
поперекової ділянки, проникаюче в черевну порожнину та заочеревинний простір з
ушкодженням лівої нирки, товстої та тонкої кишок, яке було небезпечним для
життя в момент заподіяння і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження та
пошкодив автомобіль.

В апеляції потерпілий ОСОБА_4 покликається на те, що вирок суду в частині
засудження ОСОБА_3 за ст. 128 КК України та незадоволення його цивільного
позову в повному об'ємі є незаконний та необгрунтований, а призначене судом
покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Зазначає, що досудове і судове слідство проведено однобічно, неповно,
висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи,
неправильно застосований кримінальний закон.

Вважає, що
умисел ОСОБА_3 був направлений на заподіяння смерті йому та Залипській У.В., яка в порушення
закону не визнана потерпілою, а тому дії засудженого слід кваліфікувати за
ст.ст. 15-115 ч.2 п.п.1, 5 КК України, враховуючи постанову Пленуму Верховного
Суду України від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про
злочини про життя і здоров'я особи".

Також вважає, що його позов про відшкодування моральної
шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі з врахуванням тяжкості та
тривалості спричинених йому фізичних та моральних страждань, негативних
наслідків яких він зазнав.

Просить вирок районного суду скасувати, а матеріали кримінальної справи
повернути прокурору Львівської області для проведення додаткового розслідування.

В запереченнях на апеляцію державний обвинувач та адвокат ОСОБА_1 в
інтересах засудженого зазначають, що вирок суду є законний та обгрунтований,
доводи, викладені в апеляції, безпідставні.

Просять залишити вирок суду без зміни, а апеляцію ОСОБА_4 без задоволення.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_4 та в його інтересах представника
ОСОБА_2, які підтримали апеляцію, пояснення засудженого ОСОБА_3 та в його
інтересах адвоката ОСОБА_1, які заперечили апеляцію та просять залишити вирок
суду без зміни, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни,
розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається зі змісту апеляції потерпілого ОСОБА_4, його пояснень в
апеляційній інстанції та виступу в його інтересах представника ОСОБА_2, останні
не оспорюють сам факт події злочину, а лише не згідні з кваліфікацією дій
засудженого за ст. 128 КК України і вважають, що його злочинні дії підпадають
під ознаки злочину, передбаченого ст.ст. 15-115 ч.2КК України.

Що стосується засудження ОСОБА_3 за ст. 128 КК України, то колегія суддів
приходить до висновку, що районний суд, оцінивши зібрані по справі та
перевірені у судовому засіданні докази, вірно засудив його за цією статтею,
оскільки в судовому засіданні не було встановлено умислу ОСОБА_3 на заподіяння
смерті ОСОБА_4, що стверджується комплексною автотехнічною,автотоварознавчою,
балістичною експертизою №2089 від 30 липня 2006 року (т.2 а.с. 211-232), а,
крім цього, показаннями експерта в судовому засіданні про те, що постріли
засуджений зробив в нижню частину автомобіля (задню і бокову частину) (т.2 а.с.
308), що свідчить про намагання влучити в колеса автомобіля, щоб зупинити його,
а не спричинити смерть водію.

Колегія суддів
приходить до висновку, що суд І інстанції прийшов до вірного переконання, що в
судовому засіданні не здобуто і досудовим слідством не представлено доказів про
те, що засуджений діяв з умислом на умисне вбивство ОСОБА_4, а тому вірно
кваліфікував його дії в цій частині за наслідками, які
настали у зв'язку із
протиправними

діяннями останнього, тобто як
спричинення тяжких тілесних ушкоджень з необережності.

Крім
цього, колегія суддів вважає, що доказів на підтвердження покликання в апеляції
потерпілого ОСОБА_4, що засуджений ОСОБА_3 мав намір позбавити його та ОСОБА_6
життя, в справі немає.

Також колегія
суддів вбачає, що суд підставно частково задоволив

цивільний позов,
стягнувши 30 тис. грн. моральної шкоди, оскільки суд,

приймаючи таке
рішення, врахував, що ОСОБА_4 отримав тяжке

тілесне
ушкодження в результаті чого погіршився стан його здоров'я,

пережив значні фізичні та моральні страждання,
втратив душевний спокій.

Крім цього,
колегія суддів вважає, що покарання засудженому ОСОБА_3 призначено у відповідності
до вимог ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.
362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

вирок
Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2007 року відносно
ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляцію ОСОБА_4 - без задоволення.