В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000010, внесене в ЄРДР 11.01.2015 року за звинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та мешкає в АДРЕСА_1 , одруженого, із середньою освітою, не працюючого, громадянина України, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України,
В С Т А Н О В И В:

09 січня 2015 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_4 знаходився у своєму гаражі, розташованому на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , коли до нього прийшов його племінник ОСОБА_5 і вони почали розпивати спиртне.
Під час спільного вживання спиртного, між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт на грунті того, що начебто ОСОБА_4 заборгував ОСОБА_5 гроші. У зв`язку з цими звинуваченнями, ОСОБА_4 почав, застосовуючи фізичну силу до потерпілого, виштовхувати ОСОБА_5 з приміщення гаражу, у відповідь потерпілий штовхнув обвинуваченого, від чого останній впав на підлогу. З метою припинення подальшого конфлікту, ОСОБА_5 сів зверху на груди ОСОБА_4 .
В цей час до приміщення гаражу увійшов свідок ОСОБА_6 , який побачив ОСОБА_5 , котрий сидів зверху на грудях лежачого ОСОБА_4 і з метою припинення конфлікту, повалив ОСОБА_5 на підлогу і сів зверху йому на груди, тілесних ушкоджень при цьому ОСОБА_5 не заподіюючи, а лише позбавляючи можливості рухатися.
Будучи звільненим ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у зв`язку з раптово виникшими неприязними стосунками відносно ОСОБА_5 через насильство, яке той, на думку ОСОБА_4 безпідставно застосував до нього, маючи умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи з мотивів помсти, умисно завдав потерпілому, який лежав на підлозі, руками та ногами не менше 10 ударів по різних частинах тіла, у тому числі по голові і щелепі.
Після того, як ці удари були нанесені потерпілому, останній підвівся і схопивши дерев`яне поліно, замахнувся ним на обвинуваченого, однак, ОСОБА_4 , продовжуючи свої дії охоплені єдиним умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, умисно, не встановленим під час досудового слідства та судового розгляду дерев`яним предметом, який тримав обома руками, наніс ОСОБА_5 не менше 10 ударів по різних частинах тіла, в тому числі по голові та щелепі.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я, у вигляді черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася забоєм головного мозку легкого ступеню, двосторонній перелом нижньої щелепи, множинні забійні рани голови та обличчя.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю і підтвердив викладені вище обставини, не спростовуючи час, місце, мотив вчинення злочину, інші обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, детально описав механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Також, підтвердив, що наніс ряд ударів потерпілому по голові та щелепі дерев`яним предметом, коли той лежав на підлозі.
Серед іншого, обвинувачений пояснив суду, що після того, як між ним та потерпілим виник словесний конфлікт, він намагався прогнати ОСОБА_5 зі свого гаражу, однак той відмовився добровільно покинути приміщення, поводив себе агресивно, вимагав у нього гроші і він, з метою припинення конфлікту, був змушений виштовхувати потерпілого з гаража, тілесних ушкоджень та фізичного болю останньому при цьому не заподіював і умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та фізичного болю в той момент не мав, виштовхував ОСОБА_5 не з усієї сили, а так щоб не зашкодити йому.
У відповідь потерпілий безпідставно застосовував до нього насильство, яке було неспіврозмірним і явно надмірним, саме ці дії потерпілого викликали у нього почуття образи, умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень з мотивів помсти. Також, обвинувачений показав, що потерпілий намагався вдарити його дерев`яним поліном.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 09 січня 2015 року в приміщенні гаражу, який розташований та території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 обвинувачений ОСОБА_4 , а також ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , діючи спільно, завдали йому ряд ударів (руками, ногами та невідомим дерев`яним предметом), внаслідок побиття він зазнав тілесних ушкоджень, був змушений лікуватися понад місяць, а також буде змушений проходити лікування в майбутньому.
Покази обвинуваченого про те, що він відмовився добровільно покинути приміщення гаража, потерпілий підтвердив, причину такої поведінки пояснити суду не зміг.
Спробу вдарити обвинуваченого дерев`яним поліном ОСОБА_5 заперечив.
