Справа № 11-798/2007
року Головуючий
125 ч.2 КК України суддя:
апеляційного суду суддя:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Царюка В.В.

суддів: Гребенюк В.І., Губи О.О.

за участю
прокурора: Данчука В.М.

захисника: ОСОБА_1

засудженого: ОСОБА_2

розглянула у
судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за

апеляцією захисника ОСОБА_1
в інтересах засудженого

ОСОБА_2 на вирок
Центрального районного суду м. Миколаєва
від

29 серпня 2007
року, яким засуджено:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця села Бортники Тульчинського району
Винницької області, громадянина України
загальною середньою освітою,
жонатого, проживаючого по
АДРЕСА_1, раніше не судимого,

- за
ст. 125 ч.2 КК України на 1 рік
обмеження волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнений від
відбування покарання з випробуванням, з
іспитовим строком 1 рік.

Постановлено
залишити позовну заяву прокурора Центрального району м. Миколаєва про відшкодування вартості
лікування потерпілого без розгляду.

За
вироком суду ОСОБА_2 засуджений за те,
що 6 січня 2007 року близько 15 години 50 хвилин в дворі будинку
АДРЕСА_1 через неприязні відносини з сім'єю ОСОБА_3, яка мешкає в цьому ж будинку, наніс неповнолітньому ОСОБА_3 удари рукою в область потилиці та лівого
боку, чим спричинив потерпілому тілесні
ушкодження у

виді закритої
черепно-мозкової травми, із струсом
головного мозку, які відносяться до
легких тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

В
апеляції захисник ОСОБА_1 просить вирок відносно засудженого ОСОБА_2 у
порядку ст. 376 КПК України скасувати, а кримінальну справу закрити. На думку
апелянта, суд незаконно, в порушення вимог ст.
369 КПК України, визнав ОСОБА_2
винним. Також суд необгрунтовано не
прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
визнав їх недостовірними. А той же час обвинувачення
відносно ОСОБА_2 ґрунтується на поясненнях свідків: матері неповнолітнього
потерпілого ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які не
були очевидцями події. Крім того, суд не
дав оцінки поясненням потерпілого ОСОБА_3
в ході очної ставки в тій часті,
що той хотів помститися ОСОБА_2 за те,
що собака останнього покусала його батька. В зв'язку з чим апелянт
вважає, що у потерпілого були підстави
для обмови ОСОБА_2 Оспорює висновки судово-медичної експертизи, а також ту обставину, що ОСОБА_2 6 січня 2007 року був у
нетверезому стані.

В
запереченнях представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 твердить про
законність та обґрунтованість вироку суду,
оскільки в судовому засіданні доказана вина ОСОБА_2 в спричиненні її
сину тілесних ушкоджень на ґрунті неприязних відносин між її сім'єю та
ОСОБА_2, внаслідок чого син знаходився
на стаціонарному лікуванні.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого
ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 на підтримку апеляції, думку прокурора Данчука В.М. про відсутність підстав для задоволення
апеляції, перевіривши матеріли справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає апеляцію захисника такою,
що не підлягає задоволенню.

З
матеріалів кримінальної справи вбачається,
що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 в умисному спричиненні
легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3,
є обґрунтованим і підтверджується сукупністю досліджених у судовому
засіданні та викладених у вироку доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що 6 січня 2007 року він в двір за місцем їх
проживання ОСОБА_2 в стані алкогольного сп'яніння став його лаяти, кричав,
щоб він прибрав цеглу, при цьому
наніс йому удар в потилицю, від чого у
нього закрутилася голова. Після чого побіг до сусіда ОСОБА_9, який проживає неподалік від його будинку і
розповів про конфлікт з ОСОБА_2 та про те,
що той

його вдарив.
Через деякий час повернувся в двір і ОСОБА_2 знову почав вимагати, щоб він виніс цеглу з двору. В той
момент, коли він почав виносити цеглу за
ворота, ОСОБА_2 вдарив його в лівий бік
з заду і він вибіг з двору. В подальшому розповів матері про конфлікт з ОСОБА_2
Була викликана міліція та швидка допомога. У зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями знаходився на стаціонарному лікуванні.

Наведені
пояснення потерпілого ОСОБА_3
узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз за № 190/17-07 від
20.03. 2007 року (основної - а.с. 62),
за № 306/17-07 від 17.05.2007 року та № 345/17-07 від 31.05.2007 року
(додаткових - а.с. 89-90, 107-108),
з яких вбачається, що у
потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, удару черевної стінки
поперекової області. Вказані тілесні ушкодження утворилися не менш 3 ударних
дій (по одному - в область голови,
попереку та живота) тупих твердих предметів і відносяться до легких
тілесних ушкоджень, які потягнули за
собою короткочасний розлад здоров'я. Спричинення зазначених ушкоджень особистою
рукою ОСОБА_3 та при одноразовому
падінні ОСОБА_3 з висоти особистого
зросту виключається.

