Справа № 761/4897/15-к
Провадження №1-кп/761/438/2015
В И Р О К
іменем України
16 липня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва кримінальне провадження №0011494 від 20.10.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого силу ст. 89 КК України,

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_7 спільно з невстановленими слідством особами розробили злочинний план по вчиненню нападу на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останніх. 19 жовтня 2014 року, приблизно о 10 годині, діючи по заздалегідь розробленому плану та розподілених ролей, невстановлена слідством особа в телефонному режимі призначила зустріч за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 21 потерпілим ОСОБА_8 та її чоловіку ОСОБА_9 під приводом продажу останніми дорогоцінного каміння «Янтар».

Цього ж дня о 12 годині потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , разом з якими була малолітня дитина, прибули за адресою: АДРЕСА_5 , де їх зустрів інша невстановлена слідством особа, який провів їх до квартири АДРЕСА_6 вказаного будинку, після чого вийшов з квартири, а інша невстановлена слідством особа відповідно до розробленого плану та розподілених ролей вийшов із схованки за шафою, та погрожуючи предметом, ззовні схожим на пістолет, який потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сприймали як такий, що являє собою небезпеку для життя та здоров`я, скоїв напад на останніх.

Вказана невстановлена слідством особа, погрожуючи ОСОБА_8 та її чоловіку ОСОБА_9 у присутності їх малолітньої дитини предметом, схожим на пістолет, який потерпілі сприймали як реальну загрозу їх життю та здоров*ю, почав вимагати, щоб останні сіли на диван. Після чого із сусідньої кімнати вийшов обвинувачений ОСОБА_7 , який згідно заздалегідь робленого плану та розподілених ролей за допомогою стрічки скотч заклеїв рот потерпілому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та зв`язав руки та ноги Ні ОСОБА_10 стрічкою скотч.

Після цього невстановлена слідством особа, продовжуючи свої злочинні дії, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, примусив потерпілу ОСОБА_8 віддати свою жіночу сумку вартістю 250 доларів США (еквівалентно 3237 гривень 50 копійок), в якій знаходилисьгрошові кошти у сумі 7000 доларів США (еквівалентно 90650 гривень), 5 000 грн. обвинуваченому ОСОБА_7 , який в подальшому сумку з грошовими коштами передав невстановленій слідством особі за двері кімнати.

Заволодівши вказаним майном, обвинувачений ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Всього обвинувачений ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи при вчиненні нападу на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи майном останніх на загальну суму 98 887,5 (дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 50 коп).

В судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, визнав в повному обсязі. В суді пояснив, що 18.10.2014 року він зустрівся зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 біля універмагу «Україна» по пр. Перемоги в м.Києві, де вони запропонували йому заробіток та розповіли, що хочуть вчинити напад на потерпілих, для цього йому необхідно було орендувати на добу квартиру на свій паспорт. Погодившись, він отримав від ОСОБА_13 300 грн. для оренди квартири та стрічку скотч, орендував квартиру у Фасолі в будинку АДРЕСА_5 на гроші, які передав йому ОСОБА_13 , приніс ключі ОСОБА_14 , той сказав, що ОСОБА_15 , прізвище якого йому невідоме, буде слідкувати за квартирою. Оскільки йому повідомили про план дій, інші співучасники не дали йому можливості відмовитися від участі. Далі ОСОБА_16 в його присутності подзвонив потерпілим і призначив зустріч. 19.10.2014 року приблизно о 12 дня ОСОБА_17 зустрів потерпілих біля квартири, орендованої ним, і завів їх до квартири.В цей час чоловік на ім*я ОСОБА_15 вийшов до потерпілих з кімнати, наказав потерпілим сісти на диван, направляв на них предмет, схожий на пістолет. Після цього з кімнати вийшов він зі скотчем, який був завчасно підготовлений, зв*язав руки та ноги потерпілій, заклеїв потерпілим рот скотчем. ОСОБА_15 взяв у потерпілої ОСОБА_8 сумку і передав йому, а він в свою чергу вийшов з квартири та передав сумку ОСОБА_17 . В подальшому ОСОБА_7 забрав у потерпілих телефони і ключ з машини. Після цього вони вийшли з квартири, в якій залишили потерпілих. Потім вони з ОСОБА_18 сіли в автомобіль, де знаходився ОСОБА_13 за кермом. Після події, за містом ОСОБА_13 передав йому гроші долари США та гривні, точну суму яких він не пам*ятає. Також ОСОБА_7 в суді пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_6 він не знайомий, в події злочину він не приймав участі, вперше дізнався про нього в ході кримінального провадження.

Окрім визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, його вина у вчиненні вказаного злочину підтверджується сукупністю досліджених доказів по справі.

Так, показання в суді ОСОБА_7 про обставини нападу 19 жовтня 2014 року на потерпілих за попередньою змовою з невстановленими слідством особами з метою заволодіння майном в поєднанні з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров*я особи, знаходять підтвердження в показаннях потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в суді, які пояснили кожен окремо про те, що 19 жовтня 2014 року вони в денний час прибули до квартири АДРЕСА_7 , куди їх запросив їх знайомий ОСОБА_19 для того, щоб оглянути каміння янтарю.

Потерпіла ОСОБА_8 в суді пояснила, що 15 жовтня 2014 року їй зателефонував її знайомий ОСОБА_19 та запропонував їй янтар. Оскільки він перебував за межами міста, знайомий по телефону їй повідомив, що його товариш продасть їй янтар. В подальшому їй зателефонував чоловік на ім*я ОСОБА_20 , з яким вони домовилися про зустріч для купівлі янтарю 19.10.2014 року. Для цього вона з чоловіком ОСОБА_9 прибули до будинку АДРЕСА_5 , де їх зустрів ОСОБА_20 , який провів їх до квартири АДРЕСА_6 у вказаному будинку, сам же вийшов з квартири, повернувся до свого автомобіля. В квартирі їх зустрів незнайомий чоловік, який вийшов із-за шафи та погрожував їй та ОСОБА_9 предметом, схожим на пістолет, який вони сприймали як реальну загрозу їх життю та життю їх малолітньої дитини, яка спала на рука у ОСОБА_9 . З іншої кімнати вийшов інший незнайомий чоловік ОСОБА_7 , який зв*язав їй та потерпілому ОСОБА_9 ноги, руки, закрив рот скотчем, після чого забрав у неї сумку вартістю 250 доларів США з особистими речами, грошовими коштами в сумі 7000 доларів США та 5 000 грн., які ОСОБА_7 передав іншому чоловікові, який знаходився за межами кімнати.

Після того, як чоловіки пішли з квартири вони з ОСОБА_9 та дитиною знаходилися в квартирі, потім, звільнившись від стрічки скотч, якими вони були зв*язані, вийшли з квартири та направилися до своєї квартири, оскільки у викраденій сумці Ні ОСОБА_10 знаходилися ключі від їх квартири.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 в суді також узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в суді пояснив, що 19.10.2014 року він та його дружина ОСОБА_8 зі своєю малолітньою дитиною направилися подивитися речі, які вони мали намір придбати у незнайомого чоловіка, що призначив ОСОБА_8 зустріч по телефону. До квартири АДРЕСА_7 їх провів раніше незнайомий їм чоловік, який залишив їх у квартирі під приводом необхідності відлучитися до свого автомобіля. В квартирі було два незнайомих чоловіка, один з яких погрожував їм предметом, схожим на пістолет, через що вони з дружиною, злякавшись за своє життя та своєї дитини, не стали чинити опір, присіли на диван, в цей час чоловік продовжував наставляти на них пістолет. ОСОБА_21 в цей час зв*язав їм руки та ноги, заклеїв роти стрічкою скотчем. Після цього ОСОБА_21 забрав у них речі сумку з грошима, передавши іншій особі, яка знаходилася за дверима, після чого незнайомі чоловіки вийшли з квартири. Через деякий час він та Ні ОСОБА_10 звільнилися від стрічки скотча, залишили квартиру, направившись до своєї квартири, оскільки нападники заволоділи також ключами від їхньої квартири, які знаходилися в сумці ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_22 в суді дала показання про те, що здає в оренду громадянам подобово квартиру АДРЕСА_7 . В жовтні 2014 року за оголошенням до неї звернувся ОСОБА_7 , винайняв квартиру на одну добу, вона перевірила його паспортні дані, сфотографувала сторінку його паспорту, передала ключі від квартири. ОСОБА_6 вона ніколи не бачила. На наступний день в денний час вона прийшла до квартири, щоб прибрати, виявила квартиру відчиненою, ключі від квартири їй не повернув орендар, при цьому в квартирі вона виявила декілька згортків використаного стрічки скотчу.

Відповідно до даних в протоколі огляду місця події від 19.10.2014 року, оглянуто квартиру АДРЕСА_7 , в ході огляду в присутності понятих та володільця квартири ОСОБА_22 зафіксовано обстановку та розташування кімнат в квартирі, в якій вилучено сліди з внутрішньої дверної коробки кухні, балконних дверей, рами вікна на балконі, внутрішнього сторони балконних дверей кімнати, з підлоги посередині кімнати клубок скотча, які опечатано та скріплено підписами понятих.

Відповідно до висновку експертизи № 1497 від 29.11.2014 року за результатами дослідження слідів папілярних візерунків, вилучених з квартири АДРЕСА_7 , сліди папілярний узорів з розмірами сторін 30х 30 мм, 29 х 33 мм, 24 х 25 мм, 24 х 27 мм, 27 х 32 мм на відрізках скотч, вилучених 19.10.2014 року в ході огляду квартири АДРЕСА_7 , для ідентифікації придатні. Інші вилучені сліди папілярних ліній для ідентифікації не придатні.

Постановою слідчого від 29.10.2014 року приєднані до матеріалів кримінального провадження речові докази згорток скотчу, який було вилучено в ході огляду квартири АДРЕСА_7 , передані на зберігання до камери схову Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Відповідно до висновку судово - дактилоскопічної експертизи № 11 від 09.01.2015 року за результатами дослідження слідів папілярних візерунків, вилучених з квартири АДРЕСА_7 та дактилокарти на ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , слід папілярного узору з найбільшими розмірами 25х23 мм, залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_7 , а слід папілярного узору з розмірами 33х 29 мм, 26х22 мм, 26х25мм, 31х24 мм, 26х24 мм, залишені не ОСОБА_6 , не ОСОБА_7 , а іншою особою (особами).

ОСОБА_7 затриманий 06.12.2014 року як особа, на яку після вчинення злочину очевидець, потерпілий вказали як на такого, що вчинив напад на потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з метою заволодіння майном за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров*я потерпілих, про що складено протокол затримання від 06.12.2014 року в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до даних протоколу огляду від 16.12.2014 року роздруківки телефонних з*єднань номера оператора мобільного зв*язку «Лайф» НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , вилучена протоколом виїмки від 05.12.2014 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2014 року, наявні вихідні дзвінки з номера ОСОБА_23 НОМЕР_1 на номер Ні Веньюнь НОМЕР_2 15.10.2014 року о 15.51, 16.07 год. Також наявні вихідні та вхідні з*єднання з номером ОСОБА_7 063- 993- 45- 03 18.10.2014 року о 13.49 год, 13.56 год, в цей час ОСОБА_24 перебував в м. Києві по пр. Перемоги, а також в подальшому протягом 18.10.2014 року мається декілька з*єднань вхідних та вихідних дзвінків мобільним зв*язком ОСОБА_24 із ОСОБА_7 . В період часу 19.10.2014 року з 11.34 год. у ОСОБА_24 наявні з*єднання телефонних розмов, під час яких останній перебував по пр. Перемоги, 34. 19.10.2014 року о 14.59 год. наявний вхідний дзвінок з номера ОСОБА_6 НОМЕР_3 , в цей час ОСОБА_13 перебував в м. Києві на вул. Мінській. Також згідно роздруківки телефонних з*єднань абонента , яким користувався ОСОБА_7 , наявні вхідні та вихідні з*єднання ОСОБА_21 в період з 01.10.2014 року по 06.10.2014 року серед абонентів- ОСОБА_24 , в тому числі напередодні події 18.10.2014 року, дзвінки здійснені на номер ОСОБА_7 та із номера ОСОБА_7 19.10.2014 року з 08 годин по 10 годин і в цей час ОСОБА_21 перебував в радіусі дії станції Астеліт по вул. Борщагівській, 12, після 10 годин усі дзвінки постановлені в режим переадресації.

Згідно даних в протоколі пред*явлення особи для впізнання від 06.12.2014 року, потерпілий ОСОБА_9 серед пред*явлених для впізнання осіб в присутності понятих впізнав в особі під № 4 ( ОСОБА_7 ) чоловіка, який 19.10.2014 року вчинив напад на нього та його дружину за адресою: АДРЕСА_8 .

Даними в протоколі пред*явлення особи для впізнання від 06.12.2014 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 серед пред*явлених для впізнання осіб в присутності понятих впізнала в особі під № 3 ( ОСОБА_7 ) чоловіка, який 19.10.2014 року вчинив напад на нього та його дружину за адресою: АДРЕСА_8 .

Таким чином, оцінивши вказані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також в сукупності з точки зору достатності та взаємозв*язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, знайшла своє підтвердження в досліджених доказах, своїми діями ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Згідно пред*явленого обвинувачення, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він спільно із ОСОБА_7 та невстановленими слідством особами розробили злочинний план по вчиненню нападу на громадянку ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останніх.

Так, 19 жовтня 2014 року, приблизно о 10 годині, діючи по заздалегідь розробленому плану, та розподілених ролей невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_20 в телефонному режимі призначила зустріч за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 21 потерпілим ОСОБА_8 та її чоловіку ОСОБА_9 під приводом продажу дорогоцінного каміння «Янтар».

Цього ж дня о 12 годині ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_9 , разом з якими була малолітня дитина, прибули за адресою: АДРЕСА_5 де їх зустрів раніше невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_20 , та провів їх до квартири АДРЕСА_6 вказаного будинку, після чого останній з квартири вийшов, а ОСОБА_6 відповідно до розробленого плану та розподілених ролей вийшов із схованки за шафою, та погрожуючи предметом, ззовні схожим на пістолет, який потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сприймали як такий, що являє собою небезпеку для їх життя та здоров`я, скоїв напад на останніх.

Так, ОСОБА_6 , погрожуючи потерпілим ОСОБА_8 та її чоловіку ОСОБА_9 у присутності їх малолітньої дитини предметом, схожим на пістолет, який останні сприймали за справжній, почав вимагати, щоб потерпілі сіли на диван. Після чого до кімнати зайшов ОСОБА_7 зі скотчем у руках, і згідно заздалегідь розробленого плану та розподілених ролей, за допомогою стрічки скотч почав заклеювати рот потерпілим ОСОБА_9 , та зв`язав руки та ноги Ні ОСОБА_10 , заклеївши їй рот.

Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, примусив ОСОБА_8 віддати свою жіночу сумку вартістю 250 доларів США (еквівалентно 3237 гривень 50 копійок), в якій знаходились грошові кошти у сумі 7000 доларів США (еквівалентно 90650 гривень), 5 000 гривень ОСОБА_7 , сумку останній в подальшому передав невстановленій слідством особі за двері кімнати.

Згідно обставин обвинувачення, заволодівши вказаним майном, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на свій розсуд.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що попередньою змовою із ОСОБА_7 та невстановленими слідством особами при скоєнні нападу на ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_9 заволоділи майном останніх на загальну суму 98887,5 (дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім гривен 50 коп).

Дії ОСОБА_6 , кваліфікуються згідно обвинувачення як напад з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України ОСОБА_6 не визнав в повному обсязі. В суді пояснив, що із ОСОБА_7 він не знайомий. 19.10.2014 року він перебував в квартирі за адресою, яку орендує у ОСОБА_25 по АДРЕСА_2 . 19 жовтня 2014 року він спав в своїй кімнаті в квартирі ОСОБА_25 до обіду 19 жовтня, в подальшому він поїхав по своїм справам з пл. Шевченка в м. Києві на ОСОБА_26 , повернувся додому приблизно о 20.00 годин. З ОСОБА_13 , на якого в суді вказує ОСОБА_7 , він знайомий, познайомився з ним на майдані, спілкувались в соціальних мережах, в телефонному зв*язку в жовтні 2014 року, в тому числі 18.10.2014 року. Однак після 19.10.2014 ОСОБА_13 раптово пропав. Кутіщев звертався до нього за допомогою в реалізації та продажу каміння янтарю, тому коли в соціальних мережах йому запропонували каміння для продажу - показував це фото ОСОБА_13 , фото зберіг в своєму телефоні.

Показання ОСОБА_6 в суді узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_25 в ході судового розгляду і такі показання свідка не спростовані стороною обвинувачення.

Так, свідок ОСОБА_27 в суді дав показання, відповідно до яких з 05 вересня 2014 року ОСОБА_6 орендує кімнату в належній йому квартирі АДРЕСА_9 , в якій він, ОСОБА_28 , також постійно проживає. 19 жовтня 2014 року ОСОБА_6 в першій половині дня знаходився вдома, спав в своїй кімнаті, приблизно о 14.00 годин він вийшов з квартири в своїх справах. Час він запам*ятав достатньо точно, оскільки годинники в квартирі розташовані на кухні, в коридорі і він мав можливість спостерігати за часом.

Також обвинувачений ОСОБА_7 в своїх викриваючих показаннях щодо деталей своєї участі та інших осіб, на яких ОСОБА_7 вказував конкретно та послідовно як на учасників нападу на потерпілих, в суді пояснював, що ОСОБА_6 не брав участі в нападі на потерпілих та заволодінні їх майном, з ОСОБА_6 він не знайомий. Такі показання ОСОБА_7 в суді не спростовані стороною обвинувачення, у суду відсутні підстави ставити під сумнів показання ОСОБА_7 в цій частині.

В обґрунтування обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України також наведено дані протоколу пред*явлення особи для впізнання від 22.10.2014 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 серед пред*явлених для впізнання осіб в присутності понятих впізнав в особі під № 1 ОСОБА_6 як такого, що 19.10.2014 року вчинив напад на нього та його дружину за адресою: АДРЕСА_8 . При цьому потерпілий вказав, що особу він впізнає за рисами обличчя, а також очам, борідкою.

Проте вказаний доказ дані в протоколі впізнання суд не може визнати допустимим, оскільки впізнання проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, якою передбачено, що особа, яка підлягає впізнанню, пред*являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

При цьому як убачається з додатку до протоколу фототаблиці із зображенням осіб, які приймали участь у впізнанні, та підтверджено в суді самим ОСОБА_6 , серед осіб, які були пред*явлені для впізнання потерпілому ОСОБА_9 , він був єдиним чоловіком, який мав щетину та борідку, усі інші чоловіки, задіяні в якості статистів, в ході впізнання поряд з ним таких особливих індивідуальних ознак не мали.

Стороною обвинувачення в обґрунтування обвинувачення ОСОБА_6 також наведено дані в протоколі впізнання осіб від 20.10.2014 року потерпілою ОСОБА_8 , в ході впізнання потерпіла в присутності понятих вказала на особу під № 3 на фото ( ОСОБА_6 ) як такого, що вчинив напад на неї 19.10.2014 року. Вказала, що впізнає ОСОБА_6 по загальним рисам обличчя, очам, в тому числі по індивідуальній рисі - по борідці та незначній щетині.

Проте вказаний доказ дані в протоколі впізнання від 20.10.2014 року суд також не може визнати допустимим, оскільки впізнання також проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України. Як убачається з протоколу впізнання, для впізнання потерпілій наведені фото осіб чоловічої статі, серед яких ОСОБА_6 єдиний має таку індивідуальну рису як щетину та борідку, усі інші чоловіки на пред*явлених фото таких особливих ознак зовнішності не мали, поголені та не мають борідки.

Також потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді не підтвердили чітко, та не вказали впевнено та беззаперечно, що обвинуваченого ОСОБА_6 вони впізнають як особу, яка приймала участь в нападі на них з метою заволодіння належним їм майном 19 жовтня 2014 року в квартирі АДРЕСА_7 .

Наведені стороною обвинувачення дані в протоколі огляду місця події від 10.12.2014 року за участю ОСОБА_29 , яка видала в приміщенні Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві посвідчення водія на ім*я ОСОБА_30 , яке знаходилося у неї вдома, де вона проживає з цивільним чоловіком ОСОБА_7 , який попросив під час затримання видати правоохоронним органам вказане посвідчення, не є належними доказами, оскільки не містять фактичних даних, які підтверджують обставини обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення за ч.2 ст. 187 КК України.

Дані в протоколі огляду від 06.12.2014 року приміщення кабінету Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де ОСОБА_7 видав речі, які знаходяться при ньому, - коробку з під Айфону-6, мобільний телефон Айфон 5 із сім- карткою оператора Лайф, зв*язку ключів в кількості 5 штук, каблучка з металу жовтого кольору, запальничка, навушники, грошові кошти в сумі 7 грн., рукавички, паспорт громадянина України на ім*я ОСОБА_31 НОМЕР_4 не є такими,що свідчать прямо чи непрямо про існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у зв*язку з чим суд не може їх визнати належними у відповідності до ст. 85 КПК України та покласти в основу вироку.

В обґрунтування обвинувачення також покладені дані в протоколі огляду від 27.10.2014 року за участю ОСОБА_6 мобільного телефону «Айфон», який було вилучено згідно протоколу затримання підозрюваного, в даному телефоні зі слів ОСОБА_6 знаходиться абонентський номер НОМЕР_3 , належить йому. При увімкненні виявлено список абонентів, з якими здійснено телефонні розмови. В тому числі згідно даних протоколу, зі слів ОСОБА_6 здійснювалися телефонні дзвінки вхідні та вихідні на номер телефону ОСОБА_32 , а саме: 20.10.2014 року о 15.02 год., 14.41, 14.40 год., однак розмова не відбувалася. Вихідні дзвінки на номер телефона ОСОБА_33 здійснювалися о 17.16 год, 16.59, 16.38 год, з якого приводу він телефонував, ОСОБА_6 не пам*ятає. Також здійснювалися вихідні дзвінки на номер телефону ОСОБА_13 19.10.2014 року в період з 16.09 годин декілька разів, однак розмови не відбувалися. Також здійснювалися вхідні дзвінки з мобільного телефону ОСОБА_13 18.10.2014 року в період з 13.36 годин, мається один пропущений дзвінок 18.10.2014 року о 13.23 годин.

Проте на думку суду наявність зв*язків обвинуваченого ОСОБА_6 з одним із фігурантів події злочину, стосовно якого матеріали виділені в окреме провадження та на якого вказує в своїх показах інший обвинувачений ОСОБА_7 , в періоди, які наближені до часу події, - не можуть свідчити про доведеність участі ОСОБА_6 в події злочину, такі дані не вказують на його причетність до нападу на потерпілих. За таких обставин суд також вважає такі дані в протоколі огляду від 27.10.2014 року неналежними доказами, які не можуть бути покладені в основу винуватості ОСОБА_6 .

Жоден з допитаних в суді свідків, обвинувачений ОСОБА_7 не вказали на ОСОБА_6 як на особу, яка причетна до участі в нападу на потерпілих 19.10.2014 року.

Також доводи ОСОБА_6 щодо непричетності до вчинення даного злочину узгоджуються з даними, отриманими з протоколу огляду від 16 грудня 2014 року роздруківки, вилученої протоколом виїмки від 05.12.2014 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року, телефонних з*єднань номера оператора мобільного зв*язку Лайф з номеру, який належить ОСОБА_23 , з яким маються з*єднання телефонних розмов ОСОБА_6 протягом дня 18.10.2014 року, а також 19.10.2014 року о 14.59 годин- вхідний дзвінок з номеру ОСОБА_6 . Згідно даних в даному протоколі, 18.10.2014 року ОСОБА_6 зв*язувався з ОСОБА_24 протягом дня декілька разів, в час з*єднань ОСОБА_6 перебував в м. Києві на вул. Мінське шосе, вул. Хрещатик, вул. Бесарабській відповідно. Також в протоколі є дані про вихідний дзвінок з номеру ОСОБА_6 на номер ОСОБА_24 , в день події злочину 19.10.2014 року о 14.59 годин, в цей момент ОСОБА_6 перебував в м. Києві на пр. Оболонському, 1Б. Такі дані про наявність телефонних зв*язків ОСОБА_6 з одним із фігурантів злочину та одночасна відсутність даних в протоколі від 16.12.2014 року про перебування ОСОБА_6 в час та місці вчинення злочину 19.10.2014 року по АДРЕСА_5 - свідчить про неналежність вказаного доказу, який не підтверджує прямо чи непрямо існування обставин вчинення розбійного нападу ОСОБА_6 на потерпілих, тому наведені стороною обвинувачення фактичні дані в протоколі огляду роздруківки телефонних з*єднань від 16.12.2014 року не можуть бути покладені в основу винуватості ОСОБА_6 .

Стороною обвинувачення в обґрунтування обвинувачення наведені дані в протоколі огляду від 28.11.2014 року, де об*єктом огляду за участю потерпілих є фото таблиця до протоколу затримання особи, затриманої 22 жовтня 2014 року без зазначення інших конкретних даних про об*єкт огляду. При цьому суд враховує, що про затримання обвинуваченого 22 жовтня 2014 року складався протокол затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, де додаток фототаблиця відсутній, згідно змісту протоколу, така фототаблиця не складалася та відповідний спеціаліст для складання фото не залучався. Одночасно до протоколу огляду від 28.11.2014 року додано фото із зазначенням як фототаблиці до протоколу затримання особи від 22.10.2014 року, проте відомості про належне складання такого документу, особу, яка склала фототаблицю, що стала об*єктом огляду 28.11.2014 року, відомості про складання фототаблиці до даного протоколу огляду від 28.11.2014 року відсутні, також відсутні відомості про залучення технічних засобів під час складання протоколу огляду від 28.11.2014 року, що свідчить про отримання даних фото з порушенням вимог ч.2 ст.104 КПК України, відповідно до якої у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Додатки до протоколу повинні бути належним чином засвідчені підписами осіб, які брали участь у виготовленні та вилученні додатків, що передбачено ст. 105 КПК України. Таким чином, законність походження, складання даної фототаблиці не підтверджена.

