Справа №
11-141/2007 р. Головуючий у 1 інстанції - Розинко В.М.
115 ч.1 КК України. Доповідач - Демченко О.В.
УХВАЛА

Іменем України

15 лютого 2007
р.

Апеляційний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Кузюри М.М. суддів - Антипець В.М.,
Демченка О.В. з участю прокурора - Надточій О.О. обвинуваченого ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією ст. помічника
прокурора м. Чернігова на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова
від 21 грудня 2006 року,-

установив :

Зазначеною
постановою суду кримінальна справа по обвинуваченню: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженця м. Чернігова, росіянина, громадянина України, з середньою
освітою, розлученого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
мешканця АДРЕСА_1, повернута прокурору м. Чернігова для організації додаткового
розслідування зі стадії попереднього розгляду справи.

По справі
винесено окрему постанову, якою звернено увагу прокурора Чернігівської області
на допущені при розслідуванні кримінальної справи порушення, які унеможливили
призначення її до розгляду в судовому засіданні.

Органами
досудового слідства ОСОБА_1
обвинувачувався в тому, що 23 травня 2000 року він, перебуваючи в гостях в
місті Лабінську Краснодарського краю Російської Федерації, з причини особистих
неприязних стосунків, під час сварки, з метою умисного протиправного
позбавлення життя іншої особи, наніс багаточисельні удари ножем ОСОБА_2. в
життєво
важливі органи, заподіявши
йому 29

2

непроникаючих колото-різаних ран
шиї, 7 проникаючих колото-різаних ран обличчя, 3 непроникаючі колото-різані
рани передньої поверхні грудної клітки, одну непроникаючу рану волосяної
частини голови, 27 проникаючих колото-різаних ран шиї, від яких потерпілий
помер на місці.

Ці дії ОСОБА_1. органами
досудового слідства кваліфіковані по ст. 115 ч. 1 КК України ( в ред. 2001 p.).

Повертаючи
кримінальну справу на додаткове розслідування, суд мотивував своє рішення
такими порушеннями норм КПК, без усунення яких справу неможливо було призначити
до розгляду.

Так, на думку
місцевого суду, органи досудового слідства грубо порушили право обвинуваченого ОСОБА_1. на захист.
Зокрема, постанова місцевого суду від 14 квітня 2006 року про взяття ОСОБА_1. під варту, була
оскаржена обвинуваченим до апеляційного суду. Ця його апеляція була направлена
канцелярією СІЗО до органів прокуратури, що призвело до не розгляду її
апеляційним судом і таким чином, має місце без­підставне тримання
обвинуваченого під вартою. При ознайомленні обвинуваченого з матеріалами
справи, слідчий, на думку суду, сфальсифікував протокол цієї слідчої дії,
оскільки проставлений у ньому час ознайомлення на кілька хвилин не співпадає з
даними, наданими суду адміністрацією СІЗО.

Крім того,
місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не
володіє українською мовою, якою ведеться судочинство. Документи кримінальної
справи, складені українською мовою, йому належним чином не перекладені, що
також є порушенням прав обвинуваченого на захист.

Суд у своїй
постанові вказав, що органи досудового слідства не забезпечили право
ознайомитись з матеріалами справи потерпілій ОСОБА_3, яка проживає в місті
Лабінську Краснодарського краю, оскільки надіслали їй листа про право на
ознайомлення з матеріалами занадто пізно, обмеживши тим самим її процесуальні
права.

На дану
постанову прокурором, який брав участь в розгляді справи судом першої
інстанції, було подано апеляцію, у якій ставиться питання про скасування даної
постанови як незаконної. Апеляція і доповнення до неї мотивовані тим, що в
справі не встановлено, а судом не наведено таких порушень норм КПК, без
усунення яких справу не можна призначити до судового розгляду. В апеляції, крім
того, поставлене питання про скасування окремої постанови суду, у зв'язку з
тим, що порушення, вказані в ній, фактично у справі відсутні.

Вислухавши в
судовому засіданні прокурора, яка просила задовольнити апеляцію, засудженого,
який просив цю апеляцію відхилити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню а постанова суду -
скасуванню як незаконна і необгрунтована.
Таке рішення суд мотивує наступним.

