Справа № 175/2255/15-к
Провадження № 1-кп/175/100/15
Вирок

Іменем України

16 червня 2015 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне кримінальне провадження № 0000079 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Новоолександрівка Синельниківського району Дніпропетровської області, там же проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, вдівця, маючого сина 2008 року народження, офіційно непрацюючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:

03 квітня 2014 року наказом № 73 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 1 відділення 3 стрілецького взводу 13 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, що дислокується у АДРЕСА_2 .

Молодший сержант ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України як військовослужбовець зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

01 липня 2014 року командуванням військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_7 було надано звільнення з розташування навчального центру військової частини НОМЕР_1 , до якої він повинен був прибути зі звільнення 02 липня 2014 року та приступити до виконання службових обов`язків.

Однак, як 02 липня 2014 року так і у подальшому молодший сержант ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , умисно не з`явився вчасно на службу до навчального центру військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у АДРЕСА_3 , не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

Лише 27 квітня 2015 року молодший сержант ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Таким чином, у період з 02 липня 2014 року по 27 квітня 2015 року молодший сержант ОСОБА_6 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав повністю і пояснив, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті він дійсно понад один місяць знаходився поза межами військової частини НОМЕР_1 , оскільки в цей час працював і заробляв гроші для лікування мами, яка потребувала допомоги. У вчиненому злочині щиросердно кається і просить суворо не карати.

Його провина у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку про те, що за вказаних у обвинувальному акті обставин було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, й суд його умисні дії кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При визначенні виду й міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу ОСОБА_5 , - раніше не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, самостійно виховує малолітнього сина, зі слів фактично працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину і наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_5 , його ставлення до наслідків вчиненого злочину, який відповідно ч.3 ст.12 КК України віднесений до злочинів середньої тяжкості, а також думки прокурора щодо виду і міри покарання, суд, при наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає можливим призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.407 КК України, з випробуванням на підставі ст.75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.407 КК України і піддати покаранню у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання і повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1