ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4.,

розглянувши у судовому засіданні 16 квітня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянки України, раніше не судимої,

за участю прокурора ОСОБА_7,

встановив:

У касаційній скарзі прокурора викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність прийнятим рішенням в частині скасування вироку суду щодо засудження ОСОБА_5 за статтею 358 КК України. Вказав також, що апеляційним судом формально враховано доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання засудженій внаслідок м'якості у зв'язку зі звільненням від відбування з випробуванням.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджена ОСОБА_5 просить в задоволенні скарги прокурора відмовити. Вважає, що судові рішення в частині визнання її винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, підлягають скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

31 березня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 3 ст. 358

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та покладенням на неї обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2014 року апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого, засудженої залишено без задоволення. Цією ж ухвалою вирок суду в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України скасовано та кримінальне провадження в цій частині закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину. Виключено з вироку вказівку на призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 70 КК України. В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду, із урахуванням ухвали апеляційного суду, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за детально викладених у судових рішеннях обставин.

22 березня 2013 року потерпілий ОСОБА_6 придбав автомобіль марки «KIA РІО», державний номерний знак НОМЕР_1, одночасно надавши право на управління зазначеним автомобілем колишній дружині ОСОБА_5, шлюб з якою було розірвано 27 листопада 2012 року.

В березні 2013 року у потерпілого ОСОБА_6 значно погіршився психічний стан здоров'я у зв'язку з чим ОСОБА_5, зловживаючи його довірою та користуючись хворобливим станом, переконала його надати їй зазначений автомобіль в користування на період його стаціонарного лікування. В подальшому, ОСОБА_5 особисто прийняла 2 квітня

2013 року від продавця ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» автомобіль та документи, відповідно до яких власником автомобіля є ОСОБА_6

5 червня 2013 року ОСОБА_5, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою, маючи в користуванні автомобіль, а також доступ до паспорта потерпілого та до документів, що підтверджують придбання ним автомобіля, шляхом обману зняла з реєстрації автомобіль та продала його третім особам, тим самим позбавивши ОСОБА_6 права власності на вказаний автомобіль та спричинивши останньому матеріальну шкоду в розмірі 130 400,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

Що стосується доводів прокурора у касаційній скарзі про те, що апеляційним судом безпідставно скасовано вирок в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, то суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

За диспозицією статті 358 КК України кримінальна відповідальність настає в разі підроблення винною особою посвідчення або іншого офіційного документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків.

Приміткою до ст. 358 КК України встановлено, що під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документ - доказ у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян), юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв'язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду в частині засудження ОСОБА_5 за ст. 358 КК України із закриттям провадження в цій частині, дійшов такого висновку з огляду на те, що заява на зняття з реєстрації автомобіля, в підробленні якої вона обвинувачувалась, не можна віднести до офіційних документів, тому вказані дії засудженої є лише одним із способів вчинення нею шахрайства щодо майна потерпілого ОСОБА_6

Апеляційний суд мотивував своє рішення також і з тих підстав, що форма вказаної заяви про зняття з обліку автомобіля не міститься в додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», тобто ця заява не має офіційно затвердженої форми, не містить печаток та штампів.

Таким чином, вказана заява, яку використала засуджена для заволодіння автомобілем, не містить необхідних юридичних ознак та реквізитів офіційних документів.

Суд вважає, що призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженої ОСОБА_5, попередження вчинення нею нових злочинів.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу засудженої, яка позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, що суд відніс до обставин, які пом'якшують вину ОСОБА_5, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_5, також врахував, що автомобіль, що належав потерпілому, вилучений у третьої особи, на авто накладено арешт, що свідчить про встановлення місця знаходження автомобіля та можливість поновлення порушених прав потерпілого шляхом судового розгляду його позовів.

Крім того, апеляційним судом взято до уваги, що засуджена і потерпілий знаходились у шлюбі, спілкувались після його розірвання, а також те, що потерпілий ОСОБА_6 дав згоду на управління його автомобілем колишній дружині, що свідчить про їх добрі стосунки. Що стосується, позиції потерпілого про призначення засудженій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, то вона викликана неправомірною поведінкою засудженої щодо майна потерпілого та те, що таке майно ОСОБА_5 вважала спільним.

Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд,

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3