У х в а л а

іменем україни

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Паневіна
В.О.,

суддів Коротких
О.А. та Гриціва М.І.,

за участі прокурора Сухарєва
О.М.,

захисника ОСОБА_2.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві 04 березня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної
інстанцій, на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області
від 12 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області
від 26 лютого 2007 року,

встановила:

вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12
грудня 2006 року, залишеного без зміни ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26 лютого 2007 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця міста Калуша Івано-Франківської області, громадянина
України, такого, що немає судимості,

засуджено за ч. 4 ст. 190 КК
України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки
1 місяць 18 днів.

ОСОБА_1. виправдано за ч. 3 ст. 209 КК України за відсутністю в його діях
складу злочину, а за ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України - за недоведеністю
його участі у вчиненні злочинів.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та мешканця міста Калуша Івано-Франківської
області, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 4 ст. 190 КК
України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки
1 місяць 18 днів.

ОСОБА_3. виправдано за ч. 3 ст. 209 КК України за відсутністю в його діях
складу злочину, а за ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України - за недоведеністю
його участі у вчиненні злочинів.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку міста Калуша Івано-Франківської області,
громадянку України, раніше судиму - 18 лютого 2004 року за ч. 2 ст. 190, ч. 1
ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 1700 гривень,

засуджено за:

-ч. 2 ст. 358 КК
України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 3 ст. 358
КК України до обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне
покарання - позбавлення волі на строк 3 роки.

ОСОБА_4. виправдано за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України
за недоведеністю її участі у вчиненні злочинів.

За вироком суду ОСОБА_1., ОСОБА_3. та ОСОБА_4. визнано винними у злочинах,
які вони скоїли за таких обставин.

У лютому 2004 року, діючи за попередньою змовою в групі між собою та
невстановленими особами, ОСОБА_3. і ОСОБА_1. домовилися заволодіти чужим майном
в особливо великому розмірі шляхом обману. На прохання невстановленої особи
ОСОБА_4. підробила договори оренди, пакет документів суб'єкта підприємницької
діяльності з використанням реквізитів сторонньої особи та направила їх на
адресу Вінницького приватного підприємства “Агроспецекспо” (далі ПП
«Агроспецекспо»). На підставі цих документів невстановлена особа орендувала
складські приміщення в одному з підприємств селища Рожнятів Івано-Франківської
області та запропонувала ПП «Агроспецекспо» укласти угоду про продаж 20 тонн борошна на суму 40600 гривень.

Не підозрюючи обману, представник ПП «Агроспецекспо» привіз обумовлену
кількість борошна в місто Рожнятів. На пропозицію невстановленої особи залишив
автомобіль для розвантаження орендованому засудженими складському приміщенні, а
сам разом з цієї ж особою поїхав у місто Івано-Франківськ ніби для проведення
розрахунків. Коли вони приїхали туди, невстановлена особа під вигаданим
приводом зайшла в якийсь будинок і втекла.

У той же час ОСОБА_1. на виконання попередньої домовленості разом з
вантажниками складських приміщень перевантажив борошно з автомобіля ПП
«Агроспецекспо» на вантажний автомобіль, який згідно з домовленістю учасників
групи завчасно був найнятий та направлений до складських приміщень ОСОБА_3., і
відвіз його в місто Калуш, де зустрівся з невстановленою особою.

Згодом викрадене майно ОСОБА_3. та невстановлена особа продали приватному
підприємцю ОСОБА_5. за 34 000 гривень.

ОСОБА_4. у червні 2001 року та лютому 2004 року, повторно, за попередньою
змовою в групі з невстановленою особою, підробила договори оренди та про обмін
цукру на борошно, копію свідоцтва про реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності, довідку про взяття на облік платника податку та довіреність, які
завідомо використала під час заволодіння шахрайським способом майном ПП
“Агроспецекспо” та ТзОВ “Хімагро, ЛТД”.

Крім того, постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської
області від 02 листопада 2006 року було виділено в окреме провадження й
направлено на додаткове розслідування кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1., ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у вчиненні ряду злочинів проти чужої власності,
пов'язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом,
підроблянням і використанням документів, печаток штампів та бланків.

