Справа № 405/5416/15-к

В С Т А Н О В И В:
Під час розгляду, ОСОБА_4 скаргу підтримав, пославшись на обставини викладені у ній, прокурор заперечив проти задоволення скарги, зазначивши, що слідчий прийняв обґрунтоване рішення, а факти викладені у скарзі, нічим не підтверджені, оскільки заявнику не було завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди.
Підставою для початку досудового розслідування стала заява ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 29.12.2014 року, в якій скаржник вказав, що службовими особами УМВС України в Кіровоградській області було підроблено документи та останнього незаконно позбавили волі.
При цьому, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 із заявою про визнання його потерпілим до слідчого в рамках даного кримінального провадження не звертався.
02.07.2015 року ОСОБА_4 звернувся із клопотанням до старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 про проведення процесуальних дій, у якій зазначив, що з моменту подачі ним заяви про кримінальні правопорушення, він набув прав та обов`язків потерпілого.
Відповідно до положень ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Приймаючи рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим в рамках даного кримінального провадження, слідчий прийшов до висновку, що заява про кримінальне правопорушення ОСОБА_4 не містить достатніх фактичних даних та не зазначено яку конкретно шкоду (моральну, фізичну, майнову) кримінальним правопорушенням йому заподіяно.
З аналізу ст.55 КПК України вбачається, що визначальним критерієм для визнання особи потерпілою є завдання їй моральної, фізичної або майнової шкоди, яка повинна бути зазначена у чому така полягає, та остання повинна бути реальною.
Разом з тим, з матеріалів скарги, копії постанови та заперечення прокурора, вбачається, що ОСОБА_4 у своїй заяві не навів та не зазначив, яку конкретно шкоду (моральну, фізичну, майнову) кримінальним правопорушенням йому заподіяно, в чому вона полягає та виражається, доказів, речей, документів які б підтверджували та свідчили про заподіяння такої шкоди не надав.
Крім того, порушення кримінально-процесуального законодавства України про які зазначає ОСОБА_4 перевірялися судом присяжних, зокрема щодо незаконного затримання під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, щодо призначення експертиз та підробки протоколу огляду місця події від 04.04.2014 року.
Таким чином, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 не було завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди, а тому відсутні підстави для визнання його потерпілим.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчим суддею може бути прийнято рішення про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що в задоволенні поданої ОСОБА_4 скарги слід відмовити.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.55, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1