АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1702/14 Справа № 191/3053/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002969 від 29 грудня 2013 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року щодо,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжі, громадянина України, зареєстрованого в кв. АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , року народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого в кв. АДРЕСА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
До Апеляційного суду Дніпропетровської області звернулися захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 із апеляційними скаргами на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та не відповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років та відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки.

Зазначає, що на момент вчинення злочину обвинувачені вважали, що в будинку нікого не має, ОСОБА_9 ухилився від точного втілення обумовлених дій і вчинив злочин, не узгоджений з ОСОБА_7 , що свідчить про ексцес виконавця. При цьому посилається на покази представника потерпілої, яка при судовому розгляді показала, що в будинку потерпіла бачила тільки одну людину, і вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, просить перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.185 КК України та взявши до уваги всі пом`якшуючі обставини, призначити йому покарання за даним законом, застосувавши положення ст..69,75 КК України. При цьому вказує, що він не вчиняв насильства щодо потерпілої і не заходив до її будинку, не користувався грошима, якими заволодів його брат, а на місце злочину пішов під моральним впливом свого старшого брата ОСОБА_9 .

Вказує також на те, що заяву про вчинення кримінального правопорушення його примусили написати працівники карного розшуку, при цьому виклав обставини, які не відповідали дійсності, а влаштовували працівників міліції, при цьому, йому не роз`яснили його права, чим були порушені його права на захист.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суд змінити та призначити ОСОБА_9 покарання з урахуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Мотивуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_9 має постійне місце реєстрації та мешкання, за місцем мешкання характеризується позитивно, а також по справі встановлено декілька пом`якшуючих вину обставин.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю. ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Судом ухвалено визнати винуватими ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_9 , повторно, 28 грудня 2013 року приблизно о 18.00 годині, знаходячись поблизу кафе «Татьяна», розташованого по вул. Петровського в м. Синельникове Дніпропетровської області, підійшов до ОСОБА_11 та шляхом ривку, відкрито для останнього, умисно, із корисливих мотивів, з руки ОСОБА_11 викрав мобільний телефон марки «HTC Wifdfire S A510e» вартістю 1000 грн., із сімкартою мобільного оператора «Лайф», вартістю 15 грн. Своїми злочинними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 1015 гривень.
Повторно, 10 березня 2014 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , маючи намір на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням до житла, за попередньою змовою між собою, прийшли до будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкає раніше невідома їм потерпіла ОСОБА_12 , 1928 року народження. Перелізши через паркан проникли на територію домоволодіння за вище вказаною адресою, де ОСОБА_9 підійшов до собаки, яка була прив`язана в дворі і щоб та не привертала увагу сторонніх осіб, наніс їй близько чотирьох ударів ножем, від яких вона померла.
Потім ОСОБА_9 ногами вибив дерев`яні вхідні двері та разом з ОСОБА_7 проникли до будинку, де, зайшовши до кімнати, побачили потерпілу ОСОБА_12 , якій ОСОБА_9 наніс один удар рукояткою ножа в область голови, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого ОСОБА_7 , висловлюючи усну погрозу фізичного насильства щодо потерпілої, став вимагати у неї грошові кошти, які, на його думку вона зберігала в будинку. Потерпіла ОСОБА_12 , під натиском фізичного та морального насильства з боку віддала нападникам грошові кошти у сумі 2100 грн., які з місця скоєння злочину зникли, заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 2100 гривень.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін, пояснення захисника ОСОБА_6 таобвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційних скарг, захисника ОСОБА_8 , який також підтримував доводи, викладені в своїй апеляційній скарзі, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг учасників кримінального провадження не має.

З огляду на положення статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Висновки суду щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні повторно відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 не оскаржуються.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину щодо потерпілої ОСОБА_12 , суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України суд навів у вироку.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника не викликають сумнів у правильності судового рішення щодо визнання винними обвинувачених у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 , за попередньою змовою групою осіб, з проникненням в житло, і спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, у основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання законного представника потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , яка пояснила, що 10 березня 2014 року, близько 21 години 30 хв. їй передзвонила мати і повідомила, що її обікрали, а коли вона прийшла до неї зі своїм сином, то та пояснила, що в будинок увірвалися двоє невідомих. Один з них підійшов до неї і погрожував ножем, вимагаючи при цьому гроші, та казав, що заріже, і вдарив її рукояткою ножа по голові. Злякавшись, мати віддала йому 2700 грн. Другий, в цей час, стояв на порозі. Вранці вони побачили на собаці, яка була в дворі, не менше трьох ножових порізів і та, через сутки, померла.

Як вбачається із показів свідка ОСОБА_14 , 10 березня 2014 року, близько 22 год. 45 хв., до нього, біля кафе «Діоніс», де він знаходився з автомобілем, так як тимчасово працював таксистом, підійшов ОСОБА_9 і попросив відвезти його до м. Дніпропетровська. Він погодився за 300 грн. і той зразу розплатився з ним. По дорозі вони забрали ще одного парубка. Коли заїхали на АЗС «Нефтек» на вул. Ватутіна, то хлопці купували пиво в пляшках по 1,5 л і сигарети. В Дніпропетровську вони вийшли з автомобіля на вул.. Холодильна.

Винність ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_12 підтверджується також рядом досліджених в суді письмових доказів, із яких значаться і висновки експертів, і матеріали проведених у відповідності з нормами закону слідчих дій.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.ст. 91,94,95 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд, з точки зору достатності та взаємозв`язку, дав належну оцінку.

У цьому зв`язку твердження захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що останній інкримінованого кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_12 не вчиняв - безпідставні та спростовуються викладеними у вироку доказами. В судовому засіданні перевірялись доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , аналогічні його доводам, викладеним в апеляційній скарзі, щодо відсутності у нього домовленості на вчинення розбійного нападу на потерпілу, і обґрунтовано визнані безпідставними та аргументовані з наведенням конкретних доказів.

Аналіз наявних у справі доказів, із яких вбачається, що при підготовці до вчинення кримінального правопорушення, саме ОСОБА_7 взяв за місцем проживання ніж та шапку, які при зустрічі передав своєму брату - ОСОБА_9 , обставини вчинення злочину, свідчать про те, що обвинувачені, за викладених у вироку обставин, діючи за попередньою змовою, вчинили саме розбійний напад, а не інший злочин, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 за ч.3 ст. 187 КК України за вказаними у вироку ознаками кваліфіковані правильно.

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення його права на захист.

Відповідно до ч.1 ст.52 КПК України, у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, до яких законом віднесене і кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України, участь захисника є обов`язковою. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

19 травня 2014 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, роз`яснені процесуальні права, в тому числі і право на захист, про що складений протокол ( т.2 а.с.226). В цей же день він був допитаний як підозрюваний в присутності адвоката ОСОБА_6 , та за участю ОСОБА_7 , в присутності адвоката проведений слідчий експеримент.(т.2 а.с.245-246). В подальшому всі слідчі дії за участю ОСОБА_7 проводились в присутності його захисника адвоката ОСОБА_6 , який захищав його права при судовому розгляді даного кримінального провадження.

Вирок суду обґрунтований і законний, відповідає вимогам ст.ст. 370, 373 КПК України.

При перевірці справи не встановлено допущених у справі органом досудового розслідування і судом істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості необґрунтовані.

У відповідності до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_9 виду і міри покарання, суд дотримався загальних засад закону, належним чином мотивував своє рішення і в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, обставини, які впливали на призначення покарання, в тому числі і ті, на які посилається адвокат в апеляційній скарзі, а саме обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу.

Ураховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_9 за обтяжуючих обставин вчинено особливо тяжкий і тяжкий злочин, а ОСОБА_7 - особливо тяжкий злочин, призначене їм покарання відповідає вимогам закону, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і вважати його таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинувачених внаслідок суворості, колегія суддів підстав не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .