Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

01 грудня 2014 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5
секретаря судових засідань ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2014 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення Сарненського районного відділу УМВС України в Рівненській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, де зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 03.06.1998 року Залізничним районним судом м. Києва за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ст.42 КК України на 4 роки позбавлення волі; 03.06.1999 року Ленінградським районним судом м. Києва за ч.2 ст.140, ст.43 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі; 20.07.2001 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст.81, ст.43 КК України на 5 років позбавлення волі; 28.12.2007 року за ч.2 ст.185. ч.3 ст.185, ст.ст. 69,70 КК України на 2 роки позбавлення волі; 25.05.2010 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_4 просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утримання у Рівненському слідчому ізоляторі.
В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України ґрунтується на зібраних в ході досудового розслідування доказах. Крім того, існує ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити інкриміноване йому, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в місцях позбавлення волі під час відбування покарання за попереднім вироком, має непогашені судимості та систематично порушує режим утримання. Апелянт покликався і на те, що знаходячись в Катеринівській виправній колонії №46, ОСОБА_5 може впливати на свідка ОСОБА_9 з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Тому, на переконання прокурора, запобігти вказаним ризикам, неможливо шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу та просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підозрюваного ОСОБА_5 про залишення апеляції без задоволення, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2010 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70, ст.71 КК України у Катеринівській виправній колонії №46.
11 листопада 2014 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.391 КК України, а саме злісній непокорі законним вимогам адміністрації виправної установи, вчинене особою, яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001415. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.
Так, п.2 ч.1 ст.183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалась від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Відмовляючи у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обов`язкових підстав, передбачених законом, для обрання даного виду запобіжного заходу.
Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором не було доведено наявності реальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які він вказав в апеляційній скарзі.
Заявлений ризик того, що ОСОБА_5 може впливати на свідка ОСОБА_9 з метою зміни його показів для уникнення кримінальної відповідальності, є необґрунтованим, зважаючи на те, що він свою вину в оголошеній йому підозрі у вчиненні даного кримінального правопорушення визнає повністю, що підтверджується протоколом допиту підозрюваного від 11 листопада 2014 року (а.с.32).
Також покликання апелянта на можливість підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити інкриміноване йому кримінальне правопорушення в умовах відбування покарання за вчинення тяжких злочинів в колонії з середнім рівнем безпеки, колегія суддів вважає безпідставними.
Разом з тим, слід звернути увагу на те, що чинним законодавством не передбачено переведення засудженого, який відбуває покарання у місцях позбавлення волі, з колонії до слідчого ізолятора у зв`язку з обранням йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у рамках іншого кримінального провадження. Так, стаття 90 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлює, що у порядку, встановленому КПК України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні доводи прокурора є невмотивованими та безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2014 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без задоволення
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Згідно.
Суддя-доповідач ОСОБА_1