Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючої Григор'євої І.В.,
суддів:Єленіної Ж.М., Фурика Ю.П., за
участю прокурора Таргонія О.В.,
розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 26 червня 2014 року кримінальну
справу щодо ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за
касаційними скаргами заступника
прокурора Харківської області,
потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9 на
вирок Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 11 липня 2012 року
та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року.

Вказаним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимості в силу ст. 89
КК,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк п'ять
років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю три роки та покладено на
нього обов'язки, передбачені пунктами 2
- 4 ч. 1 ст. 76 КК.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,
такого, що не має судимості,

засуджено за: ч. 3 ст. 185 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк п'ять
років; ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк три роки; ч. 1
ст. 122 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю
злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк п'ять років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю три роки та покладено на
нього обов'язки, передбачені пунктами 2
- 4 ч. 1 ст. 76 КК.

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України,
такого, що не має судимості,

засуджено за: ч. 3 ст. 185 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк п'ять
років; ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк три роки; ч. 1
ст. 122 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю
злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк п'ять років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю три роки та покладено на
нього обов'язки, передбачені пунктами 2
- 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено цивільні позови, питання про
речові докази та судові витрати у
справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 23 грудня 2013 року вирок
змінено, в порядку ст. 365 КПК 1960 року
виключено з його вступної частини
вказівку про судимості ОСОБА_5 У решті
вирок залишено без зміни.

Судом ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано
винуватими у вчиненні за обставин,
детально викладених у вироку ряду
злочинів, а саме: у вчиненні повторно за
попередньою змовою групою осіб
крадіжки, поєднаної з проникненням у
житло; крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 −? у
вчиненні групою осіб хуліганства, що
супроводжувалося особливою
зухвалістю, й умисного середньої
тяжкості тілесного ушкодження.

Як установив суд, 02 липня 2011 року
близько 22.00 год. ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 проникли до квартири АДРЕСА_1,
звідки викрали належне ОСОБА_9 майно,
заподіявши їй матеріальної шкоди на
загальну суму 36 690, 57 грн.

Вони ж на території зазначеного міста у
ніч із 29 на 30 липня 2011 року проникли у
будинок за адресою: АДРЕСА_2, звідки
викрали належне ОСОБА_11 майно,
заподіявши йому матеріальної шкоди на
загальну суму 59 991,60 грн; у ніч із 16 на 17
вересня 2011 року засуджені проникли у
будинок АДРЕСА_3, звідки викрали
належне ОСОБА_12 майно, заподіявши йому
матеріальної шкоди на загальну суму 12
610,16 грн; у період із 09 по 12 жовтня 2011
року вони проникли у будинок АДРЕСА_4,
звідки викрали належне ОСОБА_8 майно,
заподіявши йому матеріальної шкоди на
загальну суму 10 964 грн; 22 листопада 2011
року проникли у будинок АДРЕСА_5, звідки
викрали належне ОСОБА_13 майно,
заподіявши їй матеріальної шкоди на
загальну суму 74 302,79 грн.

Крім того, 16 січня 2010 року близько 02.00
год. біля кафе на вул. Карла Маркса, 3 у м.
Лозовій ОСОБА_6 та ОСОБА_7, грубо
порушуючи громадський порядок із
мотивів явної неповаги до суспільства,
діючи з особливою зухвалістю,
ігноруючи існуючі в суспільстві
загальновизнані правила поведінки та
використовуючи нікчемний привід,
завдали ударів в обличчя ОСОБА_14,
спричинивши останньому середньої
тяжкості тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі прокурор просить
скасувати ухвалу апеляційного суду і
направити справу на новий апеляційний
розгляд на підставах, передбачених ч. 1
ст. 398 КПК 1960 року. Вважає, що суд не
врахував належним чином тяжкості
вчинених злочинів, обсягу винних дій,
суспільної небезпечності засуджених,
звідси необґрунтовано застосував до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інститут
звільнення від відбування покарання з
випробуванням. Тим, що в ухвалі не
наведено докладних мотивів залишення
апеляції прокурора без задоволення,
аргументує порушення апеляційним
судом вимог ст. 377 КПК 1960 року.

У касаційній скарзі з доповненнями
потерпіла ОСОБА_9 порушує питання про
скасування вироку та ухвали і
направлення справи на новий судовий
розгляд на підставі, передбаченій п. 3 ч.
1 ст. 398 КПК 1960 року. Зазначає, що
засуджені не відшкодували в повному
обсязі завдану їй шкоду, є суспільно
небезпечними, а тому призначене
покарання із застосуванням ст. 75
КК є несправедливим і м'яким. Крім того,
потерпіла вказує, що її не було
належним чином повідомлено про дату
розгляду справи в апеляційному суді.

У касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_8
містяться аналогічні доводи щодо
безпідставного застосування до
засуджених інституту звільнення від
відбування покарання з випробуванням,
що потягнуло м'якість призначеного
заходу примусу, а також прохання
скасувати судові рішення із
направленням справи на новий судовий
розгляд у зв'язку з невідповідністю
призначеного покарання ступеню
тяжкості вчинених злочинів та особам
засуджених внаслідок м'якості.

Про дату і час касаційного розгляду
справи належним чином повідомлено
особам, зазначеним у ст. 384 КПК 1960 року.
Клопотань про перенесення розгляду не
надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав скаргу,
подану прокурором та просив скасувати
ухвалу апеляційного суду і направити
справу на новий апеляційний розгляд, у
зв'язку з чим задовольнити частково
касаційні вимоги потерпілих,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, наведені у скаргах,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга прокурора підлягає
задоволенню, а касаційні скарги
потерпілих −? задоволенню частково з
огляду на таке.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
інкримінованих їм злочинах,
доведеність цього обвинувачення та
кваліфікація вчинених засудженими
діянь за ч. 3 ст. 185 КК, а ОСОБА_6 і ОСОБА_7
також й за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК у
касаційних скаргах не оспорюються.

За змістом ч. 2 ст. 358 КПК 1960 року
засуджений чи виправданий, їх законні
представники підлягають обов'язковому
виклику в апеляційний суд, якщо в
апеляції ставиться питання про
погіршення їх становища, що по суті
унеможливлює апеляційний розгляд без
їх безпосередньої участі.

Згідно зі ст. 360 цього Кодексу
апеляційний суд зобов'язаний
оповістити заінтересованих осіб про
час і місце розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду - це рішення
стосовно законності та
обґрунтованості вироку (постанови,
ухвали), що перевіряється в
апеляційному порядку. Тому вона
повинна відповідати тим же вимогам, що
й вирок суду першої інстанції, тобто
бути законною та обґрунтованою. Окрім
додержання інших, передбачених ст. 377
КПК 1960 року, вимог, в ухвалі слід
проаналізувати і зіставити з наявними
у справі та додатково поданими
матеріалами всі доводи, наведені в
апеляції, і дати на кожен із них
вичерпну відповідь, пославшись на
відповідний матеріальний чи
кримінальний закон. У разі залишення
вироку без зміни в ухвалі необхідно
докладно викласти мотиви й підстави
відхилення апеляції, а також докази, що
спростовують наведені у ній доводи.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка
вчинила злочин, має бути призначено
покарання, необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів. Виходячи з принципів
справедливості, співмірності та
індивідуалізації - це покарання має
бути адекватним (відповідним)
характеру вчинених дій, їх
небезпечності та даним про особу. При
виборі покарання мають значення і
повинні братися до уваги обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Як випливає з положень ст. 75 КК, у разі
якщо суд при призначенні покарання у
виді позбавлення волі на строк не
більше п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення від
відбування покарання з випробуванням.
Таке рішення має бути належним чином
мотивовано.

Цих вимог закону суд апеляційної
інстанції належним чином не виконав.

Як убачається з матеріалів справи, у
поданій апеляції прокурор просив
скасувати вирок місцевого суду та
постановити свій із призначенням
засудженим ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
покарання, що належить відбувати
реально. Аргументуючи свою позицію,
прокурор наводив конкретні доводи,
які, на його думку, вказували про
суспільну небезпечність зазначених
винних осіб і неможливість їх
виправлення без ізоляції від
суспільства, а відтак, неправильне
застосування ст. 75 КК.

Попри це, порушуючи вимоги
кримінально-процесуального закону, суд
апеляційної інстанції розглянув
справу без участі засудженого ОСОБА_6

Поряд із цим апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні апеляції
мотиви відмови навів виключно у
загальних рисах, без жодного аналізу
обставин, які мають правове значення
при вирішенні питання щодо
справедливості призначеного покарання
та порядку його відбування.

За змістом ухвали мотиви відмови суду
по суті зводяться до посилань на
встановлену у вироку пом'якшуючу
покарання обставину - щире каяття
засуджених, окрім того, на їхній стан
здоров'я, відшкодування потерпілим
шкоди, сімейний стан ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
наявність в останнього малолітньої
дитини. Водночас апеляційний суд навів
певні дані про винних осіб, проте
фактично залишив їх поза увагою.
Зокрема, не зважив на те, що ОСОБА_5
схильний до правопорушень, всі
засуджені характеризуються
задовільно, не займалися суспільно
корисною працею, натомість вчиняли
корисливі злочини. До того ж за
матеріалами справи засуджені
ухилялись від явки до апеляційного
суду, тобто не виконували належним
чином покладені на них процесуальні
обов'язки. Зазначене суд апеляційної
інстанції не оцінив й не зіставив з
обсягом і характером вчинених
протиправних дій. Також суд, вказавши
про відшкодування засудженими шкоди
окремим потерпілим, не перевірив ці
відомості та не з'ясував чи мають
матеріальні претензії інші потерпілі.
З огляду на викладене висновок
апеляційного суду про правильне
застосування місцевим судом ст. 75 КК та
можливість досягти мети виправлення
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без ізоляції
від суспільства є сумнівним.

Крім того, у справі не міститься даних й
про те, що потерпіла ОСОБА_9 була
завчасно належним чином повідомлена
про дату розгляду кримінальної справи
судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, ухвалу
апеляційного суду не можна визнати
законною, мотивованою та
обґрунтованою, тому вона в силу ч. 1 ст.
398 КПК 1960 року підлягає скасуванню, а
справа - направленню на новий
апеляційний розгляд.

При новому розгляді справи апеляційний
суд повинен ретельно з використанням
усіх процесуальних можливостей та
дотриманням положень глави 30 цього
Кодексу перевірити доводи, наведені в
апеляції прокурора, інші доводи,
викладені у касаційних скаргах
прокурора та потерпілих, і постановити
законне, обґрунтоване й справедливе
рішення.

За умови доведеності такого ж обсягу
обвинувачення, тих самих даних про
особи засуджених призначене їм
покарання із застосуванням ст. 75 КК
слід вважати неправильним і м'яким.

Керуючись статтями 394−?396 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 розділу ХІ
«Перехідні положення» КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Харківської області задовольнити,
касаційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської
області від 23 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 скасувати і
направити справу на новий апеляційний
розгляд.

Судді:

І.В. Григор'єва Ж.М. Єленіна Ю.П. Фурик