У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А., Гриціва М.І.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 березня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Запорізької області на вирок
Чернігівського районного суду Запорізької області від 7 вересня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
судимого 14 листопада 2002 року

за ч. 3
ст. 309 КК України на п'ять років

позбавлення волі зі звільненням
на

підставі
ст. 75 КК України з

випробуванням з іспитовим строком три

роки,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк п'ять
років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України
за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту
частину покарання за попереднім вироком від 14 листопада 2002 року і ОСОБА_1 визначено остаточне покарання
позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна, яке є його
власністю.

Цим вироком також було засуджено ОСОБА_2 та ОСОБА_3., вирок щодо
яких в касаційному порядку не оскаржений та касаційного подання щодо них не
внесено.

В
апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1.
визнано винним у тому, що він 24 червня 2004 року, перебуваючи в АДРЕСА_1, за
попередньою змовою з ОСОБА_2. придбав з метою збуту листя та верхні частини
рослини коноплі вагою 25.5 г. за збув їх ОСОБА_4. за 30 грн.

25
червня 2004 року близько 16 год. на вул. Пролетарській у с. Розівка
Чернігівського району ОСОБА_1 збув ОСОБА_4. за 20 гривень особливо небезпечний
наркотичний засіб - канабіс вагою 107 г.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеності винності
та кваліфікації дій ОСОБА_1., порушує питання про скасування вироку з
направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону. На думку прокурора, суд при призначенні
засудженому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України не застосував додаткове
покарання у виді конфіскації майна, яка є обов'язковим.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, перевіривши матеріали справи та доводи касаційного подання,
колегія суддів вважає, що воно задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість
ОСОБА_1. у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на доказах,
зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні,
належно оцінених судом, і в касаційному поданні не оспорюється.

Дії ОСОБА_1. за ч. 2 ст. 307 КК України кваліфіковано правильно, що
також не заперечуються прокурором.

Викладені в касаційному поданні доводи про неправильне застосування
судом кримінального закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_1., є
безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, в оригіналі вироку
Чернігівського районного суду Запорізької області від 7 вересня 2005 року при
призначенні ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України застосовано додаткове
покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, як видно з матеріалів справи, 26 вересня 2005 року судом
був виданий та направлений для виконання в Державну виконавчу службу виконавчий
лист щодо конфіскації майна засудженого ОСОБА_1., який за рішенням державного
виконавця повернуто до суду у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_1. майна, яке
підлягало конфіскації (а.с. 318).

Отже, вирок у частині
конфіскації майна засудженого ОСОБА_1. виконано.

Оскільки передбачені ч. 1 ст. 398 КПК України підстави для
скасування або зміни вироку щодо засудженого відсутні, підстав для призначення даної справи до
касаційного розгляду із повідомленням зазначених у ст. 384 КПК України осіб, немає.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Відмовити в задоволенні
касаційного подання заступника прокурора Запорізької області щодо ОСОБА_1
засудженого вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 7
вересня 2005 року.

судді:

Паневін В.О. Коротких О.А. Гриців М.І.