Справа № 460/3595/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/455/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року, -

з участю прокурора : - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника : - ОСОБА_6

обвинуваченого : - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком :
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушів Дрогобицького району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, раніше не судимого, -

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України, та обрано покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.

Згідно з ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 під час іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

За вироком суду ОСОБА_7 , який 20.05.2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби за мобілізацією та згідно наказу командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_2 , яка з 10.06.2014 року відповідно до плану відмобілізування переведена на умовне найменування «військова частина-польова пошта НОМЕР_3 ») № 112 від 20.05.2014 року зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги гранатометного взводу 3 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 , з 03.07.2014 року, порушуючи військову дисципліну, відкрито відмовився виконувати наказ командира (начальника), за наступних обставин.

03.07.2014 року приблизно о 10 год. 00 хв. т.в.о. командира військової частина п/п НОМЕР_3 полковник ОСОБА_11 на плацу частини за адресою АДРЕСА_2 в усній формі довів до відома особового складу, в тому числі рядового ОСОБА_7 бойовий наказ № 03 від 03.07.2014 року, згідно якого цього ж дня о 16 год. 00 хв. розпочинається вибуття 3 механізованого батальйону в зону проведення антитерористичної операції та до 06 год. 00 хв. 04.07.2014 року повинно розпочатися завантаження військової техніки і озброєння для подальшого перевезення залізничним транспортом до району виконання бойового завдання.

Однак 03.07.2014 року приблизно о 15 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , порушуючи військову дисципліну та будучи повідомленим про встановлену законом відповідальність, з метою уникнення участі в антитерористичній операції та вибуття за межі Львівської області, в розташуванні військової частина п/п НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_2 відкрито відмовився виконувати бойовий наказ по вибуттю в складі 3 механізованого батальйону в район виконання бойового завдання, подавши письмовий рапорт про відмову виконати бойовий наказ.

Також, 04.07.2014 року приблизно о 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, в приміщенні клубу військової частина п/п НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_2 , продовжив в усній категоричній формі відкрито відмовлятися виконати бойовий наказ, відповідно до нового місця служби не вибув.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.402 ч.1 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати, кримінальне провадження закрити, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки ГО «Самооборона Стебника» у відповідності до ст. 47 КК України. Мотивує це тим, що вирок суду необґрунтований та невмотивований, а призначене ОСОБА_7 покарання, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом та розміром, є несправедливим через суворість. Зазначає, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, умислу уникати відбуття в зону проведення антитерористичної операції у нього не було, від виконання наказу відмовився у зв`язку з тим, що не повністю одужав після поранення та не пройшов достатньої бойової підготовки. Вказує, що під час проходження служби та військових навчань на полігоні, ОСОБА_7 , під час стрільб із гранатомета отримав поранення ноги, у зв`язку з чим перебував на лікуванні у військовому госпіталі.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурорів, які заперечили апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ст.402 ч.1 КК України визнав повністю та по суті обвинувачення пояснив, що до призову за мобілізацією він проживав в с. Дубляни разом з дружиною та двома неповнолітніми дітьми. З 20 травня 2014 року він був призваний на військову службу за мобілізацією, яку став проходити у військовій частині НОМЕР_2 . Під час проходження служби на полігоні він отримав поранення ноги, в зв`язку з чим йому надавалася медична допомога. Дійсно 03 липня 2014 року на плацу було оголошено наказ про відбуття в зону проведення антитерористичної операції, від виконання якого він відмовився, так як не був готовий їхати, бо не пройшов відповідної підготовки через отримане поранення. Пізніше в приміщенні клубу офіцерами частини було доведено до відома про відповідальність за невиконання наказу. Тоді він також написав письмовий рапорт, про відмову виконати наказ. В подальшому він знаходився у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , пізніше був переведений в м. Мукачево, а з 01.01.2015 року звільнений з військової служби по сімейних обставинах, так як дружина з ним розлучилася і він має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 . В скоєному він розкаявся, просив суворо його не наказувати, передати його на поруки Громадській організації «Самооборона.Стебник».

Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість в інкримінованому злочині стверджується наступними доказами по справі, а саме:

- витягом з наказу командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади № НОМЕР_4 від 20.05.2014 року про зарахування військовослужбовця рядового ОСОБА_7 , який призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проходження військової служби, з 20.05.2014 року до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, з призначенням на посаду номера обслуги гранатометного взводу 3 механізованого батальйону бригади (а.к.п.175);

- бойовим наказом 24 ОМБР №03 про переміщення підрозділів бригади, в тому числі особового складу 3 механізованого батальйону, до участі в навчаннях на 239 загальновійськовому полігоні, з кінцевим пунктом зосередження в районі Довгеньке (а.к.п.16-25);

- рапортом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.08.2014 року про виявлення факту непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, військовослужбовцями військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_2 ) (а.к.п.8-9);

- письмовим рапортом ОСОБА_7 від 03.07.2014 року про відмову їхати в район виконання за призначенням, так як був поранений під час навчання, пролежав госпіталі три тижні, продовжує відчувати наслідки поранення (а.к.п.199);

- актом проведення бесіди від 04.08.2014 року комісії військової частини - польова пошта НОМЕР_3 з окремими військовослужбовцями, які виявили відмову виконати наказ стосовно переміщення в район виконання бойового завдання, в тому числі з військовослужбовцем ОСОБА_7 (а.к.п.188-193);

- довідкою Військово-лікарської комісії №648/1 від 05.08.2014 року згідно якої солдат ОСОБА_7 придатний до військової служби (а.к.п.165).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить закрити кримінальне провадження, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки ГО «Самооборона Стебника» у відповідності до ст. 47 КК України.

Колегія суддів вважає, що таке не підлягає до задоволення, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 умисно відмовився виконувати наказ командира, як зазначено у фабулі обвинувачення, а у ГО «Самооборона Стебника», із його пояснень він вступив в процесі розгляду судом цього кримінального провадження.

Оцінюючи в сукупності всі докази, які об`єктивно співпадають та узгоджуються між собою, судом першої інстанції вірно встановлено вину обвинуваченого в непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу, і його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.402 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, на даний час звільнений з військової служби, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом не встановлено.

З врахуванням вищенаведених обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, встановленої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом першої інстанції вірно обрано обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті кримінального закону, у виді позбавлення волі, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Яворівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року, є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Яворівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а обвинуваченим в цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13