АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 644/6226/13-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/558/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, ч.1 ст.296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Росії, уродженець м. Шевченко, Казахстан, холостий, не працюючий, з середньою освітою, зареєстрований по АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років.

Як встановив суд, ОСОБА_7 15 жовтня 2013 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , у ході розпивання алкогольних напоїв з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , між якими виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 почав вимагати від ОСОБА_10 грошові кошти на алкогольні напої. Після того, як ОСОБА_10 відмовив ОСОБА_7 , перший ліг спати на підлогу в положенні лежачи на спині, ОСОБА_7 переслідуючи свій злочинний намір направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , через образу на останнього щодо відмови надати кошти на алкоголь, взяв зі столу, що стояв поруч, кухонний ніж, та тримаючи ніж в лівій руці гострим кінцем прислонивши його до грудної клітини з лівої сторони ОСОБА_10 , наніс один удар ножем, спричинивши останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 41/1810-С/13 від 28 листопада 2013 року колото-різане поранення грудної клітини, проникаюче в праву плевральну порожнину на рівні 3-го міжреберного простору по правій біля грудної лінії, з крайовим ушкодженням грудини, наскрізними пораненнями верхньої долі правої легені і правої половини серця, сліпо закінчується в клітковині заднього середостіння, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, в результаті чого ОСОБА_10 помер на місці полії.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року та призначити новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 посилається на те, що, на його думку, суд першої інстанції необґрунтовано визнав його винним в скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 296 КК України. Обвинувачений зазначає, що за його переконанням суд безпідставно застосував ч. 3 ст. 349 КК України при розгляді епізоду за ч. 1 ст. 296 КК України, не роз`яснивши при цьому його прав та не з`ясувавши правильність розуміння ним положень вказаної статті. Також, судом, на його думку, порушено вимоги кримінально-процесуального закону, оскільки не були з`ясовані всі обставини справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора, про необхідність залишення апеляції обвинуваченого без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вказаних обставинах у вироку відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, свідок ОСОБА_12 в ході допиту в суді першої інстанції пояснила, що вона проживає у квартирі навпроти ОСОБА_13 , в якій був виявлений померлим ОСОБА_10 , при цьому її квартира та квартира ОСОБА_13 мають спільний тамбур, який вона зачинила приблизно о 18:00 годині 15 жовтня 2013 року, коли прийшла до себе у квартиру. При цьому, ОСОБА_12 зазначила, що не чула, щоб хтось приходив чи виходив з квартири ОСОБА_13 .. Приблизно о 21:00 годині до неї почав стукатись ОСОБА_7 , якому вона відчинила та який в стані алкогольного сп`яніння повідомив їй, що у квартирі ОСОБА_13 знаходиться труп та необхідно викликати міліцію.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив той факт, що він 15 жовтня 2013 року, ввечері розпивав алкогольні напої у квартирі разом з ОСОБА_14 та з ОСОБА_10 .. При цьому ОСОБА_7 , також, вказав, що окрім зазначених осіб у даній квартирі нікого не було, проте не зміг пояснити яким чином він встановив факт, що ОСОБА_10 мертвий, та чому не викликав швидку медичну допомогу.

Окрім цього, ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту за його участі від 16 жовтня 2013 року, пояснив та показав за яких обставин він скоював вбивство, а також продемонстрував за допомогою манекену, як саме він тримаючи кухонний ніж у руці, приставив його до грудної клітини ОСОБА_10 з лівої сторони та наніс йому удар цим ножем. При цьому він показав стіл, з якого взяв кухонний ніж, та вказав місце, на якому він та потерпілий знаходились в момент, коли він заподіяв ножем тілесне ушкодження ОСОБА_10 , який знаходився в положенні лежачи.

Також, ОСОБА_12 , яка була присутня при проведенні вищевказаного слідчого експерименту, підтвердила, що ОСОБА_7 показав на манекені, який знаходився в положенні лежачи на спині, як він взявши кухонний ніж зі столу приставив його гострим кінцем до грудної частини манекену та наніс ним удар.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №41/1810-С/13 від 28 листопада 2013 року, у ОСОБА_10 встановлено колото-різане поранення грудної клітини, проникаюче в праву плевральну порожнину на рівні 3-го міжреберного простору по правій біля грудної лінії, з крайовим ушкодженням грудини, наскрізними пораненнями верхньої долі правої легені і правої половини серця, сліпо закінчується в клітковині заднього середостіння, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, в результаті чого ОСОБА_10 помер на місці події. Причиною смерті ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення грудей з пошкодженням правої легені та серця, що призвело до гострої крововтрати. Виявлене колото-різане поранення у ОСОБА_10 могло бути спричинено при обставинах, вказаних ОСОБА_7 в ході допиту та проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2013 року.