У касаційному поданні прокурор просить судові рішення скасувати та
направити справу на новий судовий розгляд. Своє прохання мотивує тим, що суд
першої інстанції неправильно виділив в окреме провадження кримінальну справу
про обвинувачення засуджених у низці злочинів, які за способом скоєння
аналогічні тому, за який їх засуджено, безпідставно виключив з обвинувачення
кваліфікуючу ознаку - скоєння шахрайства організованою групою, необґрунтовано
виправдав ОСОБА_3. та ОСОБА_1. у
вчиненому ними в складі організованої групи підроблянні й використанні
документів, печаток, штампів і бланків, а також легалізації доходів, одержаних
шляхом шахрайства. З аналогічних міркувань вважає хибним рішення суду про
виправдання ОСОБА_4. по епізодах шахрайства щодо майна ПП “Агроспецекспо”, ТзОВ
“Хімагро, ЛТД” і “ЗМЗ-Агро” та легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.
Зазначає, що суд фактично засудив ОСОБА_4. за злочин, який постановою від 02
листопада 2006 року виділив в окреме провадження та направив на додаткове
розслідування, чим допустив суперечність. При визначенні покарання не врахував
ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засуджених й тому обрав їм
явно несправедливе покарання внаслідок м'якості. Посилається на те, що
апеляційний суд при розгляді справи усупереч вимогам ст. 377 КПК України не
навів мотивів спростування на всі доводи апеляційного подання прокурора.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, висновки прокурора
Сухарєва О.М., який частково підтримав доводи касаційного подання, пояснення
захисника ОСОБА_2. про законність та обґрунтованість судових рішень,
постановлених як щодо його підзахисного ОСОБА_1., так й стосовно інших
засуджених, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи необхідність виділення в окреме провадження кримінальної
справи про обвинувачення засуджених ОСОБА_3. та
ОСОБА_1. у шахрайстві щодо інших потерпілих та направлення її на
додаткове розслідування, суд першої інстанції виходив з того, що у справі
залишилися не з'ясованими ряд обставин, від наявності яких залежить законність
та обґрунтованість судового рішення.

Зокрема, суд правильно зазначив, що органи досудового слідства не
встановили та не індивідуалізували осіб, які, згідно з обвинувальним висновком,
були активними учасниками скоєння шахрайств. Зважаючи на велику кількість
викраденого майна, не обґрунтували необхідними та достатніми доказами того, хто
саме вивозив це майно та які фізичні чи юридичні особи його придбавали. Повно
та всебічно не дослідили обставини участі засуджених у підроблянні документів,
потрібних для реалізації інкримінованих їм обманних дій.

За обвинувальним висновком, виділені в окреме провадження злочини були
скоєні раніше порівняно зі злочинами, за які відповідно ОСОБА_1., ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. було засуджено, а саме, один з них було скоєно в червні 2001 року, три
інших - відповідно 29 січня, 29 березня та 31 липня 2002 року. Між цими
діяннями є значний розрив у часі. Обставини їх скоєння не знаходилися у
взаємозалежному зв'язку, розірвання якого могло б негативно відбитися на
повноті, всебічності та об'єктивності дослідження та вирішення справи.

За таких даних твердження прокурора про неправильне виділення кримінальної
справи в окреме провадження є непереконливими.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що заволодіння майном ПП
«Агроспецекспо» відбулося внаслідок організованих, злагоджених, спільних дій
ОСОБА_3., ОСОБА_1. та невстановленої особи, в процесі якого кожен з них виконав
відведену йому функцію на досягнення злочинного результату. Поряд з тим, з
характеру та послідовності дій кожного з них видно, що у цій групі не було
лідера, першість якого визнавали б інші учасники групи. Окремі учасники були
незнайомі між собою, не знали хто з них яку роль виконує під час злочину. У
матеріалах справи не наведено даних про організатора групи, попередньо вжиті
організаційні заходи для створення цілісного стійкого злочинного формування за
участі засуджених, які б на базі єдиного плану, відомого кожному з них, з
розподілом функцій між собою, об'єдналися для вчинення інкримінованих їм
злочинів.

Виходячи з аналізу фактичних дій ОСОБА_3. та ОСОБА_1., суд дійшов
обґрунтованого висновку, що поставлене їм у провину шахрайство вони вчинили за
попередньою змовою групою осіб, а не в складі організованої групи.

Посилання прокурора з цього приводу на показання засуджених, висловлених
ними під час досудового слідства, не впливають на правильність висновків суду,
оскільки відповідно до вимог ст. 74 КК України вони не підтверджуються
сукупністю інших доказів.

Тому твердження прокурора про хибність судового рішення в частині
виключення з обвинувачення кваліфікуючої ознаки скоєння злочини в складі
організованої групи є необґрунтованими.

Під час перевірки судових рішень апеляційний суд звернув увагу на
неточність постанови місцевого суду в частині рішення про направлення на
додаткове розслідування справи про підробляння та використання документів щодо
ТзОВ “Хімагро, ЛТД” замість агрофірми «ЗМЗ-агро», й своєю ухвалою фактично
усунув її.

За наявності таких обставин, посилання в касаційному поданні на існування
суперечностей між судовими рішеннями, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3. та невстановлена особа,
продавши ОСОБА_5. викрадене ними майно без документів, тим самим завершили
реалізацію шахрайства, яке вони, як зазначено вище, вчинили разом з ОСОБА_1. Ці
дії охоплюються диспозицією інкримінованої їм статті й додаткової кваліфікації
за ч. 3 ст. 209 КК України не потребують. Крім того, у судових рішеннях
правильно зазначено, що за даних обставин справи засуджені не можуть вважатися
суб'єктом цього злочину, оскільки не вчиняли фінансових операцій та не укладали
угод з коштами або майном, одержаним внаслідок суспільно небезпечного
протиправного діяння, вчиненого іншою особою.

Матеріалами справи встановлено також, що необхідні для здійснення злочину
документи підробила ОСОБА_4. і передала їх для використання невстановленій
особі. ОСОБА_3. та ОСОБА_1. не були обізнані про протиправне походження цих
документів, від ОСОБА_4. їх не одержували, під час виконання відведеної частини
злочинних дій ними не оперували.

У судовому засіданні ОСОБА_4. визнала, що за винагороду підробила документи
та на прохання невстановленої особи факсом відправила їх зазначеним у вироку
суб'єктам господарської діяльності. Те, що підроблені нею документи будуть
використані для шахрайського заволодіння майном ПП «Агроспецекспо» та ТзОВ
«Хімагро, ЛТД», не знала, участі у заволодінні ним не брала. Доказів, які б
спростовували ці показання, матеріали справи не містять.

За наведених обставин доводи касаційного подання про незаконність та
необґрунтованість вироку про виправдання засуджених у зазначених вище злочинах
- безпідставні.

У контексті наведеного слід визнати неспроможними твердження прокурора про
необхідність скасування вироку через неправильне зазначення статей
кримінального закону, за якими було виправдано ОСОБА_3. та ОСОБА_1. Це
порушення не погіршує становища засуджених, а тому відповідно до вимог ст. 367
КПК України не може бути підставою для його скасування.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_3. та ОСОБА_1. в шахрайстві
щодо майна ПП «Агроспецекспо», вчиненого за попередньою змовою групою осіб й в
особливо великому розмірі, ОСОБА_4. - у підроблянні та використанні документів,
кваліфікація їхніх дій: ОСОБА_3. та ОСОБА_1. за ч. 4 ст. 190 КК України,
ОСОБА_4. - ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України відповідає фактичним
обставинам справи, ніким не оспорюються, в тому числі й у касаційному поданні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України покарання обрано з урахуванням
тяжкості вчинених злочинів, зокрема, ступеня участі ОСОБА_3. та ОСОБА_1. в настанні злочинного результату,
даних про особу винних, обставин, що впливають на відповідальність. Воно є
необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження нових
злочинів. У зв'язку з цим твердження прокурора про невиправдну м'якість
покарання є безпідставними.

У ході апеляційного розгляду справи було перевірено доводи апеляційного
подання прокурора, які за змістом аналогічні касаційним, і з посиланням на
фактичні обставини справи мотивовано визнано необґрунтованими.

Водночас, частково погоджуючись з доводами прокурора, колегія суддів
вважає, що з інкримінованого ОСОБА_4. злочину, вчиненого в червні 2001 року
щодо ТзОВ «Хімагро, ЛТД», слід виключити рішення про підробляння нею бланків
підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, а також
кваліфікуючу ознаку вчинення цього злочину за попередньою змовою групою осіб,
оскільки чинний на той час КК України 1960 року не передбачав кримінальної
відповідальності за скоєння таких дій.

Відповідно до вимог ст. 395 КК України з вступної частини вироку підлягає
виключенню посилання на судимість ОСОБА_4. за вироком від 21 квітня 2000 року у
зв'язку з її погашенням.

На підставі наведено, керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судами
першої та апеляційної інстанцій, задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 12 грудня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 лютого
2007 року щодо ОСОБА_4змінити. Виключити з мотивувальної частини вироку рішення
про підробляння та використання бланків підприємств, установ чи організацій
незалежно від форми власності щодо товариства «Хімагро, ЛТД», а також
кваліфікуючу ознаку вчинення цього злочину за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст. 395 КПК України виключити з вступної частини вироку
посилання на судимість ОСОБА_4. за вироком від 21 квітня 2000 року.

У решті судові рішення щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3та ОСОБА_4залишити без зміни.

С у д д і:

Паневін В.О. Коротких
О.А. Гриців М.І.