Справа №487/9532/14-к 09.04.2015 09.04.2015 09.04.2015
Провадження: № 11-кп/784/260/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 121 ч. 1, 2 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0002124 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жирятино Жирятинського району Брянської області Російської Федерації, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 121 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК УКраїни у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 121 КК УКраїни у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворив ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 24 520, 76 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити, пом`якшивши призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.
Обвинувачений просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене судом покарання, яке є надто суворим. При цьому зазначає, що хворий на цукровий діабет 1 ступеня (інсулінозалежний), його батьки пенсіонери, також хворі на діабет, має на утриманні неповнолітню дитину.

Вказує, що у вироку є помилковим твердження суду першої інстанції про те, що він не визнав вину, оскільки в судовому засіданні він визнав, що наніс потерпілим ножові поранення, щиросердно розкаявся, просив вибачення у потерпілої, що просить врахувати.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.04.2013 року приблизно о 01.20 год. ОСОБА_6 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знаходячись біля бару «Турал», розташованого в м. Миколаєві, по вул. Червоних Майовщиків, 3-б, на грунті особистих неприязних стосунків, які раптово виникли під час конфлікту з ОСОБА_12 , діючи умисно наніс останньому два удари ножем в область тулубу, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настаням смерті ОСОБА_12 .

При цьому, ОСОБА_9 , побачивши, що ОСОБА_6 наносить удари ножем ОСОБА_12 , схопив стілець, маючи на меті за його допомогою припинити протиправні дії останнього, та направився до ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 вибив з рук ОСОБА_9 , що наблизився до нього, стілець та діючи умисно наніс йому два удари ножем в область тулубу, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді колото-різаної рани завушної області зліва, осколкових переломів соскоподібного відростка скроневої кістки за типом проникаючого поранення, гематимпатіума.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на зібраних у справах доказах, які судом перевірені і апелянтом не оспорюються.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1, 2 ст. 121 КК України.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, згідно яких суд врахував як характер і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, так і дані, що характеризують особу, в тому числі позитивну характеристику, стан здоров`я, знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини, на що наголошується в апеляційній скарзі.

А тому покарання обвинуваченому призначено в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України і є справедливим та достатнім для його виправлення. Призначення саме такої міри покарання у вироку належно мотивовано, тому не можна погодитись з доводами скарги про те, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він посилається на суворість покарання та просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши ст. 69 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції цих вимог закону не порушив і призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з додержанням вимог Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 8 постанови "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 23.10.2003 року № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за такий злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як вбачається із матеріалів справи, достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 , який не має постійного місця проживання, роботи та іншого виду заробітку, сім`ї, тобто стійких соціальних зв`язків, матеріальну шкоду не відшкодував, більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, немає.

Посилання апелянта на те, що судом при призначенні покарання не враховано позитивні дані, що характеризують його особу та стан здоров`я його та близьких родичів не відповідають матеріалам справи, оскільки саме ці обставини в достатній мірі судом враховані як пом`якшуючі покарання.

Такі обставини, як щире каяття та вибачення перед потерпілою ОСОБА_10 не є підставою для пом`якшення призначеного покарання, а є даними що характеризують особу і ступінь тяжкості вчиненого злочину істотно не знижує.

Що стосується тверджень апелянта про незадовільний стан здоров`я його близьких родичів матері та вітчима, то ця обставина не впливає на призначення покарання, оскільки обвинувачений тривалий час не проживає з ними.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: