Справа № 761/1988/14-к
Провадження №1-кп/761/49/2015
В И Р О К
іменем України
20 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 420 131 8 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не одружений, зі слів працює водієм ТОВ Крона 33, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий 04 червня 2003 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, звільнений з місць позбавлення волі 06 грудня 2010 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, з середньою освітою, яка не заміжня, має двох неповнолітніх дітей 2001 та 2005 року народження, зі слів працює продавцем в магазині Продукти, зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Озерне Житомирського району Житомирської області, з вищою освітою, який не одружений, працює ТОВ Агенство нерухомості Благовіст, зареєстрований по АДРЕСА_3 , проживає по АДРЕСА_4 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,
в с т а н о в и в:
Відповідно до висунутого обвинуваченняв невстановлений досудовим слідством час, приблизно в червні 2011 року, ОСОБА_8 , з мотиву раніше виниклих між нею та ОСОБА_14 особистих неприязних відносин, пов`язаних з протиріччями щодо господарської діяльності ТОВ «Крона-33», вступила в злочинну змову зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , спрямовану на заподіяння ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, відповідно до спільно розробленого злочинного плану, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали намір безпосередньо після нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 заволодіти його майном та транспортним засобом, а також його особистими документами і офіційними документами ТОВ «Крона-33», тим самим вступивши в змову, спрямовану на нанесення тяжких тілесних ушкоджень групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний план, в червні 2011 року, при невстановлених обставинах, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , підшукали двох невстановлених досудовим слідством осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та вступили з останніми в злочинну змову, спрямовану на заподіяння ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи спільну з ОСОБА_8 діяльність по підготовці до вчинення злочину, ОСОБА_7 30 червня 2011 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, зателефонував своєму знайомому ОСОБА_9 та запропонував йому прийняти участь у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . На вказану пропозицію ОСОБА_9 дав свою попередню згоду, чим вступив в злочинну змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спрямовану на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

Після цього, 30 червня 2011 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, згідно попередньої домовленості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та вищевказані невстановлені слідством особи, зустрілись біля зупинки громадського транспорту «Парк відпочинку» по пр. Ватутіна в м. Києві, де виробили безпосередній план нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та розподілили між собою злочинні ролі, згідно яких, достовірно знаючи, що останній тимчасово проживає в житловому приміщенні, розташованому на огородженій території складу продукції ТОВ «Крона-33» по пров. Шишкінському, 7 в м. Києві, вони повинні були прибути разом за вказаною адресою, де ОСОБА_8 залишилась би з зовнішнього боку огорожі і спостерігала б за навколишньою обстановкою, щоб в разі появи сторонніх осіб, які могли виявити протиправні дії, попередити про це співучасників злочину, в той час як ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та дві невстановлені особи повинні проникнути за огороджену територію складів ТОВ «Крона-33» та безпосередньо в житлове приміщення, де мешкає ОСОБА_14 . Знаходячись там, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та дві невстановлені особи, з використанням заздалегідь заготовлених й підібраних на місці злочину предметів, шляхом нанесення ними численних ударів по життєво важливим органам людини, повинні заподіяти тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_14 .

Реалізуючи вищевказаний спільний злочинний умисел, 01 липня 2011 року, приблизно в 00 годин 10 хвилин, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двома невстановленими особами, маючи намір на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , за попередньою змовою групою осіб, з метою полегшити вчинення та приховати інші злочини, а саме розбій, незаконне заволодіння транспортним засобом, заволодіння офіційними документами, діючи при цьому ОСОБА_9 та дві невстановлені особи з корисливих мотивів, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - з корисливих мотивів та мотивів раніше виниклих особистих неприязних відносин до потерпілого, прибули за адресою: АДРЕСА_5 .

Діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, залишилась з зовнішнього боку огорожі території складу продукції ТОВ «Крона-33», щоб спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі появи осіб, які могли виявити протиправні дії, попередити про це інших співучасників. В цей час ОСОБА_7 , взявши з собою металевий гайковий ключ, ОСОБА_9 взявши з собою дерев`яну бейсбольну биту, разом з двома невстановленими особами, пролізши під в`їзними воротами, проникли на огороджену територію складу продукції ТОВ «Крона-33» по АДРЕСА_5 . Після цього, намагаючись діяти непомітно, ОСОБА_7 , за допомогою принесеного з собою гайкового ключа, відігнув полотно зачинених вхідних дверей в житлову будівлю, розташовану на вказаній території, де тимчасово проживав ОСОБА_14 . Відчинивши таким чином вхідні двері в зазначене житлове приміщення, проникли ОСОБА_7 та одна з невстановлених осіб, а ОСОБА_9 та інша невстановлена особа залишились стояти біля входу, перекривши ОСОБА_14 шлях до відходу та будучи готові в разі необхідності надати допомогу в нанесенні останньому тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 разом з невстановленою особою, побачивши в зазначеному житловому приміщенні сплячого на ліжку ОСОБА_14 , користуючись цією обставиною, несподівано для останнього, маючи перевагу в фізичній силі та кількості, застосовуючи заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети, маючи на меті заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, почали наносити йому удари по голові. При цьому ОСОБА_7 наніс не менше 4-х ударів принесеним з собою металевим гайковим ключем по голові потерпілого. Отримавши тілесні ушкодження, ОСОБА_14 усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та намагаючись уникнути небезпеки, підвівся з ліжка та вибіг з приміщення будинку в двір огородженої території, де його наздогнав ОСОБА_7 . Останній побачивши в дворі дерев`яну палку, підібрав її та наніс нею ОСОБА_14 не менше 3-х ударів по голові та не менше 5-ти ударів по тулубу, в результаті чого потерпілий впав на землю. Після чого, продовжуючи вчинення злочину, до лежачого на землі ОСОБА_14 підбігли ОСОБА_9 та дві невстановлені особи, які разом з ОСОБА_7 , діючи за згодою та за сприяння ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном потерпілого, поєднуючи свої дії з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_7 наніс потерпілому не менше 8-ми ударів в область спини і потилиці підібраними на місці злочину дерев`яними палками, а невстановлена слідством особа не менше 10-ти ударів лівою та правою рукою стиснутою в кулак в область голови, чим спричинили ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1239/Е від 23 вересня 2011 року, відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, лінійний перелом склепіння черепу з переходом на лобну луску та вертикальний перелом правої тім`яної кістки, субдуральну гематому лівої тьмяно-потиличної області, дві забійні рани лівої тім`яної області, забійну рану лівої брові, які оцінюються у сукупності та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), у відповідності до п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року. Садна тулубу та кінцівок спричинені тупими предметами та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Такі дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.

Крім того, 01 липня 2011 року, приблизно в 00 годин 10 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 , з метою заволодіння належним останньому майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, а саме зі спричиненням йому тяжких тілесних ушкоджень, прибули за адресою: АДРЕСА_5 .

Діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_8 , залишилась з зовнішнього боку огорожі території складу продукції ТОВ «Крона-33», щоб спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі появи осіб, які могли виявити протиправні дії, попередити про це інших співучасників. В цей час ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , разом з двома невстановленими особами, пролізши під в`їзними воротами, проникли на огороджену територію складу продукції ТОВ «Крона-33» по АДРЕСА_5 , після чого проникли в житлову будівлю, розташовану на вказаній території, де тимчасово проживав ОСОБА_14 .

ОСОБА_7 , разом з невстановленою особою, побачивши в зазначеному житловому приміщенні сплячого на ліжку ОСОБА_14 , користуючись цією обставиною, несподівано для останнього, маючи перевагу в фізичній силі та кількості, застосовуючи заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети, поєднуючи свої дії з насильством, небезпечним для життя, маючи на меті подолати можливий опір з боку потерпілого шляхом заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, вчинили на нього розбійний напад. При цьому, ОСОБА_7 наніс не менше 4-х ударів принесеним з собою металевим гайковим ключем по голові потерпілого. Отримавши тілесні ушкодження ОСОБА_14 , усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та намагаючись уникнути небезпеки, підвівся з ліжка та вибіг з приміщення будинку в двір огородженої території, де його наздогнав ОСОБА_7 . Останній побачивши в дворі дерев`яну палку, підібрав її та наніс нею ОСОБА_14 не менше 3-х ударів по голові та не менше 5-ти ударів по тулубу, в результаті чого потерпілий впав на землю. Після чого, продовжуючи розбійний напад, до лежачого на землі ОСОБА_14 підбігли ОСОБА_9 та дві невстановлені особи, які разом з ОСОБА_7 , діючи за згодою та сприяння ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном потерпілого, поєднуючи свої дії з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_7 наніс потерпілому не менше 8-ми ударів в область спини і потилиці підібраними на місці злочину дерев`яними палками, а невстановлена слідством особа не менше 10-ти ударів лівою та правою рукою, стиснутою в кулак в область голови, чим спричинили ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1239/Е від 23 вересня 2011 року, відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, лінійний перелом склепіння черепу з переходом на лобну луску та вертикальний перелом правої тім`яної кістки, субдуральну гематому лівої тьмяно-потиличної області, дві забійні рани лівої тім`яної області, забійну рану лівої брові, які оцінюються у сукупності та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), у відповідності до п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року. Садна тулубу та кінцівок спричинені тупими предметами та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Скориставшись тим, що опір ОСОБА_14 був подоланий внаслідок застосованого до нього насильства, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленими особами заволоділи майном потерпілого, а саме: грошовими коштами в сумі 6 000 доларів США, що на момент вчинення злочину, згідно курсу НБУ, складало 47 830 гривень 20 копійок, грошовими коштами в сумі 300 гривень, кредитною карткою банку АКБ «Приватбанк», яка матеріальної цінності не становить і на рахунку якої на момент вчинення злочину коштів не було, мобільним телефоном марки «Нокіа 6700 с», вартістю 2 000 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 50 гривень, на рахунку якої знаходилось 20 гривень, мобільним телефоном «Нокіа Н 76», вартістю 200 гривень без сім картки, шкіряною сумкою вартістю 400 доларів США, що на момент вчинення злочину, згідно курсу НБУ, складало 3 188 гривень 68 копійок, а всього ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, під час нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_14 , заволоділи приватним майном останнього на загальну суму 54 088 гривень 88 копійок, після чого з місця вчинення злочину зникли.

Такі дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а щодо ОСОБА_7 , ще і особою, яка раніше вчинила розбій.

Крім того, 01 липня 2011 року, приблизно в 00 годин 10 хвилин, ОСОБА_7 , діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_14 , поєднане з насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, прибули за адресою: АДРЕСА_5 .

Діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_8 , залишилась з зовнішнього боку огорожі території складу продукції ТОВ «Крона-33», щоб спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі появи осіб, які могли виявити протиправні дії, попередити про це інших співучасників. В цей час ОСОБА_7 разом з двома невстановленими особами, пролізши під в`їзними воротами, проникли на огороджену територію складу продукції ТОВ «Крона-33» по пров. Шишкінському, 7 в м. Києві, де вчинили напад на ОСОБА_14 , під час якого застосовуючи заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети, поєднуючи свої дії з насильством небезпечним для життя і здоров`я останнього, нанесли йому численні удари по різних частинах тіла, чим спричинили тяжкі тілесні ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

Скориставшись тим, що опір ОСОБА_14 був подоланий внаслідок застосованого до нього насильства, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленими особами незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем Сhevrolet Tacuma, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 79 717 гривень, який знаходився в користування ОСОБА_14 .

Після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами, з місця вчинення злочину зникли, а вказаним автомобілем розпорядились на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, а щодо ОСОБА_7 вчинене повторно.

Крім того, 01 липня 2011 року, приблизно в 00 годин 10 хвилин, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення в особистих інтересах викрадення офіційних документів, заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами, прибули за адресою: АДРЕСА_5 .

Діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_8 , залишилась з зовнішнього боку огорожі території складу продукції «Крона-33», щоб спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі появи осіб, які могли виявити протиправні дії, попередити про це інших співучасників. В цей час ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , разом з двома невстановленими особами, пролізши під в`їзними воротами, проникли на огороджену територію складу продукції ТОВ «Крона-33» по пров. Шишкінському, 7 в м. Києві, де вчинили напад на ОСОБА_14 , під час якого застосовуючи заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети, поєднуючи свої дії з насильством небезпечним для життя і здоров`я останнього, нанесли йому численні удари по різних частинах тіла, чим спричинили тяжкі тілесні ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

Скориставшись тим, що опір ОСОБА_14 був подоланий внаслідок застосованого до нього насильства, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленими особами викрали з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 наступні офіційні документи: довідку про взяття на облік платника податків ТОВ «Крона-33»; свідоцтво № НОМЕР_2 про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Крона-33»; свідоцтво про Державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Крона-33»; номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про заміну свідоцтва про державну реєстрацію № 9006260; ліцензію серії АГ № 152250 на право оптової торгівлі алкогольними напоями (переоформлення); протокол загальних зборів учасників ТОВ «Крона-33»; протокол загальних зборів учасників ТОВ «Крона-33»; акт прийому-передачі від 29 жовтня 2010 року, та заволоділи належними ОСОБА_14 паспортом громадянина України та іншими важливими особистими документами, а саме: посвідченням водія на ім`я ОСОБА_14 , трудовою книжкою на ім`я ОСОБА_14 , після чого разом з вказаними документами з місця вчинення злочину зникли.

