Справа №621/345/15-к
Пр. №1-кп/621/99/15
В И Р О К
Іменем України
26 лютого 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: заступника прокурора Зміївського району ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,
з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження №0001174 від 25 грудня 2014 року за обвинувальним актом відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернеччина Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, холостого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючого фактично за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 14.10.2009 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 14.04.2011 року за відбуттям покарання,
22.08.2013 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України до 2-х років позбавлення волі. На підставі ст..6 ЗУ «Про амністію в 2014 році» згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 року не відбуту частину покарання скорочено на половину. 20.12.2014 року звільнений із виправної колонії № 43 за відбуттям строку покарання

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:
ОСОБА_7 20.12.2014 року, близько 14 год. 00 хв., в перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , виживав спиртні напої разом із ОСОБА_9 . В той же день за вказаною адресою близько 15-00 год. між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка через, ніби то, причетність ОСОБА_9 до відбування ОСОБА_7 кримінального покарання, в ході якої ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`ягніння, маючи умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , наніс останньому один удар ножем в шию.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 300 Змт/14 від 10.02.2015 року заподіяв ОСОБА_9 проникаюче колото-різане поранення на передній поверхні шиї ліворуч з лінійним ушкодженням щитонадгортанного і черпало надгортанного м`язів з подальшим лінійним ушкодженням верхньої щитовидної артерії в області лівої бічної поверхні шиї.
За ступенем тяжкості вказане проникаюче колото-різане поранення шиї кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року)
В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 , в той же день настала смерть ОСОБА_9 . Причиною смерті стало проникаюче колото-різане поранення на рівні шиї з ушкодженням судин шиї, що призвело до розвитку гострої крововтрати і стало безпосередньою причиною смерті.
Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи, на підставі яких стороною обвинувачення йому пред`явлено обвинувачення. Пояснив, що 20.12.2014 року, близько 14 год. 00 хв., в перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , виживав спиртні напої разом із ОСОБА_9 . В той же день за вказаною адресою близько 15-00 год. між ним та ОСОБА_9 виникла сварка через, ніби то, причетність ОСОБА_9 до відбування ним ОСОБА_7 кримінального покарання, в ході якої він, будучи в стані алкогольного сп`ягніння, маючи умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , наніс останньому один удар ножем в шию..
Потерпіла ОСОБА_6 , в судовому засіданні підтвердила фактичні обставини справи на підставі яких пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 . Пояснила, що ОСОБА_9 був її чоловіком на їх утриманні перебувало троє малолітніх дітей. 20 грудня 2014 року вона телефонувала чоловіку та просила, щоб він не зустрічався зі своїм братом ОСОБА_7 , котрий того дня звільнився із місць позбавлення волі. З після обіду 20 грудня 2014 року телефонного зв`язу зі своїм чоловіком вона не мала. Тому звернулась 25 грудня 2014 року до Зміївського РВ з метою оголосити в розшук ОСОБА_9 . Від працівників Скрипаївської сільської ради дізналась, що її чоловіка вбив та закопав ОСОБА_7 .
Прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, та винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд визнає ОСОБА_7 винуватим в умисному протиправному спричиненні смерті іншій людині (вбивстві), тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.115 КК України.
При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину і вважає, виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без його ізоляції від суспільства.
Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, є, активне сприяння у розкритті злочину, наявність на утриманні неповнолітніх дітей.
Обставинами, які, відповідно до статті 67 КК України, обтяжують покарання, є скоєння злочину у стані алкогольного сп"яніння, рецидив злочинів.
Призначаючи покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.1 ст. 115 КК України, суд виходить із того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, спричинивши смерть потерпілому в період непогашеної судимості за умисний злочин об`єктом якого є, також і здоров`я людини. Даний факт підтверджується вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22 серпня 2013 року у справі № 621/2352/13-к.
Отже, обвинувачений ОСОБА_7 , звільнившись із місць позбавлення волі 20 грудня 2014 року належних висновків для себе не зробив та в період непогашеної судимості вчинив особливо тяжкий злочин. Новий злочин він вчинив також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, як і за обставин викладених у вироку Зміївського районного суду Харківської області від 22 серпня 2013 року, тільки з більш тяжкими наслідками.
Судом досліджені докази на підтвердження характеристики потерпілого ОСОБА_9 , та встановлено, що він був одружений, мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей за місцем фактичного проживання характеризувався позитивно, був братом обвинуваченого.
Як вбачається із протоколу затримання № 79/16 від 25 грудня 2014 року ОСОБА_7 затримано о 18 год.30 хв.25 грудня 2014 року та за ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2014 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22 лютого 2015 року. Вказаний запобіжний захід продовжено судом у підготовчому судовому засіданні.
Враховуючи наявність таких ризиків, як можливість вчинення обвинуваченим нового злочину, так як він вчинив умисний злочин в період непогашеної судимості за умисні злочини, та можливість ухилитись від відбування призначеного судом покарання, що передбачено ст.. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Судові витрати стягнути з обвинуваченого.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд
засудив :
ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 ( десять) років.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі, обраний відносно ОСОБА_7 - залишити до набрання вироком законної сили.
Початком строку відбування покарання ОСОБА_7 слід вважати з часу затримання, тобто ОСОБА_3 з 25 грудня 2014 року.
Стягнути із ОСОБА_7 на залучення експертів для проведення судово-медичних, імунологічних, цитологічних, амбулаторно-психіатричної та дактилоскопічної експертиз 391 (триста дев`яносто одну) гривну 20 коп.
Речові докази у кримінальному провадженні : мобільний телефон «Samsung GT S5610» IMEI НОМЕР_1 з сім карткою «МТС» і карткою пам`яті «mikro sd» на Gb, без аксесуарів до нього , дві пляшки, штани та кросівки ОСОБА_7 , що зберігаються у камері зберігання речових доказів Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області, квитанція № 64 повернути ОСОБА_7 , а в разі відмови останнього забрати речі - знищити.
Сокиру, фрагменти та шкребки що зберігаються у камері зберігання речових доказів Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області, квитанція № 64 знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3