ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

ІМЕНЕМ України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,

суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,

за участю прокурора ОСОБА_12,

розглянула 30 червня 2015 року в м. Києві кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за касаційними скаргами останнього та захисника ОСОБА_2 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 4 грудня 2014 року.

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_1, 1970 р. н., неодноразово судимого, останній раз - 09.11.2009 за ч. 3 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 31.03.2011 по відбуттю покарання, громадянина України,

- за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Згідно вироку ОСОБА_1 23.11.2011 о 19:30 в стані алкогольного сп'яніння на території домоволодіння АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків зі своїм братом ОСОБА_3 не менше двох разів ударив останнього металевою основою вил та не менше одного разу - іншим твердим предметом, умисно заподіявши тяжке тілесне ушкодження від якого потерпілий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікарні.

У касаційних скаргах захисник та засуджений, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність судового слідства, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просять змінити вказані судові рішення, перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України з призначенням мінімального покарання, оскільки вважають недоведеним умисел засудженого на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив залишити оскаржені рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій й перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, не підлягають, а неповнота досудового й судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим обґрунтовуються касаційні скарги, самі по собі, згідно ст. 367 КПК України 1960 року, є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку.

Твердження в касаційних скаргах про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за який його засуджено безпідставні, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України 1960 року, на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Такі висновки відповідають показанням засудженого ОСОБА_1, який не заперечував того, що 23.11.2011 між ним та його братом ОСОБА_3 відбулась бійка; показанням свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про те, як між засудженим та потерпілим 23.11.2011 в будинку виникла сварка в ході якої вони вийшли у двір, а через хвилин 10-15 ОСОБА_1 повернувся та сказав, що на городі хтось стогне, після чого свідки знайшли лежачого біля скривавленої цеглини ОСОБА_3, занесли його в будинок, а ОСОБА_1 заявив, що це він «запустив» вили у брата; показанням ОСОБА_8, яка дізналась про злочин від сина ОСОБА_4; даним протоколу огляду місця події від 24.11.2011 про виявлення на території домоволодіння, де стався злочин, рушника, наволочки, частин держака лопати з плямами бурого кольору; даним медичної довідки від 28.11.2011, висновкам експерта № 434-Зм/11 від 29.12.2012 та № 71-КЕ/2014 від 21.05.2014 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень; висновкам експерта № 1094-И/11 від 16.12.2011 та № 1095-И/11 від 27.12.2011 про можливе походження крові на вилученому з місця події рушнику як від засудженого, так і від потерпілого; висновку експерта № 1024-Ц від 29.12.2011 про можливе походження крові на держаку лопати від потерпілого, але не від засудженого.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Як правильно встановив суд, вищезазначені висновки експерта щодо характеру, локалізації й тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень узгоджуються між собою та з іншими доказам по справі, що всупереч доводам касаційних скарг, виключає будь-які сумніви в їх достовірності.

Доводи про застосування до засудженого недозволених методів досудового слідства, внаслідок чого він нібито змушений був себе оговорити, є безпідставними, оскільки під час досудового слідства про це ніхто не заявляв, а в суді ОСОБА_1 змінював свої показання щодо механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Вказані фактичні обставини правильно покладені в основу оцінки показань засудженого в зазначеній частині як недостовірних.

Твердження ОСОБА_1 в касаційній скарзі про необережне заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень братові необґрунтоване, оскільки висновок суду першої інстанції про умисне заподіяння таких ушкоджень потерпілому ґрунтується на аналізі сукупності фактичних обставин щодо зокрема характеру, кількості, локалізації та тяжкості тілесних ушкоджень, силі та спрямованості ударів, завданих потерпілому у життєво важливі органи, використаних при цьому знарядь злочину тощо.

Покарання призначено засудженому у відповідності до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.

Апеляційний суд розглянув справу у відповідності до положень кримінально-процесуального закону, а постановлена ним ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки в ній, усупереч твердженню засудженого та захисника в касаційних скаргах, достатньо вмотивовані висновки про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення, при розгляді даної справи не було допущено.

Зважаючи на зазначене, керуючись пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК України, статтями 394-396 КПК України 1960 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 4 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, касаційні скарги останнього та захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11