Такі дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційних документів в особистих інтересах, та за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнала, суду пояснила, що у неї з ОСОБА_14 були близькі стосунки, рік вони проживали разом. Коли вона зустріла ОСОБА_7 , вони з ОСОБА_14 розсталися. Через деякий час ОСОБА_14 запропонував їй стати засновником в ТОВ «Крона - 33» на що вона погодилась. У травні 2011 року директором ТОВ «Крона - 33» став ОСОБА_15 , який в подальшому взяв ОСОБА_14 на роботу комірником. Згодом їй почав телефонувати попередній комірник ОСОБА_16 , який хвилювався, що його усунули від посади комірника, а офіційно за актом прийому-передачі майно, яке зберігалося на складах, він не передав, що в нього можуть виникнути проблеми. Потім їй телефонували знайомі люди і казали, що ОСОБА_14 вночі продає майно, яке зберігалося на складах. Вона намагалася з`ясувати ці питання з ОСОБА_14 , але він їй лише погрожував, у зв`язку з чим, вона звернулася до свого співмешканця ОСОБА_7 за допомогою вирішити це питання. 30 червня 2011 року ОСОБА_7 їй повідомив, що їде розмовляти з ОСОБА_14 . Вона разом з ОСОБА_7 зустрілися із знайомим ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ще з одним їй незнайомим чоловіком та разом поїхали до складів по пров. Шишкінському, де знаходився ОСОБА_14 , щоб поговорити з ним та забрати ключі від складів, оскільки там зберігалося конфісковане майно. Прибувши на склад, вона залишилась в автомобілі, а хлопці пішли на територію складів. Потім повернулися ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , який був в крові та повідомив, що відбулася бійка з ОСОБА_14 . Потім вони повернулися до складів, оскільки не забрали ключі від складів та автомобіль Шевроле Такума, який було передано в оренду власником ОСОБА_17 для ТОВ Крона - 33, а доручення видано на її ім`я та ім`я ОСОБА_14 . Після того як забрали ключі та автомобіль, вона, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 поїхали додому до ОСОБА_9 , а наступного дня до с. Требухів Броварського району Київської області, де взяли в оренду житло. Потім їй зателефонував ОСОБА_15 та повідомив, що ОСОБА_14 побили та він перебуває у лікарні. Вони збиралися поїхати в лікарню, але були затримані працівниками міліції. Про викрадення грошових коштів та речей з місця події, їй нічого не відомо, пред`явлені потерпілим позовні вимоги не визнала.

Обвинувачений ОСОБА_18 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1, 3 ст. 357 КК України визнав, а в іншій частині висунутого йому обвинувачення не визнав. Суду пояснив, що з ОСОБА_8 знайомий з 2009 року, в них були товариські відносини. В грудні 2010 року вона познайомила його зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 та вони разом підтримували дружні стосунки. 30 червня 2011 року приблизно о 22 годині йому зателефонував ОСОБА_7 та попросив з`їздити з ним порозмовляти з людиною, яка розкрадає майно, а проблеми будуть у ОСОБА_8 , оскільки вона є засновником фірми, на що він дав свою згоду, так як не бачив в цьому нічого протизаконного. Вони разом зустрілися біля парку по пр. Ватутіна, де знаходилося ще двоє незнайомих йому хлопця та ОСОБА_8 , після чого вони всі разом вирушили до складів по пров. Шишкінському, де знаходився ОСОБА_14 . При цьому про побиття останнього жодних розмов не велося. Приїхавши на територію складу, ОСОБА_8 залишилася в автомобілі, ОСОБА_7 та чоловік на ім`я ОСОБА_19 попрямували до будівлі, де знаходився ОСОБА_14 , а він разом з чоловіком на ім`я ОСОБА_20 залишився чекати на вулиці. Почувши з будівлі якійсь шум, він зайшов до приміщення та ввімкнув світло, де побачив ОСОБА_14 , що біг на нього з ножем в руці та поранив йому палець. Злякавшись його, він почав тікати на вулицю, при цьому падав декілька разів. На подвір`ї, він побачив як між ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 зав`язалася бійка, під час якої вони падали та знову підіймались. Він з ОСОБА_20 не приймали участі ні в бійці, ні в нанесенні ударів ОСОБА_14 . Під час цього вони почули, що якийсь чоловік за огорожею розмовляє по телефону, тому всі вони вибігли з подвір`я до автомобілів, де ОСОБА_7 повідомив, що необхідно повернутися та забрати документи на фірму та ключі від складів. Вони повернулися до подвір`я, де перебував ОСОБА_14 , при цьому його вже ніхто не бив. Забравши документи, він з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поїхали до нього додому, після чого поїхали до с. Требухів Броварського району Київської області, де орендували житло. На наступний день їх було затримано працівниками міліції. Також пояснив, що після події він вибачився перед потерпілим, допомагав йому та його дружині матеріально, постійно спілкувався з ними. Цивільний позов не визнав, оскільки відшкодував потерпілому 4 800 доларів США.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково, а саме у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України визнав, а в іншій частині висунутого йому обвинувачення не визнав. Суду пояснив, що він перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , яка була засновником ТОВ Крона - 33, де він також працював водієм, а ОСОБА_16 комірником. Приблизно протягом травня - червня 2011 року ОСОБА_16 та ОСОБА_8 повідомляли про те, що ОСОБА_14 , з яким у ОСОБА_8 раніше були близькі стосунки та який фактично виконував обов`язки комірника ТОВ Крона - 33, розкрадає конфісковане майно, що перебувало на відповідальному зберіганні на складських приміщеннях в ТОВ Крона - 33. ОСОБА_16 хвилювався, оскільки після звільнення його з посади комірника ТОВ Крона - 33 ввірене йому майно по акту прийому-передачі він не передав. Вони неодноразово намагалися зустрітися з ОСОБА_14 , щоб з`ясувати ці питання та при необхідності забрати ключі від складів. Проте ОСОБА_14 уникав зустрічі з ними. Ввечері 30 червня 2011 року йому зателефонував ОСОБА_16 та повідомив, що по пров. Шишкінському, де знаходяться склади ТОВ «Крона - 33», з`явився ОСОБА_14 , у якого необхідно забрати документи на фірму та ключі від складів. Він погодився, оскільки хвилювався за свою співмешканку ОСОБА_8 , так як вона була засновником цього товариства і у неї могли виникнути проблеми з правоохоронними органами. Він разом з ОСОБА_8 зустрілися з ОСОБА_9 , якому він також запропонував поїхати на пров. Шишкінський, оскільки в майбутньому його хотіли призначити директором товариства, з ОСОБА_16 та ще з одним хлопцем, який приїхав з ним. Коли вони приїхали до складів, він разом із ОСОБА_19 зайшов до приміщення, де знаходився ОСОБА_14 , той вскочив із ліжка та накинувся на них із ножем. Між ними виникла бійка, в ході якої вони вибігли на подвір`я, де він знайшов дерев`яну палку, якою почав відмахуватися та наніс ОСОБА_14 десь біля 10 і більше ударів по різним частинам тіла, в чому щиро кається. В побитті ОСОБА_14 приймали участь він та ОСОБА_19 . При цьому заперечив, що вступав будь з ким в попередню змову, спрямовану на заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень. В подальшому, вони забрали документи на фірму, ключі від складів, ключі від автомобіля та автомобіль «Шевроле Такума», яким керувати мали право ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , після чого покинули територію складу. В подальшому їх затримали працівники міліції. Цивільний позов визнав частково, лише в частині завдання потерпілому моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

У відповідності з п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, на обґрунтування винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_14 , який в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснив, що влітку 2011 року він працював на підприємстві «Крона - 33» начальником складу та проживав біля складу в будиночку, що знаходився по пров. Шишкінському. В складах зберігався товар, що арештовувався правоохоронними органами. Тоді ввечері він ліг спати. Під час сну йому почали наносити удари чимось важким. Він піднявся з ліжку та вибіг на вулицю, де його продовжували бити вже біля будиночку. Його били ОСОБА_7 , дві невідомі особи та наприкінці за вказівкою ОСОБА_7 й ОСОБА_9 . При цьому він втрачав свідомість. Потім приходила ОСОБА_8 та була задоволена тим, що його побили. Після цього з будинку зникли його речі, особисті документи та документи фірми, а також автомобіль «Шевроле Такума». В подальшому він був знайдений директором «Крона - 33» ОСОБА_15 та відправлений до лікарні. На його думку, ці події відбулися через його відмову на пропозицію ОСОБА_8 щодо видачі зі складу товарів, за які він був матеріально відповідальною особою. Цивільний позов підтримав у повному обсязі;
- показання свідка ОСОБА_15 , який в судовому засідання пояснив, що влітку 2011 року він працював директором ТОВ «Крона - 33». ОСОБА_8 була засновником, а ОСОБА_14 за тиждень до події він призначив комірником. 01 липня 2011 року ввечері йому на мобільний телефон зателефонував робочий з будівництва, що перебувало поруч із складами ТОВ Крона -33 та повідомив, що на території складу по пров. Шишкінському щось відбувається незрозуміле. Десь о 18 годині він приїхав на територію складу до приміщення, в якому дозволяв ОСОБА_14 іноді ночувати, та виявив там ОСОБА_14 , який був побитий та повідомив йому, що це ОСОБА_8 з хлопцями йому помстилася. Більше він нічого не розповідав, так як був у поганому стані. В подальшому ОСОБА_14 забрала швидка допомога, яку він викликав. Він також поїхав з ОСОБА_14 до лікарні. При цьому зазначив, що приміщення будинку не зачиняв. Потім вже ОСОБА_14 йому розповів, що в його побитті приймав участь ОСОБА_7 з іншими особами, та повідомив, що у нього забрали особисті речі та документи;
- дані, що містяться у довідці чергового Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві від 01 липня 2011 року, відповідно до яких 01 липня 2011 року о 02 годині 30 хвилин на складі по пров. Шишкінському, 7 ОСОБА_14 побили невідомі;
- дані, що містяться у протоколі усної заяви ОСОБА_21 про злочин від 03 липня 2011 року, відповідно до яких 01 липня 2011 року близько о 02 годині 00 хвилин по пров. Шишкінському, 7 у м. Києві невідомі особи нанесли ОСОБА_14 тілесні ушкодження та заволоділи особистими речами та автомобілем «Шевроле Такума»;
- дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 02 липня 2011 року, з фототаблицею до нього, відповідно до яких оглянуто ділянку місцевості та приміщення дерев`яної будівлі, розташовані по АДРЕСА_5 , в ході якого було зафіксовано загальну обстановку, розташування речей, предметів на момент огляду та було вилучено, крім інших речей та предметів, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_14 ;
- дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 03 липня 2011 року, відповідно до яких оглянуто двір будинку АДРЕСА_6 та автомобіль Сhevrolet Tacuma, державний номер НОМЕР_1 , в ході якого зафіксована обстановка на момент огляду та вилучено ключі від автомобіля;
- дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 03 липня 2011 року, відповідно до яких оглянуто будинок АДРЕСА_6 , де під час огляду вилучено речі та документи;
- дані, що містяться у протоколі огляду від 19 вересня 2011 року, відповідно до яких оглянуто речі і документи, які вилучено 03 липня 2011 року протоколом огляду місця події по АДРЕСА_6 ;
- дані, що містяться у висновку експерта № 193/ц, відповідно до яких: згідно довідки №953 від 25.07.2011 року відділення політравми Київської міської клінічної лікарні № 17, кров потерпілого ОСОБА_14 належить до групи В (ІІІ).
При судово-цитологічному дослідженні фрагменту деревини (об.1) знайдена кров людини, встановити статеву належність якої не вдалось через відсутність клітинних елементів крові. При визначені групової належності крові виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО. Клітини з ядрами об.1 не знайдені.
Отже, походження крові в об.1 можливе від особи, в крові якої міститься антиген В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_14 ;
- дані, що містяться у висновку експерта № 192/ц, відповідно до яких: при судово-цитологічному дослідженні предмету, схожого на частину бейсбольної бити (об.1) кров та клітини з ядрами не знайдені.;
- дані, що містяться у висновку експерта № 286, відповідно до яких: на наданому на дослідження речовому доказі: рушнику (об. №№ 1-8), вилученому під час ОМП по пров. Шишкінському, 7 в м. Києві, виявлена кров.
Визначення видової належності крові не проводили в зв`язку з відсутністю на даний час в Україні зареєстрованих сироваток преципітуючих білки людини, рогатої худоби, свині, собаки, кішки, коня, кроля, птиці.;
- дані, що містяться у висновку експерта № 287, відповідно до яких: на наданому на дослідження речовому доказі: вирізі тканини з підодіяльника (об. №№ 1-4), вилученому під час ОМП по пров. Шишкінському, 7 в м. Києві, виявлена кров.
Визначення видової належності крові не проводили в зв`язку з відсутністю на даний час в Україні зареєстрованих сироваток преципітуючих білки людини, рогатої худоби, свині, собаки, кішки, коня, кроля, птиці.;
- дані, що містяться у висновку експерта № 1239/Е, відповідно до яких: 1 (1-питання слідчого). При вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено, що на момент поступлення до медичного закладу у нього мали місце тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку. Лінійний перелом склепіння черепу з переходом на лобну луску та вертикальний перелом правої тім`яної кістки. Субдуральна гематома лівої тьмяно-потиличної області. Дві забійні рани лівої тім`яної області, забійна рана лівої брові.

