АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-8/07 Головуючий по 1 інстанції
Категорія ст.. 310 ч. 2 КАЩУК А.М.
КК України Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"20" березня 2007 р.
Колегія суддів судової
палати в кримінальних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ІЛЬЧЕНКА А.М.

суддів НЕДІЛЬКА М.І., ШВИДКОГО Д.М.

за участю прокурора СВИЩ Л.А.

розглянула
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на постанову Звенигородського районного суду від 22.08.2006 p., якою йому відмовлено в задоволенні клопотання про апеляційне оскарження вироку цього ж суду
стосовно нього від 10.08.2005 р.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_1. засуджений за ст.. 310 ч. 2 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст.. ст.. 71, 72
КК України до призначеного покарання приєднано частково - два місяці позбавлення волі,
покарання за вироком Звенигородського районного суду
від 12.05.2005
р. за ст.. 309 ч. 1 КК України і остаточно до відбуття визначено три роки два місяці
позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів по
справі.

25.07.2006 р. ОСОБА_1. звернувся із клопотанням до Звенигородського районного суду про
продовження строку подачі апеляції н вказаний вирок.

Відмовляючи в задоволенні цього клопотання суд в постанові зіслався на те,
що з часу винесення вироку пройшло більше року і що
засуджений на протязі цього часу не подав апеляції на це
судове рішення.

В апеляції на цю постанову суду ОСОБА_1. вказує, що після винесення вироку
він не мав технічної можливості написати апеляцію оскільки не мав канцелярських
належностей.

Просив постанову суду скасувати і
відновити строк на подачу апеляції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про відмову в задоволенні апеляції, вислухавши засудженого, підтримавшого апеляцію, колегія
суддів, дослідивши при цьому і матеріали справи, вважає, що постанова
Звенигородського районного суду щодо нього є законною,
обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

Як встановлено із матеріалів справи, після винесення вироку 10.08.2005 p., він в той же день(тобто його копія), був направлений для вручення засудженому ОСОБА_1. 12.08.2005 р. від ОСОБА_1 надійшла розписка про отримання ним копії вироку.

Таким чином слід вважати, що він із ним ознайомився і в разі своєї незгоди
мав право і можливість подати на нього апеляцію. Проте, як випливає із справи,
ні він, ні інші

учасники судового розгляду його не апелювали і 29.08. того ж року він
вступив в законну силу.

І лише 25.07.2006 p., тобто
майже через рік, ОСОБА_1.
звернувся із клопотання про продовження строку на подачу апеляції, не
подавши при цьому самої апеляції та зіславшись на об'єктивну неможливість це
зробити.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в цьому клопотання, вірно зіслався
на надуманість причин пропуску такого строку оскільки в разі якщо б таке і
дійсно мало місце, то він з цього приводу мав можливість звернутися із скаргою
до прокурора на дії працівників міліції. Однак цього ним зроблено не було, що
дає підстави вважати, що викладені ним причини не подачі апеляції взагалі не
мали місця. Інші його посилання також на увагу не заслуговують.

Тому підстав для
скасування цього судового рішення, про що ставить питання в апеляційній скарзі ОСОБА_1. немає.

Керуючись ст..
ст.. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Постанову
Звенигородського районного суду від 22.08.2006
року про відмову в задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_1 на апеляційне
оскарження вироку Звенигородського районного суду від 10.08.2005 p., - залишити без
зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1,
- без задоволення.