АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/449/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника обвинуваченого: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, згідно з яким:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 12.04.1991 року Залізничним райсудом м. Києва за ст. ст. 17 та 141 ч. 2, 117 ч. 3, 118 ч. 2 КК України на 10 років позбавлення волі, звільнився 01.06.2000 року по відбуттю строку; 2) 12.11.2001 року Дарницьким райсудом м. Києва за ст. 101 ч. 3 КК України на 7 років позбавлення волі, звільнився 14.11.2007 року умовно-достроково на 5 місяців 10 днів; 3) 23.03.2010 року Солом`янським райсудом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнився 14.08.2013 року по відбуттю строку,

- засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватими в умисному спричинені тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за таких обставин.

27.07.2014 року, приблизно о 1 год., ОСОБА_8 , знаходячись біля кіоску, який розташований неподалік будинку 91/1 по вул. Закревського в м. Києві, діючи умисно, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , під час конфлікту з останнім, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, ножем, який тримав у правій руці, наніс ОСОБА_9 не менше трьох ударів по тілу, чим спричинив останньому фізичний біль та тяжке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді різаної рани передньо-бокової поверхні черевної стінки справа, різаної рани, розташованої в проекції 4-го ребра по правій середньо-паховій лінії.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, посилаючись на істотне порушення норм кримінально-процесуального закону, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій, просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 .

Як зазначено в апеляції, під час розгляду справи судом першої інстанції фактично не надано належної оцінки всім доказам, що мають суттєве значення для правильного її вирішення, а відтак суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, в основу вироку поклав лише припущення та недостатні та недопустимі докази показання потерпілого та свідків обвинувачення.

При цьому апелянт вказує на порушення норм процесуального права, неповноту досудового розслідування та судового слідства, під час яких фактично не були встановлені причини конфлікту між усіма учасниками подій, не було проведено одночасного допиту обвинуваченого, потерпілого та свідків, відтворення обставин подій з участю обвинуваченого, судом не допитані усі учасники конфлікту, у тому числі свідок ОСОБА_10 , а також працівник міліції, який нібито бачив, як обвинувачений викидав ніж.

Захисник вважає, що у справі не було зібрано достатніх доказів, які б беззаперечно вказували б на те, що удар ножем потерпілому спричинив саме обвинувачений, оскільки з огляду на зміст показань потерпілого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зазначені особи висловили лише припущення, що це міг зробити ОСОБА_8 , а знаряддя злочину виявлено не було. Недопустимими доказами апелянт вважає протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання потерпілому та свідку ОСОБА_13 , оскільки такі слідчі дії були проведені без участі понятих, а відтак не відповідають вимогам КПК України.

Що стосується посилань суду на відповідні висновки експертиз, дані протоколів огляду місця події та вилучення одягу потерпілого та обвинуваченого, то, як зазначено в апеляційній скарзі, ці докази будь-яким чином не вказують, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були спричинені ОСОБА_8 .

Крім того захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що обвинувачений ножа при собі не мав та удари потерпілому не наносив, а тілесні ушкодження міг спричинити ОСОБА_16 , який мав при собі ніж-метелик.

Також, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції апеляційну скаргу подано обвинуваченим ОСОБА_8 , який вказує, що кримінальне провадження відносно нього сфальсифіковане слідчим та прокурором, які перекрутили надані ним показання та безпідставно обвинуватили його у вчиненні злочину лише з причин того, що він є особою, яка раніше була судима. При цьому, заявляючи про свою непричетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені ОСОБА_16 , про якого ОСОБА_8 зразу повідомив слідчим органам.

Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив показання з цього приводу свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , а також самого ОСОБА_16 , який не заперечував наявність у нього ножа-метелика, який і міг бути знаряддям злочину.

За таких обставин просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу злочину.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційні скарги без задоволення; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є обґрунтованими, підтверджені представленими у справі, дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, у тому числі:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні у категоричній формі стверджував, що саме ОСОБА_8 спричинив йому тілесні ушкодження. При цьому, за показаннями потерпілого, під час спровокованого обвинуваченим конфлікту, останній спочатку намагався нанести потерпілому наявним у нього ножем удар в область шиї, проте не зміг цього зробити, пошкодивши одяг ОСОБА_9 , потім намагався нанести удар потерпілому у живіт, а у подальшому, скориставшись тим, що ОСОБА_9 розвернувся до ОСОБА_8 спиною, - наніс йому третій удар ножем у спину. Більш того, потерпілий заявляв, що дії обвинуваченого носили цілеспрямований характер, навіть не зважаючи на те, що ОСОБА_9 , кожен раз, намагаючись захистити себе, наносив ОСОБА_8 удари в обличчя, збиваючи обвинуваченого з ніг, проте останній підводився та продовжував свої злочинні дії.

- даними протоколу пред`явлення потерпілому фотознімків для впізнання, за яким ОСОБА_9 ще під час досудового розслідування впізнав обвинуваченого як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, у тому числі і колото-різані поранення.

При цьому, всупереч твердженням захисника така слідча дія була проведена згідно із вимогами КПК України, з участю понятих, що знайшло своє відображення у протоколі цієї слідчої дії, де зазначені відповідні дані таких осіб, та протокол засвідчений їх підписами. Більш того, у суді апеляційної інстанції захисник не надав будь-яких достовірних даних, які б спростовували б участь понятих, та у подальшому відмовився від цих доводів апеляційної скарги.

Крім того, такі показання потерпілого, які були логічними та послідовними, повністю співпадали з іншими доказами, зібраними у справі, зокрема:

- показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , які вказували, що під час конфлікту, який мав місце саме між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зазначені особи розмахували руками та наносили удари один одному, після чого свідки виявили у потерпілого ножове поранення на спині, в області легенів, та сліди крові. При цьому потерпілий вказував на ОСОБА_8 , як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, у зв`язку із чим свідки викликали швидку медичну допомогу, працівників міліції, а також намагалися затримати одного із друзів обвинуваченого.

При цьому будь-яких суперечностей у показаннях потерпілого та свідків колегією суддів не встановлено, а незначні неспівпадання у свідченнях вказаних осіб не є суттєвими та пов`язані лише із суб`єктивною оцінкою подій кожною особою, їх конкретними діями під час конфлікту та місцем розташування на місці пригоди, а також часом, коли ця подія мала місце.

А тому, показання вказаних свідків, як і показання потерпілого, щодо обставин подій, які, всупереч доводам апеляційних скарг носили категоричний характер, а відтак не є та не можуть бути лише припущеннями, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , оскільки вони були повністю підтверджені і іншими доказами, об`єктивність яких будь-яких сумнівів не викликає, у тому числі:

- даними протоколу огляду місця події, за яким на асфальтованій доріжці по вул. Закревського, 91/1 були виявлені та вилучені сліди бурого кольору;

- висновками судово-імунологічної експертизи, відповідно до якої на шортах потерпілого була виявлена кров людини, яка могла походити від ОСОБА_9 , а також не виключалась можливість присутності у даних слідах і крові ОСОБА_8 ;

- висновками судово-імунологічної експертизи, згідно з якими на футболці та джинсах обвинуваченого була виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_8 не виключається;

- висновками судово-медичної експертизи, за якими у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва (з вхідним отвором в проекції 7 міжребір`я, з рановим каналом, що іде знизу вверх, зліва направо, яке проникає у плевральну порожнину в 6 міжребір`ї, яке обумовило розвиток лівобічного гемо пневмотораксу), як є тяжким тілесним ушкодженням; різана рана передньо-бокової поверхні черевної стінки справа та різана рана, розташована в проекції 4 ребра по правій середньо-пахвовій лінії, які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; які утворились у час, вказаний потерпілим та були спричинені гострим предметом.

При цьому зазначені висновки експертиз, хоча і не вказують безпосередньо на обвинуваченого, як особу, яка спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження, на що вказує захисник у своїй апеляційній скарзі, проте повністю:

- спростовують показання обвинуваченого, який стверджував, що у конфлікт безпосередньо з потерпілим не вступав, а був побитий знайомими ОСОБА_9 ;

- підтверджують показання потерпілого про те, що він вимушений був застосовувати до обвинуваченого силу, наносячи йому удари, щоб захистити себе від намагань ОСОБА_8 спричинити йому ножові поранення; а також свідчення ОСОБА_9 про конкретні дії обвинуваченого та локалізацію місць, куди ОСОБА_8 намагався та наніс йому удари ножем.

Крім того, факт конфлікту між потерпілим та обвинуваченим був опосередковано підтверджений у судовому засіданні і показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 .

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив свідчення останніх двох свідків ( ОСОБА_14 та ОСОБА_19 ) про непричетність ОСОБА_8 до спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, можливе скоєння таких дій ОСОБА_16 , а також про подальші дії вказаної особи щодо намагань приховати можливе знаряддя злочину, оскільки вказані особи перебували у близьких та дружніх стосунках з обвинуваченим, а відтак є зацікавленими особами, які мали на меті допомогти ОСОБА_8 уникнути відповідальності за фактично ним скоєне.

Більш того, свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні у категоричній формі заявляв, що не наносив потерпілому ножове поранення, оскільки фактично зразу ж після початку конфлікту втік з місця пригоди. Крім того, будь-яких інших достатніх та достовірних даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_16 протиправних дій по справі зібрано не було, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про причетність до цього злочину свідка ОСОБА_16 , які були перевірені судом першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності, є фактично лише припущенням апелянтів. Така версія є неспроможною, оскільки сам захисник в апеляційній скарзі взагалі висловив інше припущення щодо особи, яка могла нанести потерпілому ножове поранення, вказавши на ОСОБА_14 , що у свою чергу було спростовано обвинуваченим. При цьому сам факт можливої наявності у ОСОБА_16 ножа-метелика, будь-яким чином не може свідчити про використання цього предмету свідком під час конфлікту, оскільки на такі дії ОСОБА_16 не вказували ні потерпілий, ні усі свідки, які були допитані по справі.

Крім того, заявляючи про його обмову потерпілим та свідками, ОСОБА_8 не заперечував того, що раніше з ОСОБА_9 знайомий не був та будь-яких конфліктів з ним не мав. Більш того у справі і судом першої інстанції не було встановлено будь-якої зацікавленості вказаних осіб в обмові обвинуваченого.

Що ж стосується заяв ОСОБА_8 , що відносно нього слідчими органами були сфальсифіковані матеріали справи, що висунуті ним на свій захист версії належним чином не перевірялись, у тому числі заяви про причетність іншої особи до злочину проти ОСОБА_9 , то вони не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Є також безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду, і твердження ОСОБА_8 про те, що вилучений у нього ніж не є тим предметом, яким були нанесені удари ОСОБА_9 , оскільки у суді першої інстанції, за показаннями потерпілого та свідків було встановлено, що після вчинення злочину обвинуваченим приймались заходи для приховання того ножа, яким і були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

За таких обставин, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши усі обставини справи, ретельно перевіривши усі доводи, висунуті обвинуваченим на свій захист, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному спричиненні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника стосовно необхідності скасування вироку суду першої інстанції із закриттям провадження у справі відносно ОСОБА_8 задоволені бути не можуть.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість такого доказу, як протокол впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_13 є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом виключення із мотивувальної частини судового рішення посилання як на доказ доведеності винуватості ОСОБА_8 на вказаний протокол, оскільки зазначена слідча дія була проведена без участі понятих, дані про яких взагалі відсутні у протоколі, а відтак такий доказ був здобутий слідчими органами з порушенням норм КПК України, а саме ст. 223 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то воно за своїм видом та розміром відповідає вимогам ст. 65 КК України, визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу обвинуваченого, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та наявності обставини, що його обтяжує, а тому є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити, апеляційну скаргу захисника задовольнити частково із зміною постановленого судового рішення у вказаній справі.

А тому, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити, виключивши із мотивувальної частини судового рішення посилання як на доказ доведеності винуватості ОСОБА_8 на протокол впізнання за фотознімками свідком ОСОБА_13 обвинуваченого.

В решті вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4