2 (2,3,4). Описаний комплекс ушкоджень спричинений тупими предметами (тупим предметом), форму і конфігурацію яких (якого) за даними медичної документації визначити не можливо, за давністю можуть відповідати строку, зазначеному в описовій частині постанови, тобто 01.07.2011 оцінюються у сукупності та відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), у відповідності до п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року.

Садна тулубу та кінцівок спричинені тупими предметами та відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Відсутність опису морфологічних особливостей не дозволяє визначити давність їх спричинення.

Діагноз: «Закрита травма грудей. Забій грудної клітки. Множинні забої тулубу, кінцівок» об`єктивними судово-медичними даними не підтверджений (відсутність опису стану м`яких тканин в зазначених ділянках) і при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався, згідно з п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року.

3(5). Визначення слідів боротьби та самооборони виходить за межі компетенції судово-медичного експерта.

4(6).Судово-медичних даних для відповіді на питання постанови: «Чи можливо визначити у якому положенні знаходився ОСОБА_14 , а також взаєморозташування нападника і ОСОБА_14 у момент заподіяння (отримання) наявних у останньої тілесних ушкоджень? Чи не змінювалось положення ОСОБА_14 під час заподіяння тілесних ушкоджень?» та «Як довго після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 міг підтримувати нормальну життєдіяльність?» медична документація не містить.;
- дані, що містяться у протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання від 11 серпня 2011 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_14 за фотознімками впізнав ОСОБА_9 як чоловіка, який приймав участь у нанесені йому тілесних ушкоджень 01 липня 2011 року;
- дані, що містяться у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 05 липня 2011 року та диску з відеозаписом цієї слідчої дії, відповідно до яких ОСОБА_9 розповів про обставини, які мали місце з 30 червня 2011 року по 01 липня 2011 року.
Суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення в їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що станом на травень - червень 2011 року ОСОБА_8 являлася засновником ТОВ Крона - 33. Директором зазначеного товариства на той час являвся ОСОБА_15 , який призначив ОСОБА_14 виконувати обов`язки комірника ТОВ Крона - 33. З мотиву раніше виниклих між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 особистих неприязних відносин, пов`язаних з протиріччями щодо господарської діяльності ТОВ «Крона - 33», ОСОБА_8 звернулася до свого співмешканця ОСОБА_7 з проханням поспілкуватися з ОСОБА_14 та забрати у нього документи ТОВ Крона - 33 та ключі від складських приміщень.
Володіючи інформацією про перебування ОСОБА_14 на території складу ТОВ «Крона-33» по пров. Шишкінському, 7 в м. Києві, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 30 червня 2011 року, у вечірній час, попередньо домовившись, зустрілися з ОСОБА_9 та двома невстановленими слідством особами та прибули 01 липня 2011 року, приблизно о 00 годин 10 хвилин, за адресою: м. Київ, пров. Шишкінський, 7.

Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_8 залишилась з зовнішнього боку огорожі території складу ТОВ «Крона-33», а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , разом з двома невстановленими особами, пролізши під в`їзними воротами, проникли на огороджену територію складу ТОВ «Крона-33» по пров. Шишкінському, 7 в м. Києві. Після цього, ОСОБА_7 та одна з невстановлених осіб зайшли до приміщення будівлі, де в той час перебував ОСОБА_14 , а ОСОБА_9 та інша невстановлена особа залишились стояти біля входу.

ОСОБА_7 разом з невстановленою особою, побачивши в зазначеному житловому приміщенні сплячого на ліжку ОСОБА_14 , користуючись цією обставиною, несподівано для останнього, маючи перевагу в фізичній силі та кількості, застосовуючи для нанесення тілесних ушкоджень предмети, знайдені на подвір`ї вказаної будівлі, маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження потерпілому, почали наносити йому удари по голові. При цьому ОСОБА_7 наніс не менше 4-х ударів невстановленим предметом по голові потерпілого. Отримавши тілесні ушкодження, ОСОБА_14 , усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та намагаючись уникнути небезпеки, підвівся з ліжка та вибіг з приміщення будинку в двір огородженої території, де його наздогнав ОСОБА_7 . Останній, побачивши в дворі дерев`яну палку, підібрав її та наніс нею ОСОБА_14 не менше 3-х ударів по голові та не менше 5-ти ударів по тулубу, в результаті чого потерпілий впав на землю. Після чого, продовжуючи вчинення злочину, до лежачого на землі ОСОБА_14 підбігли ОСОБА_9 та дві невстановлені особи. В присутності яких, ОСОБА_7 наніс потерпілому не менше 8-ми ударів в область спини і потилиці підібраною на місці злочину дерев`яною палкою, а невстановлена слідством особа не менше 10-ти ударів лівою та правою рукою стиснутою в кулак в область голови, чим спричинили ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1239/Е від 23 вересня 2011 року, відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, лінійний перелом склепіння черепу з переходом на лобну луску та вертикальний перелом правої тім`яної кістки, субдуральну гематому лівої тьмяно-потиличної області, дві забійні рани лівої тім`яної області, забійну рану лівої брові, які оцінюються у сукупності та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), у відповідності до п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року. Садна тулубу та кінцівок спричинені тупими предметами та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України визнав, щиро розкаявся, розповів про обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень. При цьому зазначив, що не вступав в попередню змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , спрямовану на заподіяння ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень.
Крім визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його вина у вчиненні вказаного злочину підтверджується сукупністю досліджених доказів у справі, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_14 про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та іншими особами; показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що коли він побачив ОСОБА_14 він був побитий та в подальшому останній розповів, що в його побитті приймав участь ОСОБА_7 ; показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що між ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 зав`язалася бійка, під час якої ОСОБА_14 були нанесені тілесні ушкодження; показаннями обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 їй повідомив, що відбулася бійка з ОСОБА_14 ; даними, що містяться у протоколі усної заяви про злочин від 03 липня 2011 року, відповідно до яких 01 липня 2011 року близько о 02 годині 00 хвилин по пров. Шишкінському, 7 у м. Києві невідомі особи нанесли ОСОБА_14 тілесні ушкодження; даними, що містяться у висновку експерта № 1239/Е, відповідно до яких при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_14 виявлено, що на момент поступлення до медичного закладу у нього мали місце тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку. Лінійний перелом склепіння черепу з переходом на лобну луску та вертикальний перелом правої тім`яної кістки. Субдуральна гематома лівої тьмяно-потиличної області. Дві забійні рани лівої тім`яної області, забійна рана лівої брові, які за давністю можуть відповідати строку, зазначеному в описовій частині постанови, тобто 01.07.2011 оцінюються у сукупності та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя); даними, що містяться у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 05 липня 2011 року, відповідно до яких ОСОБА_9 розповів про обставини, які мали місце з 30 червня 2011 року по 01 липня 2011 року та про нанесення ОСОБА_7 та іншою особою на ім`я ОСОБА_19 тілесних ушкоджень ОСОБА_22 .

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме - в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб.

При цьому, суд вважає необхідним виключити з обвинувачення вказівку про наявність попередньою змови між ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , спрямованої на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , наявність у ОСОБА_7 гайкового ключа, принесеного із собою, а у ОСОБА_9 - дерев`яної бейсбольної бити, а також вказівку на те, що ОСОБА_7 за допомогою принесеного з собою гайкового ключа, відігнув полотно вхідних дверей в житлову будівлю, де тимчасово проживав ОСОБА_14 , таким чином здійснивши проникнення у житло, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження зазначених обставин.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено участь обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, наведені стороною обвинувачення показання потерпілого ОСОБА_14 в судовому засіданні, як і дані, що містяться в протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання від 11 серпня 2011 року, не можуть бути покладені в основу встановлення вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки потерпілий ОСОБА_14 спростував присутність ОСОБА_8 під час нанесення йому тілесних ушкоджень та підтвердив факт нанесення йому тілесних ушкоджень групою осіб, в тому числі ОСОБА_9 , проте як вбачається з формулювання обвинувачення висунутому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожному окремо, стороною обвинувачення останнім не інкримінуються жодних дій, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень, та нанесення будь-яких ударів потерпілому ОСОБА_14 .

Окрім того, під час судового розгляду, судом не здобуто об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчиняли будь-які дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який не був очевидцем події злочину, підтверджується лише факт виявлення ним потерпілого ОСОБА_14 по АДРЕСА_5 з ознаками побиття, а даними, що містяться у висновку експерта № 1239/Е встановлено лише факт тілесних ушкоджень і їх тяжкість.

Таким чином, надані стороною обвинувачення докази, ні вину обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ні спрямованість їх умислу завдати тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , не підтверджують.

Також, дослідивши всі надані докази в частині обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в їх діянні є склад цього кримінального правопорушення виходячи з наступного.
Так, з об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не визнали своєї винуватості у вчиненні нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, а зазначили, що приїхали до потерпілого з метою забрати документи та ключі від складських приміщень підприємства ТОВ Крона 33, засновником якого є ОСОБА_8 .
При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів, які б спростовували вказані твердження обвинувачених.
Обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України будується виключно на показаннях потерпілого ОСОБА_14 , який під час допиту зазначив, що після його побиття з будинку зникли його особисті речі. При цьому, хто саме і яким чином ці речі забрав, потерпілий не зміг пояснити.

Також стороною обвинувачення не надано доказів, підтверджуючих вартість всіх викрадених речей, зазначених в обвинуваченні, зокрема вартість мобільного телефону «Нокіа 6700с» та мобільного телефону марки «Нокіа Н 76», шкіряної сумки, тобто в порушення ст. 91 КПК України, не підтверджено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, жодним чином не підтверджено належність і перебування викрадений речей та грошей у потерпілого, джерело їх походження.
При цьому, в постанові про приєднання до справи речових доказів від 26 червня 2011 року міститься вказівка про вилучення 04 липня 2011 року в ході проведення огляду ОСОБА_9 та його речей мобільних телефонів марки «Нокіа 6700 с», з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», та мобільного телефону «Нокіа Н 76», з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», які належать потерпілому ОСОБА_14 та визнання них речовими доказами.

Проте, в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04 липня 2011 року відсутні дані, про те, що проводився огляд ОСОБА_9 та у останнього вилучалися будь-які речі. Також, прокурором під час судового розгляду не надано жодних документів щодо обставин виявлення та вилучення зазначених вище мобільних телефонів.

Крім того, дані, що містяться в постанові про приєднання до справи речових доказів від 26 червня 2011 року, не можуть визнаватися допустимим доказом, оскільки постанова винесена ще до вчинення інкримінованих обвинуваченим злочинів, тобто до 01 липня 2011 року.

Також необхідно звернути увагу, що крім викладеного в обвинуваченні розміру заподіяної шкоди, потерпілим ОСОБА_14 надано позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок злочину, в якій, зокрема вказав, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та дві невстановлені слідством особи, окрім заподіяної йому шкоди викраденням грошей в сумі 6 000 доларів США та 800 гривень, двох мобільних телефонів, банківської картки та шкіряної сумки, заволоділи та знищили також й інші його особисті речі, перелічені в позовній заяві, на загальну суму 21 451 грн. 13 коп., про які не згадується в обвинуваченні. Зазначену позовну заяву потерпілий в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Суд критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_14 щодо заволодіння обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 його особистим майном на загальну суму 75 540 грн. 01 коп., оскільки під час його допиту в суді, потерпілий зазначив, що він втрачав свідомість, безпосередньо не бачив хто і яким чином забирав його речі, а тому, на переконання суду, не міг вірно сприймати ці обставини та усвідомлювати характер дій обвинувачених. Крім того, в судовому засіданні не надано доказів щодо наявності вказаного майна в будинку, який знаходився на території складів ТОВ Крона - 33, де потерпілий іноді ночував.
Свідок ОСОБА_15 також зазначив, що дійсно він дозволив ОСОБА_14 періодично ночувати на території складів ТОВ Крона - 33, але це не було його постійним місцем проживання. Коли він приїхав до цього будинку, він побачив, що ОСОБА_14 побитий, він викликав швидку допомогу та разом з ОСОБА_14 поїхав до лікарні. При цьому будинок залишився відкритим, а на території складів перебували будівельники, які виявили останнього. Про зникнення речей ОСОБА_14 він дізнався з його слів вже пізніше.
Тобто із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що фактично будівля, що розташована по АДРЕСА_5 , певний час залишалася без нагляду та до неї мали доступ сторонні особи.
При цьому, як встановлено судом, у обвинувачених під час досудового розслідування жодних з речей, предметів та грошових коштів про зникнення яких заявив потерпілий ОСОБА_14 , вилучено не було.
Також, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, виходячи з наступного.
Так, поняття заволодіння транспортним засобом дано у п. 1 примітки до ст. 289 КК України, ним слід вважати умисне, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.
Як пояснив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 він не є власником автомобіля Шевроле Такума, а користувався ним певний час, при цьому не зміг конкретно пояснити на якій правовій підставі здійснював таке користування.
Обвинувачена ОСОБА_8 пояснила, що автомобіль Шевроле Такума орендувало ТОВ Крона 33 у власника ОСОБА_17 на підставі договору оренди. Відповідно до умов договору користуватися автомобілем мали право ОСОБА_14 та вона, а тому вона була також законним користувачем зазначеного транспортного засобу.
Зазначені доводи обвинуваченої ОСОБА_8 прокурором не були спростовані під час судового розгляду, а докази, надані суду стороною обвинувачення, та дослідженні під час судового розгляду, не містять відомостей про власника транспортного засобу або його законного користувача.
Одночасно, згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті зазначено, що суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, не можна визнавати осіб, які є співвласниками або законними користувачами транспортного засобу.
Таким чином, прокурором не надано доказів та не доведено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 являються суб`єктами цього злочину та заволоділи вказаним транспортним засобом неправомірно.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційних документів в особистих інтересах, та за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами.

Так, предметом злочину за ч. 1 ст. 357 КК України є офіційні документи, штампи, печатки, а також приватні документи, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.
Під викраденням слід розуміти вилучення документів, штампів або печаток із офіційного обігу підприємств, установ, організацій і заволодіння ними шляхом крадіжки, грабежу або розбою.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357, є мотив - корисливий або інші особисті інтереси.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 зазначила, що була засновником ТОВ Крона - 33, а тому мала повне право забрати у ОСОБА_14 , який на той час неофіційно працював комірником, будь-які документи, що стосуються діяльності підприємства.
Свідок ОСОБА_15 підтвердив в судовому засіданні, що дійсно ОСОБА_8 була засновником підприємства ТОВ Крона - 33, а ОСОБА_14 він призначив комірником за тиждень до події. При цьому зазначив, що будь-яких офіційних документів у ОСОБА_14 не могло зберігатися, оскільки документи підприємства зберігалися в офісі та майже всі вони були вилучені прокуратурою.
Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обвинувачених у викраденні офіційних документів в особистих інтересах наданий протокол огляду місця події від 03 липня 2011 року, відповідно до якого оглянуто будинок АДРЕСА_6 , де під час огляду вилучено документи, в тому числі: довідку про взяття на облік платника податків ТОВ «Крона-33»; свідоцтво № НОМЕР_2 про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Крона-33»; свідоцтво про Державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Крона-33»; номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про заміну свідоцтва про державну реєстрацію № 9006260; ліцензію серії АГ № 152250 на право оптової торгівлі алкогольними напоями (переоформлення); протокол загальних зборів учасників ТОВ «Крона-33»; протокол загальних зборів учасників ТОВ «Крона-33»; акт прийому-передачі від 29 жовтня 2010 року, та протокол огляду від 19 вересня 2011 року, відповідно до якого оглянуті документи, які вилучені 03 липня 2011 року протоколом огляду місця події по АДРЕСА_6 .
Однак дані, які містяться у зазначених протоколах, суд не вважає належно здобутими доказами, а отже, і допустимими, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 190 КПК України 1960 року, з метою виявлення слідів злочину та інших речових доказів, з`ясування обстановки злочину, а також інших обставин, які мають значення для справи, слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, предметів та документів.
Огляд житла чи іншого володіння особи проводиться лише за вмотивованою постановою судді, яка виноситься з додержанням порядку, встановленого частиною п`ятою статті 177 цього Кодексу.
У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, а також за письмовою згодою володільця огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено без постанови судді.
Під час судового розгляду прокурором надано заяву ОСОБА_23 , в якій зазначено дослівно: Я, ОСОБА_23 , мешкаю за адресою АДРЕСА_6 , працівникам Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві оглянути будинок по АДРЕСА_6 .
Проте, із вказаної заяви не вбачається, чи є ОСОБА_23 володільцем вказаного житла та чи дозволяє провести його огляд, при цьому в протоколі огляду місця події від 03 липня 2011 року також відсутні дані щодо згоди володільця житла на проведення його огляду, а будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_23 є володільцем цього житла, прокурором під час судового розгляду не надано.
Крім того, порядок проведення огляду регламентується ст. 191 КПК України 1960 року, відповідно до якої огляд предметів і документів, вилучених під час огляду місця події, при виїмці або обшуку, а також пред`явлення їх підозрюваному, обвинуваченому, потерпілому та іншим особам слідчий проводить на місці події, обшуку або виїмки, а у випадках, коли це неможливо, за місцем провадження у справі.
У відповідності зі ст. 186 КПК України 1960 року всі документи і предмети, які підлягають вилученню, слідчий повинен пред`явити понятим та іншим присутнім особам і перелічити в протоколі обшуку або виїмки чи в доданому до нього опису з зазначенням їх назви, кількості, міри, ваги, матеріалу, з якого вони виготовлені, та індивідуальних ознак. У необхідних випадках вилучені предмети і документи повинні бути на місці обшуку або виїмки упаковані і опечатані.
Проте, як вбачається із протоколу огляду місця події від 03 липня 2011 року, порядок вилучення речей та документів був проведений з порушенням зазначених вимог закону, а сам огляд вилучених 03 липня 2011 року речей і документів був проведений слідчим вже 19 вересня 2011 року, тобто доля зазначених речей та документів з 03 липня 2011 року по 19 вересня 2011 року не була визначена, місце їх перебування та стан протягом вказаного тривалого періоду невідомий, а тому надані стороною обвинувачення вказані докази не можуть визнаватися судом допустимими.
Що стосується висунутого обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у незаконному заволодінні паспортом та іншими важливими особистими документами, а саме: посвідченням водія на ім`я ОСОБА_14 та трудовою книжкою на ім`я ОСОБА_14 , воно також не доведено прокурором під час судового розгляду.

Так, із наданого стороною обвинуваченняпротоколу огляду місця події від 02 липня 2011 року вбачається, що під час огляду місцевості по АДРЕСА_5 , було виявлено та вилучено водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_14 , що спростовує доводи прокурора про незаконне заволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначеним документом.