3

У відповідності
до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 „Про
практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове розслідування" , питання про те, чи
перешкоджає порушення закону, допущене під час порушення справи, провадження
дізнання або досудового слідства, її
призначенню до судового розгляду, вирішується залежно від того, наскільки
істотним воно було, до ущемлення яких прав та інтересів учасників процесу
воно призвело і чи є можливість поновити ці права й інтереси. Кримінальна
справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, якщо:
вона не була порушена або порушена некомпетентною особою; її розслідування
провадила не уповноважена на те особа чи особа, яка підлягала відводу; було
порушено вимоги КПК про обов'язковість пред'явлення обвинувачення і матеріалів
розслідування для ознайомлення; при провадженні дізнання чи досудового слідства
було порушено право обвинуваченого на захист або право користуватися рідною
мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача.

Допущені при
вчиненні окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до
ущемлення прав та інтересів учасників процесу,
поновити які неможливо, не можуть бути підставою для повернення справи
на додаткове розслідування

Відповідно до
діючих норм КПК, обрання запобіжного заходу обвинуваченому на стадії досудового
слідства судом, а також перегляд в апеляційному
порядку цих рішень, є засобом судового контролю за органами досудового
слідства, коли суттєво обмежуються права громадян. На стадії попереднього
розгляду кримінальної справи суд, у відповідності до ст. 234-236 КПК, сам має
можливість і повноваження розглянути будь-які скарги на дії слідчого і
прокурора, а також вирішити питання щодо запобіжного заходу. Крім того,
апеляційним судом було відмовлено ОСОБА_1
в прийнятті його апеляції на постанову суду про взяття його під варту у
зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, (т.1 а.с.311), тобто судом
було прийнято рішення по апеляції. Під час додаткового розслідування поновити
порушені права обвинуваченого щодо строків розгляду його апеляції неможливо.
Тому повернення кримінальної справи на додаткове розслідування з цих мотивів
являється незаконним.

На думку апеляційного суду, безпідставним є висновок місцевого суду про
фальсифікацію слідчим протоколу ознайомлення обвинуваченого з матеріалами
справи. Так, в засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнав, що матеріали справи надавались йому і його
захиснику для ознайомлення. Ніяких перешкод щодо часу для ознайомлення зі
справою слідчий йому не чинив. Протоколи ознайомлення складені належною
посадовою особою, підписані самим обвинуваченим та його захисником, про що
підтвердив сам ОСОБА_1 в
апеляційному суді. Тому висновок місцевого суду про

4

фальсифікацію протоколів, тобто
їхній невідповідності фактичним обставинам справи, не відповідає дійсності.

Відносно того,
що ОСОБА_1 не
володіє мовою, на якій ведеться судочинство, а органи досудового слідства
порушили його права в частині користування рідною мовою, то такий висновок суду
не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, ОСОБА_1 проживає в Україні останні 10 років і з 2000 року має громадянство України (т. 1, а.с. 115, 174). Середню
освіту він також отримав в м. Чернігові.

При пред'явленні
обвинувачення, виконанні вимог ст. 218 КПК, ОСОБА_1 не заявляв про своє нерозуміння української мови, на якій
ведеться судочинство, (т.1 а.с.209-218, 225-230, 248, 345). Навпаки - він
власноручно своїми підписами посвідчував, що суть процесуальних документів і
усіх матеріалів справи, в тому числі, виконаних українською мовою, йому
зрозуміла і він з ними ознайомлений. В справі знаходяться висновки експертиз та
протоколи пред'явлення обвинуваченому цих висновків,
виконані українською мовою, в яких містяться власноручні записи ОСОБА_1. про те, що
суть пред'явлених документів йому зрозуміла і клопотань він не має. При
виконанні слідчих дій з участю ОСОБА_1.,
ознайомленні обвинуваченого з матеріалами справи, був присутній його
захисник - адвокат ОСОБА_4,
який будь-яких клопотань щодо нерозуміння його підзахисним української мови
не заявив.

Крім того,
більша частина документів цієї справи, які можуть бути визнані судом як докази,
виконані російською мовою.

Вироком
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2001 року, ОСОБА_1 був засуджений
по ст. 143 ч.2 КК України до 3-х років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі Закону „Про амністію" 2001 року він був звільнений від
покарання.

Апеляційним
судом була витребувана з Новозаводського районного суду архівна кримінальна
справа № 1-254 за 2001 рік. Вивчення її матеріалів показало, що усі документи
цієї справи виконані українською мовою. В справі
двічі постановлювався вирок. Проте, ані на стадії досудового слідства, ані
в судових засіданнях ОСОБА_1
не заявляв про своє незнання української мови. В засіданні апеляційного
суду він не зміг пояснити таких розбіжностей у своїх позиціях, не зміг дати
логічної та обґрунтованої відповіді щодо суперечності своїх тверджень про
незнання української мови документам двох
кримінальних справ. Відповіді на поставлені ОСОБА_1 питання
в апеляційному суді, зачитування ним документів також не підтверджують не володіння обвинуваченим
українською мовою.

Зазначене прямо свідчить про безпідставність
тверджень

обвинуваченого про незнання ним
української мови та нерозуміння суті частини
процесуальних документів кримінальної справи.

Згідно ч.2 ст.
19 КПК України, особам, що беруть участь у справі і не володіють мовою, якою
ведеться судочинство, забезпечується право робити

5

заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися
з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною мовою і користуватись
послугами перекладача.

Матеріалами
справи ніяким чином не підтверджується, що органи досудового слідства обмежили
право ОСОБА_1. виступати
в суді російською мовою.

Щодо твердження
місцевого суду про порушення органами слідства прав обвинуваченого, які
проявились в тому, що йому були пред'явлені для ознайомлення матеріали справи,
виконані мовою, йому не зрозумілою, то ці висновки не підтверджені матеріалами
справи і постанова суду в цій частині також підлягає скасуванню.

Відносно
порушення органами досудового слідства прав потерпілої, апеляційний суд
виходить з того, що згідно ст. 49 КПК України, потерпілою визнається особа,
якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

У відповідності
до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 липня 2004 року № 13
„Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права
потерпілих від злочинів", у справах про злочини, внаслідок яких сталася
смерть потерпілого, права, передбачені частинами 3 і 4 ст. 49 КПК, мають його
близькі родичі. Оскільки п. 11 ст. 32 КПК містить вичерпний перелік таких
родичів, суди не вправі визнавати потерпілими у цих справах інших осіб.

Згідно відповіді Лабінської міжрайонної прокуратури Краснодарського краю від
20 листопада 2001 року (т.1 а.с.121), ОСОБА_3. являється юристом Управління соціального захисту м.
Лабінська, визнана потерплою у зв'язку з відсутністю близьких родичів
загиблого ОСОБА_2. Таким
чином, згідно наведених вище норм КПК та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, вона може бути виключена
з числа потерпілих по даній справі. Відсутність у справі будь-яких заяв
з боку ОСОБА_3 свідчить, що вона з матеріалами кримінальної справи знайомитись
не бажає і будь-яких порушень своїх прав не визнає.

Отже, повертаючи
кримінальну справу на додаткове розслідування зі стадії попереднього розгляду, суд не навів у своїй постанові таких
порушень законності, без усунення яких органами досудового слідства не
можна призначити справу до розгляду. Не знайдено таких порушень і при розгляді
справи в апеляційному суді. Постанова місцевого суду підлягає скасуванню
унаслідок невідповідності висновків суду, викладених у ній, фактичним
обставинам справи.

Оскільки
апеляційним судом визнано відсутність порушень, які унеможливлюють призначення
кримінальної справи до розгляду в судовому засіданні, то окрема постанова суду
також підлягає скасуванню.

6

На підставі
викладеного, керуючись ст. 366, 374, 382 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив :

Апеляцію ст.
помічника прокурора м. Чернігова задовольнити. Постанову Деснянського районного
суду міста Чернігова від 21 грудня 2006 року про повернення на додаткове
розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1, та окрему
постанову Деснянського районного суду від 21 грудня 2006 року в цій же справі
скасувати. Справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому
складі суду.