Із
пояснень свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні вбачається, що 06.01.2007 року він разом з ОСОБА_3 розбирали стару споруду. ОСОБА_3 переносив цеглу до себе у двір. Через деякий
час ОСОБА_3, повернувшись із свого
двору, розповів йому, що його побив сусід ОСОБА_2, ударив по потилиці. ОСОБА_3 ховався від ОСОБА_2, коли той вийшов на вулицю. Потім ОСОБА_3 пішов до себе у двір. Він чув з двору ОСОБА_3 шум, а
потім побачив, що ОСОБА_3 вилетів з двору. Розповів, що сусід знову вдарив його в бік.

Свідок
ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив,
що виїжджав за викликом на вул. . Орджонікідзе, 6 у зв'язку з конфліктом між сусідами. Була
побита дитина. ОСОБА_2 був доставлений у відділок міліції.

Підстав
не довіряти поясненням потерпілого,
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у суду першої інстанції не було, оскільки в них відсутні суперечності і вони
згоджуються з висновками судово-медичних експертиз.

Сам
ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував,
що 06.01.2007 року між ним та неповнолітнім ОСОБА_3 відбувся конфлікт.

Про
наявність конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
06.01.2007 року в судовому засіданні підтвердили і свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, ОСОБА_6 (дружина засудженого).

Наведеним
доказам в їх сукупності суд дав належну оцінку і обґрунтовано прийшов до
висновку про винність ОСОБА_2 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень
неповнолітньому потерпілому ОСОБА_3 при
обставинах, викладених у вироку, а тому підстав для задоволення апеляції
захисника ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Дії
ОСОБА_2 судом першої інстанції кваліфіковані за
ст. 125 ч. 2 КК України
правильно.

Твердження
захисника ОСОБА_1 в апеляції, що ОСОБА_2 не спричиняв тілесних ушкоджень
ОСОБА_3, є необгрунтованими. Так, із пояснень потерпілого вбачається, що саме ОСОБА_2 наніс йому удари по потилиці
та лівий бік. Про обставини нанесення ударів потерпілому ОСОБА_2 підтвердив і свідок
ОСОБА_9, якому стало про це відомо відразу після конфлікту зі слів
ОСОБА_3 Із висновків вище наведених
судово-медичних експертиз вбачається, що
тілесні ушкодження у ОСОБА_3 утворилися
не менш від 3 ударів.

При
цьому необхідно зазначити, що твердження
апелянта, про те, що в висновках експертиз немає даних про те, що саме ОСОБА_2 наніс неповнолітньому
ОСОБА_3 зазначені в експертизі тілесні
ушкодження, в зв'язку з чим не
встановлений причинний зв'язок між діями ОСОБА_2 та наслідками, яки потягли розлад здоров'я потерпілого, є безпідставними, оскільки в висновках експертиз не може бути
вказано хто конкретно спричинив тілесні ушкодження потерпілому. Інших доводів
щодо необґрунтованості висновків судово-медичних експертиз апелянт не наводить.

Що
стосується тверджень апелянта, що судом
не взяті до уваги пояснення свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то суд дав їм
належну оцінку. Так, з пояснень
зазначених свідків вбачається, що
очевидцями всієї події вони не були,
розповіли про частину обставин,
що відбувалася в їх присутності та підтверджували лише факт сварки. Тому
їх свідчення у судовому засіданні не спростовують висновків суду щодо
доведеності вини ОСОБА_2 Доводи апелянта і в цій частині є безпідставними.

Також
необхідно зазначити, що у вироку суду не
вказано, що ОСОБА_2 вчинив злочин в
стані алкогольного сп'яніння і ця обставина не враховувалось при призначенні
покарання, а тому твердження апелянта не
мають підстав. А пояснення ОСОБА_3, що
ОСОБА_2 06.01.2007 року знаходився в стані алкогольного сп'яніння, то вони є суб'єктивною думкою самого
потерпілого.

Покарання
ОСОБА_2 призначено з додержанням вимог
ст. 65 КК України та даних про його особу.

Підстав
для скасування вироку та закриття кримінальної справи, як про це ставиться питання в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а вирок Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 серпня 2007 року відносно ОСОБА_2 - без зміни.