Провадження № 1-кп/639/32/15
Справа №639/4998/14-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р. колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000457 внесене в ЄРДР 09 березня 2014 р. за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08 березня 2014 р. о 22.30 год. ОСОБА_10 прийшов до розважального закладу Амбар за адресою: м. Харкова, вул. Полтавський Шлях б. 123, маючи при собі розкладний ніж, де вже знаходились малознайомі йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Трохи пізніше в кафе Амбар завітав рідний дядько ОСОБА_10 , ОСОБА_13 . Близько 23.00 год. ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли з розважального закладу для того, щоб попалити, і знаходились біля входу в кафе. В цей момент до них підійшли чотири молодих чоловіки, серед яких були і знайомі ОСОБА_10 , а саме ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . В цей момент малознайомі ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з якими він відпочивав у кафе, пішли до розважального закладу, а сам ОСОБА_10 та його дядько ОСОБА_13 залишились на вулиці біля входу у приміщення кафе. У ході спілкування ОСОБА_10 та ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 між ними зав`язався словесний конфлікт що переріс у бійку, в ході якої ОСОБА_10 знаючи що в нього в кишені знаходиться розкладний ніж, дістав його із внутрішньої кишені своєї куртки та став ним розмахувати, після чого наніс ОСОБА_14 один удар по життєво важливим органам в області черева останнього. Далі ОСОБА_10 кинув ніж на асфальт та разом із дядьком ОСОБА_13 з місця вчинення правопорушення зник. Після чого ОСОБА_16 викликав швидку допомогу ОСОБА_14 яка доставила останнього до ХМКЛ №31. Згідно висновку експерта №1667-ая/14 від 26.05.2014 р. у ОСОБА_14 маються колото-різані поранення живота що виявилось в результаті дії гострого предмету маючого колото-ріжучи властивості. Враховуючи характер колото-різаного поранення живота ОСОБА_14 , що супроводжується пошкодженням печінки та стінок шлунку, а також враховуючи значні крововтрати (до 2200-2250 мл.) дане ушкодження є тяжким за ступенем тяжкості та без своєчасного надання ОСОБА_14 медичної допомоги, дане колото-різане поранення призвело б до смертельного результату.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, вказавши, що не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. 08 березня 2014 року він прийшов до закладу кафе «Амбар», близько п`ятої години вечора. Там він зустрів знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Вони відпочивали та вживати пиво. В ході відпочинку прийшов його рідний дядько ОСОБА_13 . Далі, точний час сказати повідомити не може, вони вийшли на перекур за кут, дядько ОСОБА_13 вже стояв на вулиці. Після того, як він з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покурили, вони зайшли в середину та зустріли компанію. ОСОБА_10 привітався з ними, з ОСОБА_17 почав розмовляти. Під час розмови, повернувши голову направо він побачив, як б`ють його дядька ОСОБА_13 . Після цього він підбіг до ОСОБА_13 та прикрив його своїм тілом та почав вимагати, щоб припинили бити останнього. Йому відомо, що ОСОБА_13 має захворювання очей та у випадку травм він може осліпнути. В цей момент йому ( ОСОБА_10 ) нанесли декілька ударив в область потилиці, живота, потягли за курточку і в цей момент він, знаходячись навприсядки на одному коліні, дістав з кишені розкладний ніж, але наміру завдати удару у нього не було, він тільки хотів зупинити конфлікт і налякати. Він розмахував ножем, щоб налякати. Після чого конфлікт продовжувався. Після отриманого удару або поштовху він звалився на потерпілого. Останній наткнувся на ніж. Він кинув ніж та побіг до ОСОБА_13 , підняв його, повів додому, купив води і завів його додому в будинок. Йому ( ОСОБА_10 ) було відомо, що наніс потерпілому поранення ножем, але слідів крові на потерпілому він не бачив, а останній піднявшись пішов разом з друзями.

Обвинувачений також додав, що в компанії було чотири чоловіки, серед яких він знав ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_14 , а також ОСОБА_15 . Обставини сутички, яка відбулася між ОСОБА_13 та вказаними вище особами, йому не відомі. В наслідок бійки у ОСОБА_13 були тілесні пошкодження, зламаний ніс та численні забиття.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 спростовуються наступним.

Допитаний потерпілий ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_10 08 березня 2014 року наніс йому ножове поранення. Він у супроводі ОСОБА_16 та ОСОБА_15 підходили до кафе «Амбар», там стояло чотири чоловіки з яких він впізнав ОСОБА_10 , інших він не знав. Вони підійшли до них привітатись та між ОСОБА_10 і ОСОБА_16 виник конфлікт. Вони почали дискутувати, внаслідок чого виникла бійка, в якій приймав участь ОСОБА_13 . Він, ОСОБА_16 і ОСОБА_10 почали примиряти всіх та пропонували зупинити бійку. Він схопив ОСОБА_10 щоб його відтягнути, а ОСОБА_13 схопив його за ноги тому, що він лежав на землі. Він ( ОСОБА_14 ) почав падати, втрачати рівновагу, схватився за ОСОБА_10 і вони впали разом. ОСОБА_10 знаходився зверху на ньому. Коли ОСОБА_10 вставав, він ( ОСОБА_14 ) закрив голову, бо чекав, що може бути удар. Закривши голову, відчув різкий удар в живіт. Одразу він не зрозумів ,що трапилось. ОСОБА_10 стягнув ОСОБА_16 . Він ( ОСОБА_14 ) відчув, що йому перешкоджає щось дихати. До нього підбіг ОСОБА_15 і він йому показав рану. Вони перейшли через дорогу і підійшли за кут. Він зателефонував приятелю та повідомив, що його вдарив ножем ОСОБА_10 . В подальшому бійки не було, але ОСОБА_10 стояв біля кафе та погрожував всім ножем.

Потерпілий уточнив, що ОСОБА_10 ножем не розмахував. У нього ножа в руках не було. ОСОБА_10 ніж дістав, коли вони лежали на землі, коли ОСОБА_10 був зверху, тоді він і дістав ніж з кишені. До цього ножа в руках у ОСОБА_10 не було. Коли отримав удар у живіт у руках ОСОБА_10 нічого не бачив. ОСОБА_10 позаду ніхто штовхнути не міг, оскільки там нікого не було.

Обвинувачений ОСОБА_10 покази потерпілого не підтримує та вважає їх такими, що не відповідають дійсному механізму спричинення тілесного ушкодження.

Допитаний свідок ОСОБА_15 повідомив, що ця пригода відбулася 08 березня 2014 р. о 22.12 год. Він, ОСОБА_19 , ОСОБА_12 приїхали в «Шашличний двір», святкували 8 березня та вживали спиртні напої. Перебуваючи у приміщенні кафе біля 30-40 хвилин вони вийшли на вулицю та зустріли своїх знайомих і запропонували приєднатися до них. Перебуваючи біля кафе, вони домовились прогулятися та направились до кафе «Андерпаб» випити пива. Перед в ходом в заклад стояли декілька чоловіків, серед яких був ОСОБА_10 , ОСОБА_13 .Вони привіталися з останніми та ОСОБА_13 почав вести себе агресивно, внаслідок чого почалася бійка. ОСОБА_14 та ОСОБА_10 відійшли та почали штовхати один одного. ОСОБА_13 схопив ОСОБА_14 за ногу та останній впав на землю, потягнувши за собою ОСОБА_10 . Він ( ОСОБА_15 ) самого удару ножем не бачив, а бачив ніж у руках ОСОБА_10 тільки після того, як ОСОБА_14 показав рану. ОСОБА_16 відтягнув ОСОБА_10 від ОСОБА_20 . На той момент ОСОБА_10 був агресивний, некерований. Це можливо було викликаним алкогольним сп`янінням. Вони стояли під баром, стояли роздягнені. Він вважає, що у ОСОБА_10 була можливість нанести удари ножем, оскільки він перебував в безпосередньої близькості від ОСОБА_14 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав пояснення відповідні до показань свідка ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_14 , а також додав, що в руках ОСОБА_10 під час бійки та після цього ніяких предметів не бачив. Як ОСОБА_10 наносив ОСОБА_14 удар ножем, він не бачив.

Допитаний свідок ОСОБА_13 пояснив, що 08 березня 2014 р. біля кафе був побитий невідомими. Проте що сталося, йому відомо зі слів племінника ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_21 повідомив, що ОСОБА_10 є його онуком. Останній позитивно характеризується. Батькам потерпілого він ( ОСОБА_13 ) частково відшкодував збитки, про що є розписка.

Аналізуючи показання учасників судового розгляду, які наведені вище, колегія суддів оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_10 такою, що направлена на пом`якшення покарання.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, скоєння саме ним злочину, який є предметом теперішнього розгляду, підтверджується зібраними та проаналізованими судом доказами.

Протоколом огляду місця події від 14 травня 2014 р. (арк.с. 218-220).

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи №1130-ая/14 від 23 квітня 2014 р. потерпілому ОСОБА_14 причинені наступні тілесні ушкодження. Одне колото-різане поранення живота в правій підреберній області,проникаюче в черевну порожнину, яка супроводжувалася пораненням лівої частки печінки і шлунка,яка ускладнилася в своїй течії загальною внутрішньочеревною кровотечею 3-й степеню. Дане колото-різане поранення утворилося в результаті дії гострого предмету з колючо-ріжучими властивостями, незадовго до надходження потерпілого до стаціонару лікарнівід08.03.2014 р. і таким чином,могло бути отримано в строк, зазначеному в постанові. За ступенем тяжкості вище вказане колото-різане поранення живота у потерпілого, проникаюче в черевну порожнину і супроводжується пошкодженням печінки і шлунку, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (арк.с. 150-151).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2014 р. за участю потерпілого ОСОБА_14 , в ході якого він показав та розповів про скоєний відносно нього обвинуваченим ОСОБА_10 злочин та фототаблицею до нього (арк. с. 182-186).

За наслідками проведення слідчого експерименту було призначено та проведено судово-медичну експертизу №1304-02/14 від 28 квітня 2014 р. Експертом встановлені тілесні ушкодження, перелічені вище, а також зроблено висновок про відповідність показань потерпілого механізму спричинення тілесного пошкодження (арк. с. 187-188).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2014 р. з участю обвинуваченого ОСОБА_10 , в ході якого останнім було розказано та показано про механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому (арк.с. 189-192).

З висновку судово-медичної експертизи №1315-ая/14 р. від 28 квітня 2014 р. вбачається невідповідність механізму спричинення тілесного ушкодження потерпілому, про які було зазначено ОСОБА_22 під час проведення слідчого експерименту, хоча останній не оспорював факт нанесення потерпілого тілесного пошкодження (арк.с. 193-194).

Судово-медичний експерт в своєму висновку №1667-ая/14 від 26 травня 2014 р. також вказав на наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_14 , які перелічені у попередніх висновках судово-медичних експертиз, а також зазначив, що вказані тілесні ушкодження, без своєчасного надання медичної допомоги, закінчуються або можуть закінчитися смертю (арк.с. 225-226).

Висновком експерта №945-И/14 від 19 березня 2014 р. встановлено, що кров ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемагглютініноманті-В (арк.с. 91).

Висновками експертів імунологів №955-И/14 від 27 березня 2014 р., №1115-И/14 від 04 квітня 2014 р., №1116-И/14 від 07 квітня 2014 р., де зроблено дослідження крові обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_14 , а також слідів крові виявлених на речових доказах. На досліджених речових доказах встановлені сліди крові, які відносяться до потерпілого та обвинуваченого (арк. с. 123-133).

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликають, адже вони отримані без порушень закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Беручи до уваги часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї провини, а також те, що він не піддає сумніву факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому оспорює інші фактичні дані, а також оспорює правильність кваліфікації органом досудового слідства своїх дій, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які наполягали на доцільності дослідження доказів відносно всіх обставин розглянув дану справу з дослідженням доказів в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховується спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, про що також зазначено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. №2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи.

Вказане вище, співпадає з правовою позицією викладеною в ухвалах Верховного Суду України від 08 лютого 2005 р. та 19 серпня 2009 р. та постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 р. по справі №5-32кс12, при цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 455, ч. 1 ст. 458 КПК України, висновки Верховного Суду України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_14 не були раніше знайомі між собою, неприязних відносин між зазначеними особами раніше не було, конфлікт виник через поведінку як потерпілого так і обвинуваченого, наслідком чого сталася обопільна бійка. Удар ножем був один, завданий неприцільно в ході боротьби. Поранення потерпілому ОСОБА_14 було нанесено в область живота. Після нанесення обвинуваченим удару ножем потерпілому ОСОБА_10 буд-яких фізичних дії по відношенню до ОСОБА_14 не вчиняв, повторних ударів ножем не наносив, після чого покинув місце пригоди та спостерігав за потерпілим знаходячись на відстані, біля своїх знайомих.

Дослідженні докази, дають суду підстави зробити висновок про наявність можливості у обвинуваченого ОСОБА_10 нанести потерпілому декілька ударів ножем, але ж він припинив злочинні дії за відсутності перешкод для їх продовження, а дії свідків не були направлені на припинення нанесення обвинуваченим ударів ножем потерпілому ОСОБА_14 , оскільки вони самого факту нанесення удару ножем не бачили.

Доказів, які б свідчили на наявність прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_10 спрямованого на позбавлення життя потерпілого в судовому засіданні не встановлено, а стороною обвинувачення запропонована під час досудового слідства кваліфікація не доведена.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство (умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині) кваліфіковані не вірно, оскільки в діях обвинуваченого вбачається неконкретизований умисел, він допускав можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, а тому відповідальність у цьому випадку повинна наставати за наслідки, які фактично були заподіянні потерпілому ОСОБА_14 .

Оскільки ОСОБА_10 фактично вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке за об`єктивною стороною являє собою посягання на здоров`я особи, тому завдання одиночного удару предметом, що придатний заподіяти значної шкоди здоров`ю потерпілого, а також встановлена судом локалізація та тяжкість причиненого ушкодження, ставлення винного до дії, яку вчинив та її наслідків, свідчить про наявність в діях ОСОБА_10 складе злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд враховує, що відповідальність за ст. 121 КК України настає й у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає доцільним кваліфікувати дії ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння.

В судовому засіданні були вивчені данні про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , встановлено, що він на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має постійне місце проживання і реєстрації, задовільно характеризується.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 відповідно до ст. 66 КК Україні судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК Україні, суд вважає скоєння злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, його наслідки, особу ОСОБА_10 , його відношення до скоєного злочину, часткове відшкодування шкоди та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому йому слід обрати покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та підстав для застосування положень ст. 75 КК України не вбачається.

Обов`язок відшкодування судових витрат необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 .

Позов ОСОБА_14 слід задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 в якості матеріальної шкоди 9000 гривень та в якості моральної шкоди 15 000 гривень, що відповідає принципам розумності та доведеності вимог ОСОБА_14 .

Речові докази необхідно повернути власнику. У разі відмові знищити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 369, 370, 371, 373, 374 КПК Україні, суд-

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Взяти ОСОБА_10 під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання обчислювати з 29 квітня 2015 р.

Обов`язок відшкодування судових витрат покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 .

Позов ОСОБА_14 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 в якості матеріальної шкоди 9000 гривень та в якості моральної шкоди 15 000 гривень.

Речові докази повернути власнику. У разі відмові знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2