Номер провадження: 11-кп/785/774/15
Номер справи місцевого суду: 500/4364/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001385 від 08.05.2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Десантне Кілійського району Одеської області, українець, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, не працюючий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,-

встановив:

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він, 07 травня 2014 року у період часу з 17 годин 25 хвилин до 18 годин 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в ТВЦ «Таврія В», розташованого по пр-ту Суворова в м. Ізмаїлі Одеської області, шляхом вільного доступу таємно викрав: станок для гоління «Gillette», вартістю 7,59 грн., станок для гоління «Шик Ультрекс», вартістю 52, 93 грн., пляшку коньяку «Французький бульвар» вартістю 65,30 грн., а всього таємно викрав майно, що належить ПП «Таврія Плюс» на загальну суму 125, 82 грн., однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий на місці вчинення злочину працівником магазину.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій оспорюючи факт вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, послався на те, що докази на підтвердження його винуватості були сфальсифіковані працівниками ПП "Таврія Плюс". Крім того вказав, що працівники ПП «Таврія плюс» вимагали в нього 1800 гривень, а після того як він відмовився їм надати гроші, підкинули йому пляшку коньяку, який в подальшому був вилучений не працівниками міліції, а працівниками ПП «Таврія плюс», без присутності понятих.

Також зазначив, що судом були проігноровані його клопотання щодо необхідності дослідження відеозапису на предмет його монтажу та виклику свідків, які могли спростувати сфальсифіковані доводи працівників ПП «Таврія плюс».

Вважає, що суд безпідставно вказав як обставину, що обтяжує покарання вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки це не відповідає дійсності та не підтверджується висновком медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Просить вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2015 року скасувати та прийняти рішення, відповідно до закону.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд посилаючись на допущені місцевим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в тому числі і порушення права обвинуваченого на захист, оскільки він є особою, яка страждає на психічні захворювання; думку обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, а в судових дебатах та останньому слові прохавшого суд скасувати вирок суду та прийняти рішення у відповідності до вимог закону; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно до ч.2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Положення ст.55 КПК України визначають, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ст.58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються, зокрема, довіреністю якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено довіреність ПП «Таврія Плюс» від 01.02.2014 року (т.1 а.с.24), якою уповноважено ОСОБА_8 представляти інтереси зазначеного підприємства в органах слідства, міліції, прокуратурі та суді. Довіреність видана строком до 31.12.2014 року, а судовий розгляд здійснювався в 2015 році, тобто за участі особи, яка не мала на це законних повноважень.

Таким чином, апеляційним судом було достовірно встановлено, що судове провадження фактично було здійснено за відсутністю потерпілого.

Крім того, всупереч зазначених вимог, матеріали кримінального провадження взагалі не містять даних про юридичну особу. Такі дані не додані і до обвинувального акту, як того зобов`язує ч.5 ст.291 КПК України. У разі видачі такої довіреності, у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.58 КПК України, в ній повинно бути зазначено, що ОСОБА_8 є працівником даної юридичної особи, або до такої довіреності долучена відповідна довідка про підтвердження його місця роботи.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутністю потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису його фіксації, розгляд зазначеного обвинувального акту відносно ОСОБА_7 був проведений у загальному порядку.

При цьому, в порушення вищевказаних норм КПК України, при наявності даних про заперечення обвинуваченим ОСОБА_9 факту намагання вчинення ним крадіжки, вирок суду взагалі не містить посилання на докази, якими підтверджується зазначена у ньому вартість майна, зазначені докази відсутні у матеріалах кримінального провадження і судом взагалі досліджені не були.

Крім того, відповідно до вимог ч.8 ст.42 КПК України підозрюваному, обвинуваченому вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.

Під час судового провадження відповідно до ст.345 КПК України судовий розпорядник роздає особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їхні права та обов`язки, передбачені КПК України.

Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді з пам`яткою, головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їхні права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх.

В порушення вказаних норм КПК України матеріали кримінального провадження не містять відміток про вручення обвинуваченому пам`ятки про його права та обов`язки і з технічного носія інформації не зрозуміло чи ознайомлений був обвинувачений ОСОБА_7 зі своїми правами та обов`язками.

Крім того, апеляційним судом встановлено інше порушення вимог КПК України, яке також тягне за собою скасування оскаржуваного вироку суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при зверненні до суду з обвинувальним актом, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України - є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити:1)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;3) формулювання обвинувачення.

Разом з цим, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та правова кваліфікація кримінального правопорушення. Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджала судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_7 фактично висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, в супереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті (а.с. 2-3).

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що слідчий зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним на недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст. 17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд першої інстанції на вищезазначені порушення вимог ст. 291 КПК України під час підготовчого провадження уваги не звернув, розглянув обвинувальний акт та ухвалив обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист та змагальність сторін.

З огляду на положення ст.ст. 7, 9 КПК України, з урахуванням ігнорування судом першої інстанції положень ст. 291 КПК України щодо відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотним порушенням вимог КПК України та вказане порушення, з урахуванням положень статей 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнається апеляційним судом суттєвим, та у відповідності з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, в зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про його невинуватість у вчиненому та фальсифікації матеріалів працівниками ТВЦ "Таврія-В", відмови у задоволенні клопотання свідків захисту та інших доводів учасників апеляційного розгляду, то вони апеляційним судом не розглядаються, оскільки встановлені апеляційним судом порушення вимог закону, фактично виключають розгляд обвинувального акту без усунення недоліків, наведених в даній ухвалі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідним звернути увагу місцевого суду, що в ході проведення нового розгляду обвинувального акту, суду слід надати відповідну оцінку твердженню прокурора про обов`язкову участь захисника та порушення права ОСОБА_7 на захист, а саме психічному стану обвинуваченого, який згідно довідки Ізмаїльської міської центральної лікарні (т.1 а.п.77) від 21.05.2014 року є особою, яка страждає на психічні захворювання.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку апеляційного суду, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Надалі, у разі призначення судом справи до розгляду, неухильно дотримуючись вимог кримінального процесуального закону України, суду першої інстанції необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, проаналізувати зібрані у справі докази в їх сукупності, дати їм належну правову оцінку, і в залежності від встановленого прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4