ВІЙСЬКОВИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІЙСЬКОВО-МОРСЬКИХ СИЛ
УХВАЛА

іменем України

6 липня
2007 року м.
Севастополь

Колегія
суддів військового апеляційного суду Військово-Морських

Сил у
складі:

головуючого Леся В.І.,

суддів Купельського А.В., Нікітіна Г.В.,

за участю
старшого прокурора відділу військової прокуратури Військово-Морських Сил
України Рашупкіна О.А., захисника-адвоката ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляцією прокурора на постанову
судді військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону від 20 червня 2007
року про відмову в продовженні строку тримання під вартою помічника командира
батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної
служби управління військової частини А0279 лейтенанта

ОСОБА_2,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, у м. Нова Каховка, Херсонської обл., з вищою освітою,
неодруженого, раніше не судимого, що мешкає АДРЕСА_1,

обвинуваченого
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України.

встановила:

Органами
досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що будучи військовою
посадовою особою, у лютому-березні 2006 року, в порушення вимог ч. 2 ст. 33
Закону України «Про власність», ст. ст. 3,4 Закону України «Про правовий режим
майна у ЗС України», п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного
банку України від 15 грудня 2004 року за № 637, своїх посадових обов'язків,

незаконно списав з каси військової частини А0279
кошти на грошове забезпечення за видатковими касовими ордерами: № 21 від 16
лютого 2006 року на суму 44 000 грн. та № 65 від 29 березня 2006 року на суму
42 221 грн. 33 коп., а усього на суму 86 221 грн. 33 коп., які привласнив та
розпорядився на свій розсуд.

23
квітня 2007 року ОСОБА_2 затримано і 3 травня обрано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою.

Приймаючи
до уваги, що строк тримання під вартою закінчувався 23 червня 2007 року,
слідчий за згодою прокурора гарнізону звернувся до суду з поданням про
продовження цього строку до 3-х місяців.

Постановою
військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону від 20 червня ц.р. в
задоволенні подання відмовлено.

В
апеляції прокурора ставиться питання про скасування постанови судді, як такої,
що не відповідає фактичним обставинам справи.

В
обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що приймаючи рішення про відмову
продовжити строк тримання під вартою, суд не врахував тяжкість скоєного ОСОБА_2, його негативні
характеристики, відсутність постійного місця проживання і можливість останнього
перешкоджати розслідуванню кримінальної справи.

Заслухавши
доповідь судді Нікітіна Г.В., пояснення прокурора на підтримання апеляції,
думку захисника-адвоката ОСОБА_1
і ОСОБА_2, які
пропонували залишити постанову суду без зміни, а також перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції, колегія суддів військового апеляційного суду вважає
за необхідне залишити постанову суду без змін з наступних підстав.

Згідно з
ч. 1 ст. 148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого
з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду,
перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну
діяльність, а також: для забезпечення виконання процесуальних рішень. При цьому
запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що
особа буде намагатися ухилитися від слідства й суду або від виконання
процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або
продовжувати злочинну діяльність (ч. 2 ст. 148 КПК).

Вивченням
наданих до суду матеріалів установлено, що судом при розгляді подання слідчого
проаналізовані підстави тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою та
обґрунтовано зроблено висновок про недоцільність, з урахуванням даних про його
особу, продовження строку застосування такого запобіжного заходу.

Посилання
прокурора на скоєння ОСОБА_2 тяжкого злочину, як мотив тримання його під вартою
і в подальшому, правильно не прийнято судом до уваги, оскільки за рішенням
Конституційного Суду

України
від 8 липня 2003 року у справі №1-23/2003, цей запобіжний захід не може бути
застосовано лише із зазначеного мотиву, оскільки це суперечить Конституції
України.

Негативна
характеристика ОСОБА_2, яка
видана після виявлення скоєного ним також не є достатньою підставою для тримання
його під вартою, оскільки згідно інших матеріалів справи він характеризується в
цілому позитивно.

Не
надано органами досудового слідства об'єктивних даних, які б були достатніми
підставами вважати, що ОСОБА_2 може ухилитися від слідства і суду, перешкоджати
встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність.

У
зв'язку з викладеним колегія суддів апеляційного суду вважає ухвалену постанову
про відмову в продовженні строку тримання під вартою правильною, а доводи
апеляції прокурора недостатніми для її скасування.

На
підставі викладеного та керуючись ст.
ст. 165-3, 366, 377, 382 КПК України, колегія суддів військового апеляційного
суду

ухвалила:

Постанову
військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону від 20 червня 2007 року
про відмову в продовженні строку тримання під вартою до трьох місяців ОСОБА_2,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України
залишити без зміни, а апеляцію прокурора - без задоволення.