Справа № 455/1408/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/8/15 Доповідач : ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.152 ч.4, 153 ч.3 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисникаадвоката - ОСОБА_8 ,

засудженого - ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Львові кримінальна справу за апеляційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_9 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 липня 2014 року відносно ОСОБА_9

встановила :
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернівці, громадянина України, одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого до взяття під варту у селі Старики Коростенського району Житомирської області, але фактично проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , неодноразово судженого: 1) 30.12.1980 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.215-1, ч.1 ст.215 КК України на 2 роки позбавлення волі; 2) 13.08.1982 року Токмакським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.117 КК України на 9 років 4 місяці позбавлення волі; 3) 22.04.1992 року Першотравневим районним судом міста Чернівці за ч.2 ст. 215-3, ч.1 ст.215 КК України на 2 роки позбавлення волі; 4) 29.03.1994 року Кам`янко-Буським районним судом .Львівської області за ч.2 ст. 215-3 КК України на 1 рік виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15% заробітку щомісячно; 5) 15.02.1996 соку Чернівецьким обласним судом за ч.4 ст.117 КК України на 14 років позбавлення волі, постановою Дніпровського районного суду міста Херсон від 18.12.2001 року його дії перекваліфіковано із ч.4 ст.117 КК України на ч.4 ст.152 КК України; звільненого постановою Бердичівського міського суду Житомирської області від 24.05 2007 року підставі ст.82 КК України у зв`язку із заміною невідбутої частини покарання на обмеження волі; 18.10.2007 року за постановою Бердичівського міського суду Житомирської області обмеження волі замінено на 240 годин громадських робіт, 13.06.2008 року звільненого за відбуттям покарання;

засуджено за ч.4 ст. 152, ч.3 ст. 153 КК України на 9 років позбавлення волі:

- за ч.4 ст. 152 КК України на 8 років позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 153 КК України - на 8 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити ОСОБА_9 до відбуття 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахується з часу фактичного затримання з 10.12.2008 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 , до набрання вирок законної сили - тримання під вартою - залишено без зміни.

Вирішено питання з речовими докази та судовими витратами.

Цивільний позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_11 09.12.2008 року біля 16 години 30 хвилин у квартирі АДРЕСА_2 зґвалтував малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто застосувавши фізичне насильство вступив з нею у статеві зносини.

Досудовим слідством ці дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.4 ст.152 КК України.

Крім того ОСОБА_11 , після зґвалтування малолітньої ОСОБА_10 скориставшись тим, що вона була деморалізована його попередніми діями та не могла чинити опору, шляхом погрози застосування фізичного насильства, змусив її до орогенітального контакту, тобто задовольнив статеву пристрасть неприродним способом з погрозою застосування фізичного насильства.

Ці дії ОСОБА_12 досудовим слідством кваліфіковані за ч.3 ст.153 КК України.

На вирок суду подав апеляційну скаргу з доповненням засуджений ОСОБА_9 , де просить вирок скасувати, виправдати його та звільнити з-під варти в залі суду.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, упередженим, винесеним з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, наголошує на неповноті судового слідства з метою позбавлення його права на виправдання.

Вказує, що у вироку не знайшли свого відображення обставини, які виправдовують його, а вирок постановлений на сумнівних показах, припущеннях, оскільки покази всіх експертів по справі ґрунтуються на припущеннях.

Щодо неповноти судового слідства, то апелянт вказує, що багатьох свідків не було допитано, хоча здійснювали привід по їх явці в суд, однак вони не прибували. Лікар-гінеколог ОСОБА_13 був допитаний в судовому засіданні у відсутність в суді апелянта.

Покликається, що судом першої інстанції не взято до уваги його скарги на дії працівників міліції Бориславського МВ, які прибули на виклик 09.12.2008 року. Також наголошує що під час розгляду справи в суді не здобуто жодного доказу, який би чітко і конкретно вказував на його причетність до інкримінованого йому злочину.

Наполягає, що за грудень 2008 року в журналі реєстрації Дрогобицької міської лікарні №1 немає відмітки про проведення освідування ОСОБА_10 . А тому у апелянта виникає питання за який злочин його покарано.

Акцентує, що тільки потерпіла може дати всі відповіді по цій справі, але вона знаходиться в психологічній залежності від своєї матері, яка мала намір скористатися спільними грошима за продаж будинку.

Апелянт покликається, що його вина в інкримінованому злочині не доведена, а всі сумніви по справі повинні трактуватися на його користь і його необхідно виправдати.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, підтримані його захисником, про задоволення апеляційної скарги з доповненнями, які просили вирок скасувати, а його виправдати та звільнити в залі суду, міркування прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, а апеляції з доповненнями засудженого без задоволення, провівши судове слідство в обсязі, встановленому попереднім розглядом, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями колегія суддів вважає, що апеляція з доповненням засудженого не підлягають до задовольняння, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.4 ст. 152, ч.3 ст.153 КК України, вчинені за обставин, описаних у вироку, є обгрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Твердження засудженого, що він не вчиняв злочинів вмінених йому, спростовуються матеріалами судових засідань, адже судом першої інстанції було всесторонньо, об`єктивно досліджено та перевірено зібрані по справі докази, яким дано оцінку у вироку.

Покликання засудженого ОСОБА_9 про неповноту судового слідства через те, що не були допитані деякі свідки, явку яких в суд не було забезпечено, не відповідає дійсності, оскільки судом першої інстанції було неодноразово здійснено приводи свідків, які в суд не з`являлися з поважних причин, письмові пояснення, рапорти щодо цих причин містяться в матеріалах справи та були оголошені в суді, однак не були визначальними при вирішення питання про встановлення факту статевого акту між підсудним та потерпілою та підлягали оцінці за правилами оцінки доказів у їх сукупності відповідно до частини першої статті 67 КПК України 1960 року.

Водночас суд ретельно дослідив показання потерпілої, які є послідовними, логічними та підтверджуються доказами, яким дано оцінку у вироку суду першої інстанції:

- свідоцтвом про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.8б) у відповідності з яким вона ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю записана ОСОБА_14 ;

- даними висновку судово-медичної експертизи №1346 від 24.12.2008 року, яким встановлено, що у малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зростом 158 сантиметрів та вагою 40 кілограмів, мались тілесні ушкодження у вигляді саден на правому лікті, синців на підборідді з переходом на шию, а також ушкодження в ділянці зовнішніх статевих органів, а саме: в ділянці задньої спайки великих губ гіперемія (почервоніння), ушкодження в ділянці дівочої пліви «розриви на різних позначках умовного циферблату годинника з численними крововиливами по краях розривів, а також крововилив у верхній її частині. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в час та при обставинах, вказаних освідуваною дією твердого тупого предмета тупих предметів, зокрема ушкодження в ділянці статевих органів могли бути наслідком дії і статевого члена в стані збудження чи іншого прирівняного до нього предмета. Синці та садна, виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_10 відносяться до категорії легких тілесні ушкоджень;

- висновком судово-медичної експертизи двох мазків із вмістом заднього склепіння піхви і двох марлевих тампонів з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_10 № 867/2008-ім від 22.01.2009 року, яким встановлено, що в слідах на двох предметних склах з вмістом заднього склепіння піхви потерпілої в високочутливій реакції абсорбціїелюції виявлені сперматозоїди і антиген Н. Антигени А і В не виявлені. Антиген Н може походити, як за рахунок сперми мужчини (мужчин) видільників і невидільників з групою крові (сперми) О ізосерологічної системи ABO, в тому числі і від підозрюваного ОСОБА_11 ;

- даними у висновку судово-медичної експертизи бюстгальтера, трусів, гольфа, штанів, колгот, речей потерпілої ОСОБА_10 №840/2008-ім від 22.01.2009 року, якими встановлено, що кров потерпілої відноситься до грипи О з ізогемаглютенінами анти-А, анти-В, ізосерологічої системи АВО, дослідженням її слини встановлено, що вона відноситься до видільників Se. Кров ОСОБА_9 відноситься до АВО; дослідженням його слини встановлено, що він відноситься до видільників Se. В слідах на ластовиці трусів потерпілої виявлено сперматозоїди, кров людини і антиген Н, який може походити, як за рахунок сперми мужчини (мужчин) видільників з групою крові (сперми) О ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від ОСОБА_9 , так і за рахунок домішку піхвенногго вмісту і крові самої потерпілої.

Також в основу вироку були покладені висновки суду про винуватість ОСОБА_9 про вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст. 153 КК України, які ґрунтується на доказах, яким також дано оцінку у вироку, а саме:

· показанням свідка ОСОБА_14 , мати потерпілої;

· показанням свідка ОСОБА_15 , в присутності якої допитувалась малолітня потерпіла ОСОБА_10 .

Судом апеляційної інстанції були допитані експерт ОСОБА_16 та лікар-гінеколог ОСОБА_13 , які підтвердили свої покази, дані в суді першої інстанції. Також лікар-гінеколог ОСОБА_13 показав, що в його обов`язки входило проведення огляду малолітньої ОСОБА_10 , яку привезли на огляд, на підставі заяви про зґвалтуванням. В такому випадку в його обов`язки входило оглянути дівчину та при виявлені підстав для госпіталізації здійснити це. Однак при зовнішньому огляді ним не було виявлено ушкоджень, на підставі яких потрібна б була госпіталізації. Описані в експертизі пошкодження, можливо було виявити лише при детальному внутрішньому огляді статевих органів. Такого огляду він не здійснював, так як це не входило в його обов`язки. Щодо синців на руках та підборіддя потерпілої ОСОБА_10 , то він їх не бачив, бо оглядав лише живіт та зовнішній вид статевих органів.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_9 судом було призначене покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, його особи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Це покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

На підставі наведеного колегія суддів відмовляє засудженому ОСОБА_9 в задоволенні його апеляційних вимог.

Керуючись ст.ст. 362,366 КПК України, колегія суддів,

ухвалила :
Апеляцію з доповненнями засудженого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 липня 2014 року яким засуджено ОСОБА_9 за ч.4 ст. 152, ч.3 ст. 153 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Львівської області може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя:
Судді: