АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1094/15 Справа № 208/1040/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Вольногірська Дніпропетровської області, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, вдову, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:

09 серпня 2013 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.,

засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Визначено, що вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2013 року відповідно до ч.3 ст.72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Стягнуто ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по проведенню судово-хімічної експертизи у сумі 491 грн. 92 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона повторно 06 січня 2015 року приблизно о 14 годині 20 хвилин, перебуваючи біля нічного клубу «Україна» по вул.Глаголева, буд.25 в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, зустріла малознайомого чоловіка, дані якого не встановлено, та, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу без мети збуту, за 30 грн. незаконно придбала у зазначеної особи медичний шприц, в якому містилося приблизно 0,5 мл. речовини, яка відповідно до висновку експерта містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0210 г. Зазначений шприц з особливо небезпечним наркотичним засобом ОСОБА_7 поклала у жіночу сумку і продовжила зберігати без мети збуту та приблизно о 14 годині 50 хвилин біля під`їзду № 6 будинку № 19 по вул. Каштанів в м.Дніпродзержинську вона була затримана працівниками міліції, які під час огляду речей виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб.

На вирок суду перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні нею злочину, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Прокурор просить ухвалили вирок суду апеляційної інстанції, призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 309 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2013 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки зі штрафом 850 грн.

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначає, що при застосуванні відносно обвинуваченої ст.75 КК України судом не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Судом не враховано, що ОСОБА_7 09 серпня 2013 року вже притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотиків. Була засуджена до покарання у вигляді штрафу, який не сплатила, отже не відбула покарання за попереднім вироком. В порушення вимог ст.71 КК України суд не призначив обвинуваченій покарання за сукупністю вироків та не приєднав повністю чи частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно щире каяття обвинуваченої визнав обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Вислухавши доповідь судді, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області та просила скасувати вирок і ухвалили новий вирок, яким призначити зазначене в апеляції покарання, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який вона засуджена, повністю відповідають матеріалам справи, підтверджені ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами та є правильними.Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України. Суд дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст. 309 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та юридичної кваліфікації її дій є правильними та ніким не оскаржуються.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд врахував характер вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, раніше судимої. Визнання вини ОСОБА_7 та щире каяття суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, та з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком. При цьому суд зазначив, що вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 серпня 2013 року відносно ОСОБА_7 відповідно до вимог частини 3 статті 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 виду та розміру покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу винної, раніше судимої, яка, не відбувши покарання, вчинила новий злочин, та необґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком.

Наведені обставини в їх сукупності, які при розгляді справи судом першої інстанції були враховані не в повній мірі, дають підстави колегії суддів вважати, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є явно несправедливим у зв`язку з м`якістю, тому доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

З урахуванням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , раніше судимої, не працюючої, яка вчинила злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком, але щиро розкаялася у вчиненому, перебуває під наглядом лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується задовільно, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження нових злочинів неможливі без ізоляції її від суспільства, тому вирок суду підлягає скасуванню через м`якість призначеного покарання з ухваленням вироку суду апеляційної інстанції, яким ОСОБА_7 необхідно призначити мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією частини 2 статті 309 КК України, з реальним його відбуванням. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2013 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. Новий злочин, передбачений ч.2 ст. 309 КК України, ОСОБА_7 вичинила 06 січня 2015 року, не сплативши штраф, тобто не відбувши покарання за попереднім вироком, давність виконання якого не сплинула.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції на порушення вимог ст. 71 КК України не приєднав повністю або частково невідбуте покарання за попереднім вироком.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню згідно з п.1 ч.1 ст. 413, ст. 414 КПК України у зв`язку з незастосуванням судом першої інстанції закону, який підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст.309 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2013 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки зі штрафом 850 грн.

Строк покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в апеляційному суді Дніпропетровської області.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4