АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 619/5288/13-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11кп/790/1901/14 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дергачі Харківської області, громадянин України, із середньою освітою, одружений, працюючий столяром ТОВ «Олвуд» м.Дергачі, раніше не судимий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року ОСОБА_7 звільнений від відбування основного та додаткового покарання.

Цивільні позови прокуратури Харківської області до ОСОБА_7 задоволені, присуджено стягнути з нього на користь держави понесені витрати на лікування:

- ОСОБА_11 - 2948 гривень 54 копійки;

- ОСОБА_9 - 2306 гривень 34 копійки.

Присуджено стягнути з ОСОБА_7 компенсацію моральної шкоди:

- на користь ОСОБА_10 - 15000 гривень;

- на користь ОСОБА_12 - 4000 гривень.

Присуджено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз на користь держави: експертиза №598/13 від 10 вересня 2013 р. в сумі 880 гривень20 копійок; експертиза №686/13 від 25 вересня 2013 р. в сумі 880 гривень 20 копійок; експертиза №687/13 від 25 вересня 2013 р. в сумі 880 гривень 20 копійок; експертиза №430/13 від 6 вересня 2013 р. в сумі 586 гривень 80 копійок; експертиза № 681/13 від 30 вересня 2013 р. в сумі 586 гривень 80 копійок, а всього в сумі 3814 гривень 20 копійок.

Як встановив суд, приблизно о 1 годині 22 червня 2013 р. ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем «Мітсубіши Галант» та рухався по вул. Петровського в м. Дергачі Харківської області зі сторони центру в напрямку залізничного вокзалу зі швидкістю не менше 100 км/год.

Під час руху в районі будинку № 62 по вул. Петровського в м. Дергачі Харківської області, ОСОБА_7 , проявляючи необережність, не впевнився у тому, що своїми подальшими діями він не створить небезпеку та перешкоду іншим учасникам руху, перевищив допустиму для населеного пункту швидкість, чим порушив вимоги п. п. 12.1 і 12.4 Правил дорожнього руху України, втратив контроль над керованим ним транспортним засобом, та виїхав за межі проїжджої частини вул. Петровського на ліве по напрямку його руху узбіччя, де допустив наїзд автомобіля на перешкоду у вигляді паркану домоволодіння, з послідуючим наїздом на опору електроосвітлення.

В результаті даної дорожньо-транспортної події постраждали пасажири:

- ОСОБА_13 , яка померла на місці події, причиною її смерті, згідно висновку судово-медичної експертизи №13/227/13 ДТ від 19 липня 2013 року, стала несумісна з життям поєднана травма голови та тулубу, з переломом кісток скелету, розривами внутрішніх органів;

- ОСОБА_11 , якому, згідно висновку судово-медичної експертизи №159/13/Д від 23 вересня 2013 року, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки;

- ОСОБА_9 , якій згідно висновку судово-медичної експертизи №878-А/13, були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому нижньої гілки лонної і нижньої гілки сідничної кісток зліва з незначним зміщенням.

В апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні вважає що, відповідно до п. «є» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», до ОСОБА_7 не може бути застосована амністія, оскільки останній вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, суд не врахував покази потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_14 , про те, що ОСОБА_7 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння. На думку прокурора, лабораторний аналіз за №1768 проведений 23 червня 2014 року про відсутність в сечі ОСОБА_7 алкоголю, є суперечливим доказом, оскільки він проводився через тривалий проміжок часу з моменту ДТП.

З наведених підстав прокурор просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати у обтяжуючою ОСОБА_7 покарання обставиною, вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, призначити йому за ч.2 ст.286 КК України покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а у звільненні від покарання на підставі п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовити;

- потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах приводять аналогічні прокурору доводи, просять вирок районного суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати у якості обставини, обтяжуючої покарання ОСОБА_7 - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, призначити йому за ч.2 ст.286 КК України реальне позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У звільненні від покарання на підставі п. в ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» апелянти просять відмовити.

В запереченнях на апеляційні скарги захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційні скарги, які вона вважає необґрунтованими, без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянтів, які підтримали апеляційні скарги, а також думку обвинуваченого та його захисника, про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Так, ст.9 КПК України передбачено, що суд та службові особи органів державної влади, які мають відношення до здійснення кримінального провадження, повинні неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ст.ст.20, 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право на захист, в тому числі знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють чи обвинувачують, а слідчий, прокурор та суд зобов`язані забезпечити можливість здійснення цього права.
Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Щодо змісту обвинувального акту, то поряд з іншими відомостями він повинен містити виклад фактичних обставин правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і формулювання обвинувачення, що передбачено ч.2 ст.291 КПК України.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених ст.337 КПК України.
Як вбачається з обвинувального акту від 30 вересня 2013 р. ОСОБА_7 , пред`явлено звинувачення у порушенні вимог п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху України, в якому також зазначено, що обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст.67 КК України, під час досудового розслідування не встановлено.
З матеріалів кримінального провадження видно, що висновок суду про винність ОСОБА_7 , у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення як і кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не заперечується.

Районний суд належно дослідив матеріали кримінального провадження і прийшов до обгрунтованого висновку, що показання потерпілої ОСОБА_9 про вживання ОСОБА_7 алкогольного пива, в цій частині не узгоджуються з іншими доказами.
Зокрема потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що не знає, вживав ОСОБА_7 пиво, яке містить алкоголь, чи воно було безалкогольне.
Згідно показань самого обвинуваченого, які є послідовними, він 22 червня 2013 року дійсно перебував разом з вищезазначеними потерпілими, однак вживав безалкогольне пиво.
Як районному суду, так і колегії суддів обвинувачений пояснив, що у зв`язку з хворобою членів його сім`ї він не міг вживати спиртні напої, оскільки була висока вірогідність перевезення ним хворого до лікарні.
Посилання в апеляційних скаргах на показання свідкаОСОБА_14 , що перебуваючи в лікарні, він чув від лікаря про наявність у ОСОБА_7 ознак сп`яніння, не може бути підставою для висновку про перебування обвинуваченого при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння.

Так, в апеляційних скаргах йдеться про показання з чужих слів, які відповідно до вимог, передбачених ч.6 ст. 97 КПК України не можуть бути допустимим доказом, оскільки свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції пояснив, що не знає, чи перебував ОСОБА_7 при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння, він також не міг назвати прізвище вищезазначеного лікаря.

Спростовуючи твердження потерпілих про перебування обвинуваченого під час скоєння зазначеного кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, районний суд в судовому засіданні дослідив довідку Харківського обласного наркологічного диспансеру від 23 червня 2013 року № 1768 ( т.2 а.с.46), про те, що за результатами лабораторного дослідження сечі ОСОБА_7 наявність будь-яких спиртів не встановлено.

ОСОБА_7 колегії суддів пояснив, що зразки проби його сечі на алкоголь були відібрані у нього 22 червня 2013 року о 1 год.25 хвили у приймальному відділі Дергачівської цнетральної районної лікарні Харківської області.
Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що таку зразки у неї були відібрані приблизно о 4 годині 22 червня 2013 року у цьому ж лікувальному закладі.
Задовольняючи клопотання потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів здійснила запит до Дергачівської центральної районної лікарні Харківської області, а також до Харківського обласного наркологічного диспансеру про обставини відібрання проб сечі ОСОБА_7 на алкоголь та про обставини проведення аналізу цієї проби.
Зміст інформації, що надійшла з зазначених установ свідчить, що відібрання аналізу сечі ОСОБА_7 мало місце в приймальному відділенні Дергачівської центральної районної лікарні Харківської області о 1 год.25 хвилин 22 червня 2013 року, відібрані зразки направлені для дослідження до Харківського обласного наркологічного диспансеру, де 23 червня 2013 року проведено лабораторне дослідження, яке не встановило наявність спиртів у сечі обвинуваченого.
Харківським обласним наркологічним диспансером зазначено, що згідно методичним рекомендаціям «Порядок відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організації проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затверджених Міністерством охорони здоров`я, проміжок часу між відібранням крові, сечі і проведенням лабораторного дослідження не повинен перевершувати 4 доби.
Також з посиланням на наказ МОЗ і МВС України № 400/600 від 9 вересня 2009 року про затвердження вищезазначених рекомендацій, Харківським обласним наркологічним диспансером зазначено, що для проведення відповідних досліджень повинні відбиратися проби або крові, або сечі.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в межах пред`явленого ОСОБА_7 звинувачення, обставини відібрання зразків для проведення лабораторного дослідження, здійснені відповідно до вимог передбачених «Порядком відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організації проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та згідно наказу МОЗ і МВС України № 400/600 від 9 вересня 2009 року про затвердження вищезазначених рекомендацій, тому посилання прокурора, про неналежне проведення лабораторних досліджень сечі обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованим.
Твердження апелянтів про необхідність дослідження крові обвинуваченого на наявність спирту у відібраних у нього пробах, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, оскільки вищезазначеною інформацією Дергачівської центральної районної лікарні підтверджено, що такі зразки крові не відбиралися і в цій установі відсутні можливості для проведення такого аналізу.
До того ж, згідно наданої Харківським обласним наркологічним диспансером інформації, для проведення дослідження наявності спирту у відібраних пробах, необхідно мати зразки або крові, або сечі досліджуваної особи, тобто це питання вирішується альтернативно і не вимагається обов`язкового відібрання двох видів досліджуваного матеріалу.
Згідно висновку судово - медичного експерта від 23 вересня 2013 року № 158/13/д, в результаті дослідження 23 липня 2013 року медичної картки ОСОБА_7 встановлено наявність у нього тілесних ушкоджень, інших даних на час проведення експертизи надано не було, тобто, у висновку експерта, який ґрунтується на медичній картці обвинуваченого відсутні дані про перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, що також узгоджується з висновками лабораторного дослідження сечі обвинуваченого ОСОБА_7 .
Сукупність вищенаведених доказів свідчить про належне і повне встановлення районним судом обставин кримінального правопорушення, що узгоджується з редакцією обвинувачення ОСОБА_7 , згідно якого він не звинувачувався у скоєнні дорожньо транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння.
Вивчення колегією суддів доводів апеляційних скарг і їх перевірку в судовому засіданні не дає підстав для визнання інших обставин цього ДТП, а відповідно і для задоволення апеляційних скарг в цій частині.
За таких обставин, колегія суддів вважає посилання в апеляційних скаргах на неповноту і неправильність судового слідства необґрунтованими.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання обвинуваченого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Тому, районний суд дійшов правильного висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у межах санкції інкримінованої статті у вигляді позбавлення волі та застосувати до нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Однак, звільняючи ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на порушення вимог ст. 65 КК України, поза увагою суду залишились характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, що порушення Правил дорожнього руху України обвинуваченим зумовило настання тяжких наслідків смерті однієї особи і тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження двом іншим особам.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, необхідним задовольнити апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , щодо зміни вироку суду в частині звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 р.

Призначені ОСОБА_7 вироком районного суду, як основне, так і додаткове покарання не скасовуються, тому процесуальні підстави для винесення колегією суддів нового вироку відсутні.

Зважаючи на наведене, зміні підлягає саме вказівка суду про звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, тому необхідно вважати, що він правильно засуджений вироком суду як до основного, так і до додаткового покарань, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, однак на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року звільнений від відбування основного покарання.

Керуючись, ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляції прокурора у кримінальному провадженні, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 р.,

щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, змінити.

Виключити з тексту вироку вказівку суду про звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки і

вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки і звільненням його від відбування основного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді