Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/792/13-к
№ провадження
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2013 року
Сколівський районний суд Львівської
області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря
Корнута Т.Б.;

з участю прокурорів
Масяка Ю.М., Лесковича І.Б.;

обвинуваченого
ОСОБА_1;

його захисника - адвоката
ОСОБА_2;

неповнолітнього потерпілого
ОСОБА_3;

та його законного представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області кримінальне
провадження по обвинуваченню ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя
АДРЕСА_1 українця, громадянина України,
з середньою освітою, не одруженого,
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних осіб на утриманні не
має, військовозобов'язаного, не
працюючого, депутатом не являється, в
силу ст. ст. 89, 108 КК України раніше не
судимого,

у вчиненні кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121,
ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_1 09.03.2013 року
близько 00 год. 30 хв., перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння та маючи умисел
на вчинення хуліганських дій,
попередньо підготувавши металеву
трубу із загостреним на ній колом,
приїхав на автомобілі марки ВАЗ-2108
реєстраційний номер НОМЕР_1 у с. Лавочне
Сколівського району Львівської
області до будинку культури, де у цей
час проводився культурний масовий
захід (дискотека). Проявляючи явну
зневагу до загальноприйнятих норм
поведінки, обвинувачений ОСОБА_1 почав
ображати нецензурними словами осіб, що
у цей час перебували на дискотеці, а
після того, з особливою зухвалістю,
став наносити удари ногами та руками
потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Продовжуючи свої хуліганські дії,
обвинувачений ОСОБА_1 побіг до
вказаного вище автомобіля, звідкіля
взяв заздалегідь заготовлену ним
металеву трубу, з якою повернувся назад
та почав наносити нею удари потерпілим
ОСОБА_5, ОСОБА_7 і неповнолітнім
потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_3. Внаслідок
вказаних дій, обвинувачений ОСОБА_1
спричинив неповнолітньому потерпілому
ОСОБА_8 фізичну біль, потерпілому
ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної
експертизи № 151 від 16.03.2013 року закритий
скісно уламковий перелам середньої
фаланги п'ятого пальця правої кисті,
крововилив під нігтьову пластинку
п'ятого пальця правої кисті, садно на
задній поверхні проекції лівого
ліктьового суглобу, що відносяться до
тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості за ознакою тривалого розладу
здоров'я, потерпілому ОСОБА_7 легкі
тілесні ушкодження, а неповнолітньому
потерпілому ОСОБА_3, згідно висновку
судово-медичної експертизи № 103/13 від
11.03.2013 року - забійну рану лівої тім'яної
ділянки голови, вдавлений перелам
тім'яної кістки склепіння черепа зліва,
забій головного мозку легкого ступеня,
що відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень за ознакою небезпеки для
життя у момент їх заподіяння.

Законним представником
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 -
його батьком ОСОБА_4 у ході судового
провадження, у визначеному чинним КПК
України порядку, заявлено цивільний
позов у інтересах сина до
обвинуваченого ОСОБА_1 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
кримінальних правопорушень. Зокрема,
законний представник просить стягнути
з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь
неповнолітнього ОСОБА_3 майнову шкоду у
розмірі 787 грн. 57 коп. та моральну шкоду
у розмірі 50 000 грн.. До матеріалів позову
надав відповідні докази.

У судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1, після роз'яснення йому змісту ч.
3 ст. 349 КПК України та переконання суду
у відсутності сумнівів щодо
добровільності позиції
обвинуваченого, вину визнав повністю,
цивільний позов законного
представника в інтересах
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3
визнав повністю та пояснив, що дійсно
він 09.03.2013 року близько 00 год. 30 хв.,
приїхав автомобілем марки ВАЗ-2108
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить його братові, у с. Лавочне
Сколівського району Львівської
області та зупинився неподалік біля
будинку культури, де у цей час
проходила дискотека, так як це був
вихідний день. У багажник автомобіля
він поставив металеву трубу. Там на
місці, вживши перед цим трохи
спиртного, він, виражаючись
нецензурними словами, у ході суперечки,
що виникла раптово, вчинив бійку з
потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Згадавши,
що в нього у багажнику автомобіля є
металева труба, він підбіг до
автомобіля, вийняв її та повернувся на
місце бійки, де наніс нею декілька
ударів вказаним потерпілим, а також ще
двом неповнолітнім потерпілим ОСОБА_8
та ОСОБА_3, які втрутилися у суперечку.
Внаслідок таких його дій потерпілі
отримали ушкодження різного роду, які
саме кожен з них, він не знає, так як все
відбувалося спонтанно та раптово, у
темряві. На даний час він щиро кається у
скоєному, усвідомив свою вину, просить
його суворо не карати, зокрема не
призначати йому реальної міри
покарання і обмежувати його волю, так
як він обіцяє виправитися, відшкодував
у повному обсязі заподіяні ним збитки
потерпілим ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
неповнолітньому ОСОБА_8 і примирився з
останніми, попросив у них вибачення.
Він також примирився і з потерпілим
ОСОБА_7. Що стосується неповнолітнього
потерпілого ОСОБА_3, то у останнього він
також просив вибачення і мав намір
відшкодувати заподіяні збитки, однак
сім'я неповнолітнього потерпілого
ОСОБА_3 відмовилася від відшкодування
такої шкоди поза судом, мотивуючи це
заявленим у ході судового провадження
цивільним позовом. За таких обставин,
він повністю визнає вимоги цивільного
позову, заявленого законним
представником неповнолітнього
потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_4, згідний на
відшкодування майнової та моральної
шкоди у обсязі, що визначений у
вказаному позові. Також зазначив, що до
моменту скоєння кримінальних
правопорушень він працював
підсобником у ПрАТ «Інтербудтоннель»
на будівництві Бескидського тунелю,
однак, у зв'язку із вказаними подіями,
був вимушений звільнитися. Він має
намір працювати для того, щоб мати
можливість повністю відшкодувати
заподіяні неповнолітньому потерпілому
ОСОБА_3 збитки, що буде неможливим у
разі призначення йому судом реальної
міри покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_1
свою вину у вчинених кримінальних
правопорушеннях визнав повністю, інші
учасники провадження не оспорюють
фактичні обставини справи і судом
встановлено, що обвинувачений
правильно розуміє зміст цих обставин,
відсутні будь-які сумніви у
добровільності та істинності його
позиції, заслухавши думку учасників
судового розгляду, які не заперечували
проти розгляду кримінального
провадження у порядку, передбаченому ч.
3 ст. 349 КПК України, та роз'яснивши їм
положення ч. 3 ст. 349 КПК України про
наслідки застосування обмеженого
дослідження доказів, а саме про
позбавлення їх у такому випадку права
подальшого оспорювання цих обставин
провадження в апеляційному порядку,
суд визнав недоцільним дослідження
інших доказів відносно тих обставин
провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд
допитавши обвинуваченого ОСОБА_1 з
приводу пред'явленого йому
обвинувачення та отримавши пояснення
щодо заявлених до нього позовних вимог,
дослідивши матеріали кримінального
провадження, у тому числі і матеріали
цивільного позову, прийшов до висновку,
що вина обвинуваченого ОСОБА_1 у
вчиненні ним кримінальних
правопорушень при обставинах,
викладених в обвинувальному акті,
доведена у судовому засіданні
повністю, а цивільний позов підлягає до
задоволення у повному обсязі.

Суд вважає, що дії обвинуваченого
ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121
КК України, як умисне тяжке тілесне
ушкодження, тобто умисне тілесне
ушкодження, небезпечне для життя у
момент заподіяння.

Його ж дії вірно кваліфіковані за ч. 1
ст. 122 КК України, як умисне середньої
тяжкості тілесне ушкодження, яке не є
небезпечним для життя і не потягло за
собою наслідків, передбачених у ст. 121
цього Кодексу, але таке, що спричинило
тривалий розлад здоров'я.

Його ж дії вірно кваліфіковані за ч. 4
ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто
грубе порушення громадського порядку з
мотивів явної неповаги до суспільства,
що супроводжувалося особливою
зухвалістю, вчинене із застосуванням
предмета заздалегідь заготовленого
для нанесення тілесних ушкоджень.

Обтяжуючою вину обвинуваченого ОСОБА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень
обставиною, передбаченою ст. 67 КК
України, суд вбачає вчинення ним таких
у стані алкогольного сп'яніння.

Пом'якшуючими вину обвинуваченого
ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних
правопорушень обставинами,
передбаченими ст. 66 КК України, суд
вбачає його щире каяття у скоєному,
активне сприяння у розкритті
кримінальних правопорушень і сприяння
у цьому органам досудового
розслідування, а також добровільне
відшкодування заподіяних збитків
потерпілим ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8.

При визначенні міри покарання
обвинуваченому ОСОБА_1 суд враховує
ступінь тяжкості вчинених
кримінальних правопорушень та
сукупність усіх обставин, що їх
характеризують, зокрема умисну форму
вини, мотиви кримінальних
правопорушень, обставини вчинення
таких кримінальних правопорушень, а
також особу обвинуваченого, обставину,
що обтяжує його покарання та ряд
обставин, що пом'якшують його
покарання. Так, обвинувачений ОСОБА_1,
повністю визнав свою вину, щиро
розкаявся у вчиненому, повністю визнав
заявлений у межах кримінального
провадження законним представником в
інтересах неповнолітнього потерпілого
ОСОБА_3 цивільний позов, вже повністю
відшкодував іншим потерпілим - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та неповнолітньому ОСОБА_8
завдані ним збитки, а у подальшому, по
мірі можливості, має намір повністю
відшкодовувати такі збитки у
якнайкоротші строки неповнолітньому
потерпілому ОСОБА_3 у розмірі, що буде
визначений судом при постановленні
вироку. Що стосується потерпілого
ОСОБА_7, то такий з цивільним позовом не
звертався і у судове засідання жодного
разу не з'являвся. Обвинувачений ОСОБА_1
позитивно характеризується за місцем
фактичного проживання у АДРЕСА_1 та за
колишнім місцем праці у ПрАТ
«Інтербудтоннель», він являється
вихідцем із багатодітної сім'ї, де було
шестеро дітей, він притягався до
кримінальної відповідальності будучи
неповнолітнім за вчинення злочинів
середньої тяжкості, відбув покарання і
у силу ст. ст. 89, 108 КК України вважається
таким, що не має судимості, на
диспансерних обліках у лікарів
нарколога та психіатра КЗ СРР
«Сколівська центральна районна
лікарня» не перебуває. Суд також бере
до уваги ставлення потерпілих ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_8 до
скоєних обвинуваченим ОСОБА_1
кримінальних правопорушень і
призначення йому покарання, що були
безпосередньо висловлені у поданих
ними на адресу суду заявах. Так, вказані
потерпілі пробачають обвинуваченому,
претензій майнового та морального
характеру до нього не мають. Що
стосується неповнолітнього
потерпілого ОСОБА_3, то такий, не
зважаючи на вибачення обвинуваченого
та наміру відшкодовувати заподіяні ним
збитки, просив суд призначити
обвинуваченому реальну міру покарання
на термін, максимально визначений за
санкцією найважчої статті КК України.
Потерпілий ОСОБА_7 взагалі у судове
засідання жодного разу не з'явився,
хоча кожного разу повідомлявся про
таке належним чином, що дає суду
підстави вважати про його
незацікавленість у розгляді даного
кримінального провадження. З огляду на
вказане, а також враховуючи щире каяття
обвинуваченого по відношенню до всіх
потерпілих, суд бере до уваги ставлення
потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
неповнолітнього ОСОБА_8, які просили
суд надати обвинуваченому не суворе
покарання і, при цьому не позбавляти
його волі.

З урахуванням наведених обставин, суд,
у відповідності до вимог ст. 65 КК
України, під час вирішення питання про
обрання міри покарання обвинуваченому
ОСОБА_1 вважає за доцільне призначити
його у межах, установлених санкціями ч.
1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 296 КК України у
вигляді позбавлення волі на певний
строк, а також застосувати до нього ст.
75 КК України - звільнення від
відбування покарання з випробуванням,
встановивши іспитовий строк та згідно
ст. 76 КК України покласти на нього
виконання певних обов'язків. При цьому,
обов'язкову ізоляцію обвинуваченого
ОСОБА_1 від суспільства суд, при
встановлених та досліджених у ході
судового провадження обставинах (вік
обвинуваченого, поведінку до вчинення
кримінальних правопорушень як у
побуті, так і за місцем роботи, його
минуле, погашення у встановленому
порядку судимості, склад сім'ї, його
майновий стан), не вважає необхідною. Не
приймає суд до уваги і позицію
процесуального прокурора щодо
призначення міри покарання
обвинуваченому, яка полягає у
неможливості надання йому іспитового
строку, так як обвинувачений вже
раніше, а саме у 2008 році, звільнявся від
призначеного йому судом покарання із
застосуванням іспитового строку. Так,
як роз'яснюється у п. 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно
з постановою Пленуму Верховного Суду
України № 18 від 10.12.2004 року «Про
практику призначення судами
кримінального покарання» у випадку
вчинення особою, звільненою від
відбування покарання з випробуванням,
нового злочину після закінчення
іспитового строку суди повинні
долучати до справи копію судового
рішення про звільнення засудженого від
призначеного покарання або про
направлення його для відбування
останнього. Якщо таке рішення не
ухвалювалося, суд при розгляді справи
про новий злочин не вправі призначати
покарання за сукупністю вироків.
Обмежень щодо повторного застосування
ст. 75 КК України стосовно особи, яка
вчинила новий злочин після звільнення
від призначеного покарання на підставі
ч. 1 ст. 78 КК України, закон не містить.

Оскільки судом встановлено, що
обвинуваченого відповідним судовим
рішенням було звільнено від
призначеного покарання і він рахується
таким, що відбув його, обвинувачений
протягом одного року з дня відбуття
покарання не вчиняв нових злочинів і
судимість його погашена у
встановленому законом порядку, а також
враховуючи той факт, що раніше ним
вчинялися злочини середньої тяжкості,
за що призначалося судом покарання у 2008
році, будучи неповнолітнім, відтак суд
прийшов до висновку про можливість
повторного застосування
обвинуваченому, який на даний час вже є
повнолітнім, ст. 75 КК України і
покладення на нього певних обов'язків,
визначених у ст. 76 КК України.

Таким чином, враховуючи ступінь
тяжкості вчинених кримінальних
правопорушень, сукупність зазначених
вище даних про особу обвинуваченого, а
також думку потерпілих, міру покарання
у вигляді позбавлення його волі на
певний строк із звільненням від
відбування покарання з наданням
іспитового строку суд вважає такою, що
відповідає призначеному покаранню, є
необхідною і достатньою для
виправлення обвинуваченого та
попередження вчинення ним нових
кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст. 69 КК
України суд не вбачає.

Цивільних позовів потерпілими ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та законним
представником неповнолітнього ОСОБА_8 -
ОСОБА_9 у інтересах останнього у
кримінальному провадженні не заявлено.

Суд також, у відповідності до ст. 129 КПК
України, з урахування ставлення самого
обвинуваченого ОСОБА_1 до цивільного
позову, дійшов до висновку, що
заявлений законним представником у
інтересах неповнолітнього потерпілого
ОСОБА_3 цивільний позов підлягає до
задоволення у повному обсязі, оскільки
такий щодо заподіяння діями
обвинуваченого ОСОБА_1 майнової та
моральної шкоди є обґрунтованим і
доводиться зібраними матеріалами
кримінального провадження. Відтак, з
обвинуваченого ОСОБА_1 у користь
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3
підлягає стягненню 787 грн. 57 коп.
заподіяної майнової шкоди та 50 000 грн.
заподіяної моральної шкоди, а всього - 50
787 грн. 57 коп..

Судових витрат у кримінальному
провадженні немає.

Речових доказів у кримінальному
провадженні не визнано.

Керуючись ст. ст. 129, 368, 370, 374 КПК
України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і
призначити йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 5 (п'ять)
років.

Його ж визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і
призначити йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Його ж визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України і
призначити йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України
остаточне покарання ОСОБА_1 за вказані
кримінальні правопорушення призначити
шляхом поглинання менш суворих
покарань більш суворим та обрати йому
міру покарання у вигляді позбавлення
волі строком на 5 (п'ять) років.

На підставі ст. 75 КК України
засудженого ОСОБА_1 звільнити від
відбування покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 5 (п'ять)
років з випробуванням, якщо він
протягом 3 (трьох) років іспитового
строку не вчинить нового кримінального
правопорушення і виконає покладені на
нього обов'язки.

Згідно ст. 76 ч. 1 п. п. 2, 3, 4 КК України
зобов'язати засудженого ОСОБА_1 не
виїжджати за межі України на постійне
місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання або роботи та
періодично з'являтися у вказані органи
для реєстрації.

Міру запобіжного заходу засудженому
ОСОБА_1 до вступу вироку у законну силу
не обирати.

Цивільний позов законного
представника, заявлений в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
кримінальних правопорушень
задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь
неповнолітнього ОСОБА_3 50 787 (п'ятдесят
тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 57 коп..

Копію вироку негайно, після його
проголошення, вручити засудженому та
прокурору.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після ухвалення рішення
судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
протягом тридцяти днів з моменту його
проголошення, або з моменту вручення
копії вироку засудженому, який
перебуває під вартою через Сколівський
районний суд Львівської області з
підстав, передбачених ст. 394 КПК
України.

Суддя
В.Я. Микитин