пр. № 1-кп/759/525/15
ун. № 759/8203/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі Святошинського районного суду міста Києвау кримінальному провадженні № 0000919 на підставі обвинувального акту відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вахівка Вишгородського р-ну Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції станом на 2012 рік),
сторони кримінального провадження прокурор: ОСОБА_4 , захисник: ОСОБА_5 , обвинувачений: ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, з угодою про визнання винуватості, надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 27 травня 2015 року.
Прокурор та захисник у підготовчому судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають можливим її затвердити.
Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні стверджував, що повністю розуміє свої права, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки невиконання угоди.
Вислухавши думку учасників провадження та ознайомившись із обвинувальним актом, угодою про визнання винуватості, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України, при цьому виходить із наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд перед затвердженням угоди має перевірити на відповідність її вимогам чинного законодавства. Пунктами 1, 2 вказаної частини передбачений обов`язок суду відмовити у її затвердження у разі суперечності умов угоди вимогам цього Кодексу та/або закону, та у випадку невідповідності умов угоди інтересам суспільства.
Так, в угоді про визнання винуватості, а також в обвинувальному акті викладено фактичні обставини справи, зокрема: « ОСОБА_3 , будучи службовою особою виконуючим обов`язки голови Києво-Святошинської РДА, діючи умисно, на виконання завідомо незаконних вказівок вищестоящих службових осіб, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб, а саме невстановлених на даний час осіб, які мали намір заволодіти земельними ділянками державної власності злочинним шляхом, в порушення вимог п. 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №318-р «Деякі питання збереження об`єктів державної власності», безпосередньо підписав ряд розпоряджень Києво-Святошинської РДА, на підставі яких земельні ділянки, що раніше перебували в користуванні ДП «НДВАК «Пуща-Водиця», протиправно вибули з власності держави» (арк. 8 угоди, арк. 31 матеріалів).
Проте, у наданих до суду матеріалах кримінального провадження (угода про визнання винуватості, обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування) не міститься жодної обставини, яка б вказувала, хто саме з вищестоящих службових осіб надавав незаконну вказівку та яку ж саме обвинуваченому ОСОБА_3 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що вказівку про підписання розпоряджень Києво-Святошинської РДА, які зазначені в обвинувальному акті та на підставі яких земельні ділянки, що раніше перебували в користуванні ДП «НДВАК «Пуща-Водиця» протиправно вибули з власності держави, надавав лише діючий на той час голова Києво-Святошинської РДА ЗАЄЦЬ.
Однак, ні в угоді, ні в обвинувальному акті про це мова не йде. Крім того, в Реєстрі, який є відповідно до ст. ст. 291, 109 КПК України невід`ємним додатком до обвинувального акта і має відповідати вимогам щодо змісту та форми, визначеним в законі, повідомлена обвинуваченим ОСОБА_3 службова особа, яка надавала йому незаконну вказівку діючий на час інкримінованого обвинуваченому злочину голова Києво-Святошинської РДА ЗАЄЦЬ не значиться в будь-якому статусі, що може свідчити про не повне проведення досудового розслідування та може впливати на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, в тому числі з урахуванням розділу VI КК України, а також матиме значення для встановлення обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, адже в угоді про визнання винуватості сторонами узгоджено, що однією з обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є вчинення злочину через службову залежність.
Отже, обвинувальний акт та угода про визнання винуватості по епізоду підписання обвинуваченим ОСОБА_3 ряду розпоряджень Києво-Святошинської РДА, на підставі яких земельні ділянки, що раніше перебували в користуванні ДП «НДВАК «Пуща-Водиця» протиправно вибули з власності держави, на виконання завідомо незаконних вказівок вищестоящих службових осіб, свідчить про неточність та неконкретність пред`явленої обвинуваченому ОСОБА_3 підозри.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium), держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Крім того, відповідно до умов зазначеної угоди про визнання винуватості сторони погоджуються на призначення покарання за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків у державних і комунальних підприємствах, організаціях та установах на 2 (два) роки, зі штрафом у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Приймаючи до уваги те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, раніше не судимий, характеризується за місцем проживання позитивно, має численні захворювання, повністю визнав свою винуватість, ОСОБА_3 слід звільнити від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном 3 роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України зловживання службовим становищем, тобто у вчиненні умисних дій, які виразились у використанні свого службового становища всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб, що спричинило тяжкі наслідки (в редакції станом на 2012 рік).
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 65 КК України при визначенні покарання має враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
П. 2 ч.1 ст. 470 КПК України передбачено, що прокурор при вирішенні питання укладення угоди про визнання винуватості, зобов`язаний враховувати характер і тяжкість обвинувачення /підозри/.
Суд також зобов`язаний, перевіряючи угоду на відповідність закону, враховувати ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.
Так, при укладанні угоди про визнання винуватості залишено поза увагою обставини, що суттєво впливають на тяжкість та ступінь суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_3 злочину, зокрема те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, який відноситься до категорії тяжких, ОСОБА_3 вчинив під час кризової ситуації в державі, що представляє собою підвищену суспільну небезпеку, в результаті чого державі заподіяно шкоду на суму майже півмільярда гривень станом на час інкримінованих йому злочинів (станом на 2012 рік). Крім того, ОСОБА_3 не вжито жодних заходів на відшкодування шкоди, завданої державі.
В той же час відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, оцінюючи у сукупності ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, і його суспільну небезпечність, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, приходить до висновку, що призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 75 КК України суперечить моральним засадам суспільства, оскільки таке покарання не відповідатиме тяжкості вчинених ним злочинів, його особі і не сприятиме ані його виправленню, ані запобіганню вчиненню нових злочинів іншими особами.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.
Однак, згідно наданих до суду матеріалів, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо процесуальних витрат та речових доказів. В обвинувальному акті зазначено, що «розмір витрат на залучення експерта 5412 гривень». Однак в Реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено таких процесуальних дій як призначення та проведення експертиз, а також їх реквізити. Про речові докази, в тому числі і щодо накладення арештів в Реєстрі також не зазначено жодної процесуальної дії, хоча відповідно до п.п.15,16 Реєстру органами досудового розслідування було здійснено тимчасовий доступ до документів, що зберігаються у Києво-Святошинській РДА, а також проведено обшук в приміщенні Києво-Святошинської РДА.
Також суд позбавлений можливості перевірити дотримання права на захист підозрюваного з моменту ініціювання укладення угоди про визнання винуватості у відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України, оскільки в угоді про визнання винуватості зазначено захисника ОСОБА_5 , є його підпис, однак в Реєстрі відсутні такі процесуальні дії як роз`яснення підозрюваному ОСОБА_3 права на захист, а також залучення адвоката ОСОБА_5 в якості захисника обвинуваченого ОСОБА_3 .
Таким чином, судом встановлено, що дана угода суперечать вимогам КПК України та закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а тому дана угода, відповідно до вимог ст. 474 КПК України, не може бути затверджена судом, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.
При цьому, слід роз`яснити, що згідно з частиною 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою у цьому кримінальному провадженні не допускається.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 474, 370 - 372 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
В затвердженні угоди між ст. прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України (на момент укладання угоди) надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000919 з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншого боку, про визнання винуватості від 19.05.2015 року відмовити.

Кримінальне провадження № 0000919 відносно ОСОБА_3 повернути ст. прокурору Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Ухвала про відмову у затвердженні угоди оскарженню не підлягає.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно з ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Суддя ОСОБА_1