Окрім зізнавальних свідчень обвинуваченого, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується і іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- показами потерпілого ОСОБА_5 про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ;
- показами свідка ОСОБА_6 , аналогічними за своїм змістом показам обвинуваченого ОСОБА_4 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею від 03.04.2015 року (а.с. 68-76 матеріалів кримінального провадження), згідно з котрим ОСОБА_4 показав як 09.01.2015 року, під час конфлікту навмисно завдав ОСОБА_5 ряд ударів руками, ногами та дерев`яним предметом по різних частинах тіла, у тому числі по голові та щелепі;
- висновком експерта № 101 від 26.03.2015 року (а.с. 36-37 матеріалів кримінального провадження), відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася забоєм головного мозку легкого ступеню, двосторонній перелом нижньої щелепи, множинні забійні рани голови та обличчя. Також, висновком встановлено, що тілесні ушкодження утворились від дії (ударів) тупих предметів, могли утворитися в строк і при обставинах, зазначених вище.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Обвинувачення в суді прокурором змінено не було.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, суд здійснив судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що винність ОСОБА_4 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я доведена, вчинене ОСОБА_4 підлягає кваліфікації за ч.1 ст.122 КК України.
Обираючи покарання для ОСОБА_4 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 скоїв злочин, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суд виходить не лише з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а й із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Враховуючи зазначене, суд, приймаючи рішення про призначення покарання бере до уваги, що обвинуваченим загалом було нанесено потерпілому понад 20 ударів; удари наносилися як руками так і ногами і невстановленим дерев`яним предметом; частина ударів була нанесена в голову; перші удари (не менше десяти) обвинувачений наніс потерпілому у той момент, коли останній був знерухомлений свідком ОСОБА_6 , тобто не мав жодної можливості захистити себе, що в своїй сукупності позбавляє суд можливості застосувати до ОСОБА_4 більш м`які види покарання, передбачені санкцією ст. 122 ч. 1 КК України, або норми ст. 69 КК України.
Разом з цим, судом враховується те, що ОСОБА_4 не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, позицію потерпілого, який в судових дебатах просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Призначення такого покарання, на думку суду, сприятиме реалізації мети кримінального покарання, а саме - виправленню засудженого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів.
Потерпілий ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявив цивільний позов про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, в розмірі 7317,11 грн. матеріальної шкоди та 80000 грн. моральної шкоди.
Цивільний позивач в судовому засіданні підтримав свій цивільний позов, цивільний відповідач визнав позов частково, зокрема, просив стягнути з нього 3000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.
Суд вважає, що цивільний позов в частині стягнення вартості придбаних медикаментів та товарів медичного призначення підлягає задоволенню частково.
Так, не підлягає задоволенню вимога про стягнення вартості препарату «Колдрекс Хотрем Лимон», оскільки даний препарат призначений для лікування респіраторних захворювань і як пояснив суду потерпілий, цей препарат вживав не він, а його мати.
Також, не підлягає задоволенню вимога цивільного позивача про стягнення вартості телефону, який як він стверджує, пошкодив відповідач, оскільки факт пошкодження телефону не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду обвинувачений факт пошкодження телефону заперечив, а жодними іншими доказами, крім показів потерпілого дана обставина не підтверджується, більше того, потерпілий пояснив суду, що телефон було пошкоджено коли він знаходився у кишені і тому ніхто цього не міг бачити.
Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, то вона, на переконання суду, також підлягає задоволенню частково.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини третьої указаної статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих цивільним позивачем внаслідок злочину, перенесених ним фізичних страждань та моральних переживань, вимушеність змін у його житті, характер та тривалість таких змін та немайнових втрат, які є порівняно значними, характер та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у першу чергу кількість завданих ударів (понад 20) та те, що частина ударів була нанесена дерев`яним предметом лежачому потерпілому в голову та щепепу (тобто тоді коли він жодним чином не міг зашкодити обвинуваченому та захистити себе), що вказує на жорстокість в діях відповідача і разом з цим, враховуючи поведінку позивача, яка передувала злочину, а саме відмова добровільно покинути приміщення гаража, те, що позивач штовхнув відповідача від чого останній впав на підлогу, яка до певної міри спровокувала відповідача на вчинення злочину, суд приходить до висновку, що розмір морального відшкодування необхідно визначити у 15000 гривень.
Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нових злочинів і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності з ст.76 КК України, ОСОБА_4 на протязі трирічного іспитового строку зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 6038 (шість тисяч тридцять вісім) гривень 31 коп. та моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
В решті заявлених позовних вимог відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.
Копію вироку вручити негайно прокурору, обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1