Що стосується незаконного заволодіння паспортом та трудовою книжкою на ім`я ОСОБА_14 , прокурором не доведено факт викрадення зазначених документів та наявність у обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прямого умислу, спрямованого на незаконне заволодіння вказаними документами.
Більш того, як зазначив сам потерпілий ОСОБА_14 , що підтверджується й показаннями свідка ОСОБА_15 , він був прийнятий на посаду комірника в ТОВ Крона - 33, а тому його трудова книжка мала зберігатися на підприємстві. Проте зазначені обставини не були перевірені стороною обвинувачення.
Таким чином, обвинувачення в цій частині ґрунтується лише на показаннях потерпілого ОСОБА_14 , які суд критично оцінює з наведених вище підстав, з урахуванням того, що потерпілий безпосередньо не бачив хто і яким чином забирав його документи. У обвинувачених зазначені документи не вилучались.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_12 щодо визнання даних протоколу відтворення обстановки та обставин події від 05 липня 2011 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , недопустимим доказом, з тих підстав, що слідча дія проведена без участі захисника, а Шульзі не роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, то вони є безпідставними.
Так, під час затримання 04 липня 2011 року ОСОБА_9 у відповідності з ч. 2 ст. 21 КПК України 1960 року роз`яснено право мати захисника та роз`яснено його права, в тому числі, зміст ст. 63 Конституції України, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_9 . Будь-яких заяв про бажання мати захисника, він не виявляв. Протокол відтворення обстановки та обставин події від 05 липня 2011 року складено у відповідності з вимогами КПК України 1960 року, підписано учасниками цієї дії, у тому числі обвинуваченим ОСОБА_9 без будь-яких зауважень, заяв та доповнень.
Вказівка захисника про те, що в цій слідчій дії приймала активну участь особа на прізвище ОСОБА_24 , який замінив ОСОБА_9 , спростовується даними, що містяться у протоколі відтворення обстановки та обставин події, та є технічною помилкою, яка не тягне за собою визнання доказу недопустимим.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати: обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене ними; обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 й ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч.1,3 ст. 357 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в їх діянні є склад зазначених кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, займався суспільно-корисною працею.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого, його вік, ставлення до вчиненого ним злочину, який вибачився перед потерпілим та висловив своє бажання відшкодувати моральну шкоду, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону, за яким визнав його винуватим, яке у даному випадку є необхідним і достатнім покаранням для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи, що в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 й ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч.1,3 ст. 357 КК України підлягають виправданню, цивільний позов ОСОБА_14 в частині відшкодування майнової шкоди, завданої викраденням та знищенням речей в розмірі 75 540 грн. 01 коп., слід залиши без розгляду.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_14 до ОСОБА_7 в частині відшкодування потерпілому майнової шкоди на придбання ліків, продуктів харчування й суми втраченого заробітку, а також моральної шкоди, завданих в результаті спричинення йому тілесних ушкоджень, суд прийшов до наступного висновку.

Потерпілим ОСОБА_14 заявлено цивільний позов про відшкодування на його користь завдану йому майнову шкоду в розмірі 37 256 грн. 77 коп. за придбання ліків та продуктів харчування, та в розмірі 96 000 грн. за втрачений заробіток внаслідок ушкодження здоров`я, а всього на загальну суму 133 256 грн. 77 коп., а також моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову в частині відшкодування потерпілому майнової шкоди, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки потерпілим ОСОБА_14 не надано до суду на підтвердження позовних вимог жодних належних документів.

Так, у відповідності зі ст. 99 КПК України 2012 року документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

На обґрунтування позовних вимог до матеріалів провадження потерпілим долучені: ксерокопія фіскального чека від 01 липня 2011 року на суму 36 936 грн. 93 коп.; ксерокопія фіскального чека від 18 липня 2011 року на суму 319 грн. 84 коп.; чотири ксерокопії листків непрацездатності; ксерокопія довідки №15 про заробітну плату.

При цьому потерпілий не зміг повідомити походження цих документів, а отже суд не може їх визнати належними та допустимими доказами.

Більш того, свідок ОСОБА_15 категорично заперечував факт видачі ним довідки №15 ОСОБА_14 про заробітну плату, як і розмір посадового окладу, зазначеного в цій довідці. Стверджував, що підпис у цій довідці не його та виконаний іншою особою.

Що ж стосується розміру моральної шкоди, то з урахуванням того, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого ОСОБА_14 призвели до виникнення у нього фізичного болю, якого він зазнав у зв`язку з нанесенням йому тілесних ушкоджень, душевних страждань та переживань, порушення звичайного способу життя, суд виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, вважає необхідним позов останнього, відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, задовольнити частково, та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_14 30 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовити.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,
з а с у д и в:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 03 липня 2011 року.
ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад цих кримінальних правопорушень.
ОСОБА_8 визнати невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 3, ст. 289, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України, та виправдати її за ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене нею; за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України - у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад цих кримінальних правопорушень.
ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України, та виправдати його за ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним; за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України - у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад цих кримінальних правопорушень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 щодо відшкодування майнової шкоди в розмірі 75 540 грн. 01 коп. залишити без розгляду.
У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 щодо відшкодування майнової шкоди в розмірі 133 256 грн. 77 коп. відмовити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_14 розмір моральної шкоди в сумі 30 000 гривень. В решті позовних вимог відмовити.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту, ОСОБА_9 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.
Речові докази, зазначені в постанові слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 від 26 червня 2011 року, а саме: мобільний телефон марки «Нокіа 6700» імеі НОМЕР_3 , з сім картою оператора мобільного зв`язку «МТС», мобільний телефон марки «Нокіа Н-76» імеі НОМЕР_4 , з сім картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», технічний паспорт на автомобіль «Шевроле Такума» НОМЕР_1 , передані на зберігання потерпілому ОСОБА_14 , - повернути потерпілому ОСОБА_14 ; печатку TOB «Крона - 33», передану на зберігання директору TOB «Крона - 33» ОСОБА_15 , - повернути ОСОБА_15 ; документи ТОВ Крона - 33, які вилучені під час огляду місця події від 03 липня 2011 року по АДРЕСА_6 та передано на зберігання до камери схову Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, - зберігати в матеріалах кримінального провадження; рушник з плямами бурого кольору, вирізку з тканини з нашаруванням плям бурого кольору, частину бейсбольної бити, фрагменти дерев`яної палиці, з плямами бурого кольору, - знищити.
Речовий доказ автомобіль «Шевроле Такума» НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_14 , - повернути ОСОБА_14 .
Арешт на все майно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , накладений постановами слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 від 22 вересня 2011 року, - скасувати.
Арешт на майно, накладений постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 від 24 вересня 2011 року, - скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Судді:
________________ _______________ _______________
ОСОБА_26 ОСОБА_1 ОСОБА_3