Також, як вбачається з висновку судово-цитологічної експертизи №782-Ц/13 від 08.11.2013 року та судово-імунологічної експертизи №761-Ис/13 від 21.11.2013 року, групова належність крові ОСОБА_10 співпадає зі слідами крові, встановленими на кухонному ножі та одязі ОСОБА_7 , в якому він був вдягнений 15 жовтня 2013 року, та який було вилучено під час досудового розслідування.

Крім того, згідно висновку судово-криміналістичної експертизи №174 МК-С/13 від 28.11.2013 року, пошкодження на одязі ОСОБА_10 було спричинено саме ножем, вилученим з квартири ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 , а також згідно судово-медичної експертизи №41/1810-С/13 від 28.11.2013 року встановлено, що цим же ножем могло бути спричинене поранення ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції вірно зазначив, що описаний та продемонстрований ОСОБА_7 механізм нанесення тілесних ушкоджень був відомий лише йому, та він відповідає судово-медичним даним відносно механізму спричинення встановлених на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Комплексний аналіз показів свідка, самого обвинуваченого, висновків судових експертиз, а також інших доказів дають можливість зробити висновок, що саме ОСОБА_7 наніс тілесне ушкодження ОСОБА_10 , яке призвело до смерті останнього, а тому посилання обвинуваченого про те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки не встановив всіх обставин, які можуть мати суттєве значення для правильного розгляду справи, є безпідставними.

Окрім того, у своїй апеляції та доповненнях обвинувачений не наводить будь-яких доводів, які б могли якимось чином свідчити про необґрунтованість вироку суду першої інстанції.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України є правильною.

Що стосується посилань обвинуваченого про те, що суд, на його думку, безпідставно застосував ч. 3 ст. 349 КПК України при розгляді епізоду за його обвинуваченням за ч.1 ст.296 КК України, то колегія суддів вважає, що вони також не знаходять свого підтвердження.

Так, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України під час судового провадження суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Із технічного носія, на якому зафіксоване судове провадження, з журналу судового засідання та вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження повністю визнав себе винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, та не оспорював фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій.

Крім того, із технічного запису судового засідання від 30 вересня 2014 року, вбачається, що йому були роз`яснені судом положення ч.3 ст.349 КПК України, зокрема і те, що в разі не дослідження судом доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у зв`язку з чим він дав свою згоду на розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом було з`ясовано, чи правильно він розуміє зміст обставин справи, чи не має сумнівів в добровільності його позиції, на що ОСОБА_7 дав свою згоду, визнавши при цьому свою вину по даному епізоду в повному обсязі.

Після роз`яснення судом обвинуваченому ОСОБА_7 положень ч.3 ст.349 КПК України, він відповідно до вимог ч.4 ст.349 КПК України був допитаний та дав показання щодо обставин скоєного ним злочину.

Згідно зі ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Твердження обвинуваченого про те, що він є юридично необізнаним та йому не було зрозуміло роз`яснених положень ст. 349 КПК України є безпідставними, оскільки в ході судового розгляду приймав участь його захисник, а також перекладач, який вірно переклав роз`яснення суду вищевказаної норми.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, з початку досудового розслідування та під час судового розгляду ОСОБА_7 вину по епізоду за ч. 1 ст. 296 КК України визнав повністю, дав послідовні зізнавальні показання щодо обставин вчинення протиправних дій. Вказані показання узгоджуються з зібраними у справі доказами, а тому кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України є правильною.

Колегія суддів, також, вважає необґрунтованими посилання в апеляції обвинуваченого про невідповідність обвинувального акту ст. 291 КПК України, оскільки ОСОБА_7 не вказав на обставини, які суперечать зазначеній статті. Крім цього, колегією суддів не встановлено невідповідність обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону.

Також, безпідставними є доводи обвинуваченого щодо відсутності у вступній частині вироку номеру кримінального провадження, оскільки це суперечить дійсності.

Що стосується призначеного покарання ОСОБА_7 , то на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які є особливо тяжким та середньої тяжкості, та згідно ст. 65 КК України враховано й дані, що характеризують його особу, який раніше не судимий, не працює, є громадянином РФ, де перебуває у розшуку, а також вказав на обтяжуючу вину обставину вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, згідно судово-психіатричної експертизи №860 від 04.11.2013 року, ОСОБА_7 в період скоєння кримінального правопорушення знаходився поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.1 ст.115 та ч.1 ст.296 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: