Справа № 1-810/2007р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21"
листопада 2007 року Оболонський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Камбулова Д.Г.

при секретарі - Рибаковій Т.В.

за участю прокурора - Сімонова Я.Г.

за участю захисника - ОСОБА_7.

за участю
законного

представника - ОСОБА_8.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві
кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м.
Києва, українця, громадянина України, не одруженого, освіта повна середня, не працюючого, студента З курсу Київського
оптико-механічного технікуму, який
зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 190 ч.2 КК
України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця м.
Могильов, Білорусь, білоруса,
громадянина України, не
одруженого, освіта повна середня, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, раніше не судимого,

у вчиненні
злочинів, передбачених ст. 190
ч.2, 304 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В середині липня 2007 року у ОСОБА_1 виник
злочинний умисел, спрямований на
незаконне заволодіння особистим майном раніше знайомого ОСОБА_3 Реалізуючи свій
злочинний умисел, спрямований на
незаконне заволодіння особистим майном,
близько 20 години ОСОБА_2,
перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_3 в м. Києві по АДРЕСА_4, умисно,
з корисливих мотивів, зловживаючи
довірою ОСОБА_3, попросив, щоб останній дав йому на деякий час
покористуватися своїм мобільним телефоном «Нокіа N72», пояснивши,
що йому начебто необхідний вказаний мобільний телефон для роботи, при цьому пообіцявши, що поверне мобільний телефон одразу ж по
першій вимозі, хоча насправді не мав
такого наміру і не збирався повертати ОСОБА_3
мобільний телефон чи відшкодовувати його вартість. ОСОБА_3 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_1
та повністю довіряючи останньому, надав
в користування ОСОБА_2 свій особистий мобільний телефон «Нокіа N72», вартістю 1000 гривень.

Заволодівши
вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_2
через декілька днів продав його невстановленій слідством особі, а отримані гроші витратив на свої особисті
потреби. В подальшому, коли ОСОБА_3 цікавився про місцезнаходження свого
вказаного телефону «Нокіа N72» та починав вимагати, щоб ОСОБА_2 повернув йому мобільний
телефон, то останній вигадував
різноманітні історії та казав, що з
телефоном все гаразд і що поверне його,
хоча насправді не збирався повертати мобільний телефон чи відшкодовувати
його вартість.

Внаслідок
злочинних дій ОСОБА_1 власнику майна ОСОБА_3
була спричинена матеріальна шкода на загальну суму 1000 гривень.

Крім
того, 18 серпня 2007 року приблизно о 14
годині ОСОБА_2, перебуваючи разом із
неповнолітнім ОСОБА_1 біля будинку № АДРЕСА_5,
запропонував останньому шляхом зловживання довірою заволодіти мобільним
телефоном гр. ОСОБА_3, на що
неповнолітній ОСОБА_1 погодився.

Реалізуючи
свій злочинний умисел, спрямований на
повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, 18 серпня 2007 року приблизно о 20 годині 30
хвилин ОСОБА_2 разом з неповнолітнім ОСОБА_1 зустріли потерпілого ОСОБА_3 на
зупинці громадського транспорту «Вулиця Майорова»
в АДРЕСА_6, після чого, діючи спільно, узгоджено,
за попередньо розробленим планом,
ОСОБА_2 попросив, щоб потерпілий
ОСОБА_3 дав неповнолітньому
ОСОБА_1зателефонувати свій мобільний телефон,
пояснивши, що начебто останньому
необхідно терміново зателефонувати. ОСОБА_3 ,
не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_1 та неповнолітнього
ОСОБА_1, довіряючи останнім, дав неповнолітньому ОСОБА_1свій мобільний
телефон «ASUS P535», вартістю
3177 гривень, і якому була вставлена
карта пам'яті на 2 Гб, вартістю 180
гривень. Взявши вказаний мобільний телефон,
неповнолітній ОСОБА_1, роблячи
вигляд, що начебто розмовляє по
мобільному телефону, зайшов разом з ним
за сусідній кіоск, після чого, як попередньо було домовлено з ОСОБА_2, направився до останнього додому. ОСОБА_2 в
цей час залишався постійно біля потерпілого ОСОБА_3 та відволікав увагу
останнього, а коли ОСОБА_3 , не дочекавшись неповнолітнього ОСОБА_1, почав пригрожувати, що звернеться до міліції, ОСОБА_2 заспокоїв останнього, умовив нікуди не звертатися та пообіцяв, що начебто наступного дня знайде
неповнолітнього ОСОБА_1 і поверне мобільний телефон, хоча насправді не збирався цього робити.

Після
цього ОСОБА_2 направився до себе додому,
де його вже чекав неповнолітній ОСОБА_1 разом із мобільним телефоном
ОСОБА_3 Не збираючись повертати потерпілому мобільний телефон та відшкодовувати
його вартість, цього ж дня ОСОБА_2 та
неповнолітній ОСОБА_1 продали вказаний мобільний телефон «ASUS P535» гр.
ОСОБА_4 , а отримані гроші розділили
навпіл та витратили згодом на свої особисті потреби.

Внаслідок
злочинних дій ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_1 власнику майна ОСОБА_3 була спричинена матеріальна шкода на загальну
суму 3357 гривень.

Крім того, 18 серпня 2007 року
приблизно о 14 годині ОСОБА_2,
перебуваючи разом із неповнолітнім ОСОБА_1 біля будинку № АДРЕСА_5, вирішив повторно шляхом зловживання довірою
заволодіти мобільним телефоном гр. ОСОБА_3 Реалізуючн свій злочинний
умисел, направлений на незаконне
заволодіння мобільним телефоном гр. ОСОБА_3,
ОСОБА_2, достовірно знаючи, що ОСОБА_1 є неповнолітнім, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, з метою схилити його до участі у вчиненні
злочину, запропонував останньому
спільно, незаконно, заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_3, щоб в подальшому його продати, а гроші поділити порівну, на що неповнолітній ОСОБА_1 погодився.

Реалізуючи
свій злочинний умисел, спрямований на
повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, 18 серпня 2007 року приблизно о 20 годині 30
хвилин ОСОБА_2 разом з неповнолітнім ОСОБА_1 зустріли потерпілого ОСОБА_3 на
зупинці громадського транспорту «Вулиця Майорова»
в АДРЕСА_6, після чого, діючи спільно, узгоджено,
за попередньо розробленим планом,
ОСОБА_2 попросив, щоб потерпілий
ОСОБА_3 дав неповнолітньому
ОСОБА_1зателефонувати свій мобільний телефон,
пояснивши, що начебто останньому
необхідно терміново зателефонувати. ОСОБА_3 ,
не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_1 та неповнолітнього
ОСОБА_1, довіряючи останнім, дав неповнолітньому ОСОБА_1свій мобільний
телефон « ASUS P535», вартістю
3177 гривень, в якому була вставлена
карта пам'яті на 2 Гб, вартістю 180
гривень. Взявши вказаний мобільний телефон,
неповнолітній ОСОБА_1, роблячи
вигляд, що начебто розмовляє по
мобільному телефону, зайшов разом з ним
за сусідній кіоск, після чого, як попередньо було домовлено з ОСОБА_2, направився до останнього додому. ОСОБА_2 в
цей час залишався постійно біля потерпілого ОСОБА_3 та відволікав увагу
останнього, а коли ОСОБА_3 , не дочекавшись неповнолітнього ОСОБА_1, почав пригрожувати, що звернеться до міліції, ОСОБА_2 заспокоїв останнього, умовив нікуди не звертатися та пообіцяв, що начебто наступного дня знайде
неповнолітнього ОСОБА_1 і поверне мобільний телефон, хоча насправді не збирався цього робити.

Після
цього ОСОБА_2 направився до себе додому,
де його вже чекав неповнолітній ОСОБА_1 разом із мобільним телефоном
ОСОБА_3 Не збираючись повертати потерпілому мобільний телефон та відшкодовувати
його вартість, цього ж дня ОСОБА_2 та
неповнолітній ОСОБА_1 продали вказаний мобільний телефон « ASUS P535» гр.
ОСОБА_4 , а отримані гроші розділили
навпіл та витратили згодом на свої особисті потреби.

Внаслідок
злочинних дій ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_1 власнику майна ОСОБА_3 була спричинена матеріальна шкода на загальну
суму 3357 гривень.

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 190 ч.2 КК України, визнав
повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив обставини вчиненого ним
злочину. Вказує на те, що ініціатором
вчинення злочину був ОСОБА_2 пояснює вчинене тим, що вчинив злочин в неповнолітньому віці. В
даний час навчається у технікумі. Зробив для себе відповідні висновки, запевняє суд про недопущення подібного, просить обрати відносно нього покарання, не пов»язане з позбавленням волі.

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених
ст. ст. 190 ч.2, 304 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив обставини вчинених ним
злочинів. Вказує на те, що дійсно
знав, що підсудний ОСОБА_1 є
неповнолітнім, та на його пропозицію про
заволодіння чужим майном ОСОБА_1 погодився. Також додав, що відшкодував збитки потерпілому в повному
обсязі. Зробив для себе відповідні висновки, запевняє суд про недопущення
подібного в подальшому, просить обрати
відносно нього покарання, не пов»язане з
позбавленням волі.

Допитаний
в судовому засіданні законний представник неповнолітнього підсудного ОСОБА_1 -
ОСОБА_1 охарактеризував сина виключно з
позитивної сторони. Вказує на те, що син
виховувався в повній сім»ї, нарікань на
його поведінку з боку вчителів під час навчання у школі та технікумі не
надходило. Після вчинення злочину син більш відповідально ставиться до навчання
та своєї поведінки. Запевняє суд про посилення виховного впливу на сина, просить обрати йому покарання, не пов»язане з позбавленням волі.

Враховуючи
те, що підсудні та інші учасники процесу
не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та
істинності їх позиції, заслухавши думку
учасників процесу, та роз'яснивши їм
положення ст. 299 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших
доказів по справі, відносно тих
фактичних обставин справи, які ніким не
оспорюються.

Таким
чином, оцінюючи в сукупності всі зібрані
докази, суд вважає, що винність підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_1
(кожного) у судовому засіданні доведена повністю.

Дії ОСОБА_1 повинні бути кваліфіковані за
ст. 190 ч.2 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном
шляхом зловживання довірою (шахрайство),
вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Дії
ОСОБА_1 повинні бути кваліфіковані за
ст. 190 ч.2 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном
шляхом зловживання довірою (шахрайство),
вчиненому повторно, за
попередньою змовою групою осіб.

Крім
того, дії ОСОБА_1 повинні бути
кваліфіковані за ст. 304 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразились у втягненні неповнолітнього у
злочинну діяльність.

Призначаючи
покарання підсудному ОСОБА_1, у
відповідності зі ст. ст.
65, 103 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного, обставини,
що пом'якшують та обтяжують покарання,
умови життя неповнолітнього,
вплив дорослих, рівень розвитку
та інші особливості неповнолітнього.

Пом'якшуючими
обставинами, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття підсудного, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих
збитків, а також вчинення злочину
неповнолітнім.

Обтяжуючих
обставин, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім
того судом також враховуються відношення підсудного до вчиненого, а також те,
що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення
злочину середньої тяжкості.

На
підставі викладеного, суд вважає за
необхідне обрати ОСОБА_1покарання у виді позбавлення волі, але вважає,
що його перевиховання та виправлення можливо без ізоляції від
суспільства, і вважає за доцільне
призначити ОСОБА_1покарання з застосуванням
ст. ст. 75, 104 КК України.

Призначаючи
покарання підсудному ОСОБА_2 у відповідності зі
ст. 65 КК України, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Пом'якшувальними
обставинами, згідно ст. 66 КК України, суд визнає те, що підсудний щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обтяжуюючих
обставин, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім
того судом також враховуються відношення підсудного до вчиненого, а також те,
що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення
злочину середньої тяжкості.

На
підставі викладеного, суд вважає за
необхідне обрати ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі, але вважає,
що його перевиховання та виправлення можливо без ізоляції від
суспільства, і вважає за доцільне
призначити ОСОБА_2 покарання з застосуванням
ст. 75 КК України.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд-

З АС У ДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 190 ч.2 КК України і призначити йому
покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На
підставі ст. ст.
75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_1 від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, зобов'язавши його повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_2 визнати
винним у вчиненні злочинів,
передбачених ст. ст.
190 ч.2, 304 КК України і
призначити йому покарання:

за ст.
190 ч.2 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ст. 304 КК України у виді 1 (одного) року
позбавлення волі.

На
підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_2 визначити остаточне
покарання за цим вироком шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим і призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_2 від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, зобов»язавши його повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи а також періодично з"являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Речовий доказ по
справі (а.с. 37) - залишити за належністю у ОСОБА_3

Запобіжний
захід відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд з постійного
місця проживання до набуття вироком чинності - залишити без змін.

Вирок
може бути оскаржено до Апеляційного суду м.
Києва через Оболонський районний суд м.
Києва протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.