АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/659/15-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/315/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 01 липня 2015 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні №0000021 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, розлученого, що має вищу освіту, не працюючого, раніше судимого:

- 16 жовтня 2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ст.164 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі умовно з випробувальним строком 1 рік,

зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, який визнаний винним та засуджений за ст.286 ч.2 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

У відповідності до ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_6 остаточно до відбуття призначено покарання 3 (три) роки 1 (один)місяць позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржений вирок суду від 16 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначивши в його резолютивній частині, що речовий доказ автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає поверненню власнику. В решті вирок суду залишити без змін.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України КК України за наступних обставин.

12 січня 2015 року в 10.00 годин водій ОСОБА_6 керував автомобілем «ДАФ 400» реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухався з вантажем без пасажирів в крайній лівій смузі дороги пр. Миру зі сторони вул. Іллічівська в напрямку вул. Кобилянського в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 3 в районі зупинки громадського транспорту ту «вул. Балхашська», позначеного дорожнім знаком 5.35.1 і дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР.

В цей час транспортні засоби, що рухалися в правій смузі зупинилися перед пішохідним переходом, пропускаючи пішохода ОСОБА_8 , що в темпі кроку переходив дорогу по пішохідному переходу з право наліво по ходу руху автомобіля під керуванням водій ОСОБА_6 .

Водій ОСОБА_6 , наближаючись по лівій смузі руху до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким, пропускаючи пішохода, зупинилися транспортні засоби, проявив неуважність до дорожньої обстановки, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 б), д), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п.1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху...не повинні створювати небезпеку

або перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, заподіювати матеріальних

збитків;

п.2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,.... і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

... д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

- п. 18.4 - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість че зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх* смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Внаслідок невиконання зазначених Правил дорожнього руху, дотримання яких було достатньою умовою для запобігання ДТП, (водій ОСОБА_6 допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження в вигляді: забійної рани правої тім`яної області голови, закритої травми грудної клітини, яка супроводжувалася переломом 5-го ребра праворуч і 4-5-6 ребер ліворуч зі зміщенням уламків, що викликало гемопневмоторакс ліворуч, підголовчатий перелом малої гомілкової кістки" ліворуч, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху та наслідками - заподіянням потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій за ст.286 ч.2 КК України, посилається на ті обставини, що судом при визначенні йому міри покарання не було враховано всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире розкаяння у вчиненому; що злочин ним вчинений з необережності, ненавмисно та без корисливого мотиву; відсутній рецидив, оскільки вчинений ним злочин не є однотипним з попереднім, за який він ще не відбув покарання з умовно-достроковим строком; думку потерпілого, який вважав недоцільним застосування занадто суворого покарання, і підтвердив, що обвинувачений надавав фінансову допомогу на лікування. Крім того, на його утриманні перебувають двоє синів, він має позитивну характеристику з місця проживання та відсутні будь-які негативні відгуки відносно нього від сторонніх осіб. Також він не становить загрозу суспільству і перебуваючи на волі матиме більше можливостей, щоб матеріально допомогти як потерпілому у справі, так і колишній дружині, яка є інвалідом.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.286 ч.2 КК України, просить оскаржений вирок суду від 16 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначивши в його резолютивній частині, що речовий доказ автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає поверненню власнику, що не було вирішено судом першої інстанції при його ухваленні. В решті вирок суду залишити без змін.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок суду першої інстанції змінити, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. При цьому, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора щодо вирішення питання стосовно речових доказів.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні при апеляційному розгляді підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання, стосовно апеляційної скарги прокурора, покладається на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді просив колегію суддів апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, зазначивши в його резолютивній частині, що речовий доказ автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 необхідно повернути власнику.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції від 16 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 зміні в частині вирішення питання, щодо речових доказів у кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 злочину при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ст.286 ч.2 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання, то на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки призначене судом покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, вчиненому та особі обвинуваченого; воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, обставини, які пом`якшує покарання визнання вини в повній мірі та каяття; позитивну характеристику з місця проживання (том 1 а.кп.53), ті обставини, що новий злочин вчинений ним під час випробувального строку (том 1 а.кп.41, 42), що порушення правил дорожнього руху, яке привело до ДТП, є грубим.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо не врахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, таких, як щире розкаяння у вчиненому, наявність позитивної характеристики з місця проживання, а також, що злочин ним вчинений з необережності, ненавмисно та без корисливого мотиву, то вони є безпідставними, оскільки судом такі обставини були враховані при обрані міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

На думку колегії суддів, зазначені вище обставини, такі як щире каяття наявність позитивної характеристики з місця проживання, вчинення злочину з необережності, які визнані судом обставинами, що пом`якшують покарання, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Крім того, будь-яких обставин, що підтверджували б знаходження на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 дружини, яка є інвалідом, матеріалами кримінального провадження не підтверджено та колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

Посилання обвинуваченого на знаходження на його утриманні двох неповнолітніх дітей, також не підтверджується матеріалами кримінального провадження та під час апеляційного розгляду. Так, в матеріалах кримінального провадження (том 1 а.кп.75-76) знаходиться копія вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року про визнання винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.164 ч.1 КК України за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) та засуджено до одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на один рік.

Також, не знайшло свого підтвердження і посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на зазначення судом першої інстанції як підстави, що обтяжує покарання рецидив злочину. Так, з оскарженого вироку суду першої інстанції від 16 квітня 2015 року вбачається, що судом було враховано при визначенні міри покарання, що новий злочин ОСОБА_6 вчинив під час відбуття випробувального строку, при цьому посилання на наявність рецидиву злочину не має.

Крім того, визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують покарання, являється перевагою суду, відповідно до вимог ст.66 КК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що думка потерпілого у кримінальному провадженні щодо міри покарання, яка враховується при визначенні міри покарання судом, та відсутність загрози суспільству і наявність більших можливостей для відшкодування завданих матеріальних збитків злочином, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

З урахуванням викладеного, а також, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий (том 1 а.кп.41, 42), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває (том 1 а.кп.44, 46), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути задоволена, а покарання, його вид і строк у відношенні обвинуваченого визначено судом першої інстанції правильно, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.69 КК України та його пом`якшення, не вбачає.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про зміну вироку суду відносно ОСОБА_6 через не зазначення в його резолютивній частині, що речовий доказ автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає поверненню власнику, що не було вирішено судом першої інстанції при його ухваленні, є слушними.

Так, відповідно до вимог ст.368 ч.1 п.12 КПК України суд при ухваленні вироку вирішує питання про майно, на яке накладено арешт, речові докази і документи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого (том 1 а.кп.37) в якості речового доказу визнано автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та який належить згідно баз даних АІС «Водій» Дніпропетровської області та НАІС гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 24.01.2015 р. (том 1 а.кп.48, 49), долю якого суд першої інстанції не вирішив під час ухвалення вироку.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні в частині вирішення долі речового доказу у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , а саме автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 , засудженого за ст.286 ч.2 КК України змінити.

Зазначити в резолютивній частині, що речовий доказ автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає поверненню його власнику, який згідно бази даних АІС «Водій» Дніпропетровської області та НАІС, станом на 24 січня 2015 року належить гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

________________________________________________________________________________________________________________________

Провадження №11-кп/774/315/к/15 Суддя І інстанції ОСОБА_1

Категорія ст.286 ч.2 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2