У зв*язку із зазначеним дані в протоколі огляду суд не може визнати допустимим доказом у відповідності до ст. 86 КПК України та не може посилатися на отримані дані при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку судово - дактилоскопічної експертизи № 11 від 09.01.2015 року за результатами дослідження слідів папілярних візерунків, вилучених з квартири АДРЕСА_7 та дактилокарти на ОСОБА_6 , слід папілярного узору з розмірами 33х 29 мм, 26х22 мм, 26х25мм, 31х24 мм, 26х24 мм, залишені не ОСОБА_6 , не ОСОБА_7 , а іншою особою (особами).

Таким чином, з наведених стороною обвинувачення доказів - протоколів затримання ОСОБА_6 , огляду речей не убачається, що у обвинуваченого вилучалися речі, документи, які мають значення для даного кримінального провадження та можуть слугувати доказами вчинення обвинуваченим даного інкримінованого злочину, дані в протоколах огляду, висновках експертиз також не підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення даного кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Згідно з ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч.4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи. Обов*язок доказування у кримінальному провадженні покладається на сторону обвинувачення.

Таким чином, причетність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на переконання суду не доведена в суді прокурором. Наявність таких сумнівів не узгоджується з принципом доказування поза розумним сумнівом, що застосовується при оцінці доказів, такі докази «могут вытекать из сосуществования достаточно сильных, четких и взаимно подтверждающих умозаключений или аналогичных неопровержимых презумпций факта», що встановлено рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року, що дає підстави відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України для постановлення виправдувального вироку в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, оскільки в суді не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 , суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій їх небезпечності та даним про особу винного.
Обставинами, які пом*якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, є визнання вини та щире розкаяння ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, сприяння розкриттю злочину ОСОБА_7 , який послідовно та докладно виклав обставини вчинення злочину, сприяв слідству у встановленні усіх фігурантів вчинення розбійного нападу на потерпілих.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує обставини, які пом*якшують та відсутність таких, які обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, а також позитивно характеризується за останнім місцем роботи в ресторані «Мафія», вживав заходи для пошуку роботи, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та його високу суспільну небезпеку, роль ОСОБА_7 , який не є ініціатором злочину, однак при цьому не вжив заходи для відшкодування шкоди потерпілим, з урахуванням розміру заподіяної шкоди суд вважає, що необхідним та достатнім буде призначити покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, маючи на увазі, що у справі не встановлено обставин, які обтяжували б покарання, з урахуванням повного визнання вини та щирого розкаяння у вчиненні злочину, активного сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину, його позитивні характеристики за місцем проживання та останнім місцем роботи в ресторані «Мафія», враховуючи, що від часу вчинення злочинних дій пройшов тривалий термін, впродовж якого ОСОБА_7 інших злочинів не вчиняв, ті обставини, що ОСОБА_7 має зареєстроване постійне місце проживання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, його молодий вік та умови, в яких він зростав та виховувався, визнаючи вказані обставинами такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та наявні передбачені ст. 66 КК України кілька обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням позитивних даних про особу обвинуваченого, який не судимий, за місцем проживання, останнім місцем роботи позитивно характеризується, його молодий вік, суд визнає за можливе пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, тобто, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї правової норми, і таке більш м*яке покаранням на переконання суду буде необхідним і цілком достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 75 КК України та встановлення іспитового строку ОСОБА_7 з матеріалів судового провадження не убачається.

На підставі ст.72 КК України необхідно зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк перебування обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази СД диск, вилучений в ході виїмки 05.12.2014 року з ТОВ Астеліт залишити в матеріалах справи, стрічку скотч, яка передана на зберігання до камери схову Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, - знищити.

Підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, понесені у зв*язку з проведенням судової експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 884 грн. 52 коп.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд-

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, - виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, призначити покаранняза ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк п*ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 16 липня 2015 року. Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування під вартою з 06 грудня 2014 року по 16 липня 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази СД диск, вилучений з ТОВ Астеліт залишити в матеріалах справи, стрічку скотч, яка передана на зберігання до камери схову Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, понесені у зв*язку з проведенням судово хімічної експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 884 грн. 52 коп.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя