УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/1304/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року року Апеляційний суд Житомирської області
в складі в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року,-
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ягодинка Друга Володарсько-Волинського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм TOB "Валки-Ільменіт", раніше не судимого, -
засуджено: - за ст. 286 ч. 2 КК України на 3 роки 4 місяці позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки; - за ст. 135 ч. 1 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначено остаточне покарання 3 роки 4 місяця позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання час його затримання з 03.08.2014 року по 05.08.2014 року.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов заявлений ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду.
Керуючи у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, та проїжджаючи поблизу будинку № 25 вул. К.Маркса у смт. Володарськ-Волинський Житомирської області, у напрямку площі Червоної, водій ОСОБА_9 в силу стану алкогольного сп`яніння та в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись, в порушення вимог пункту 19.1. зазначених Правил, в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості без ввімкнених фар ближнього світла, в порушення вимог пункту 12.3 Правил при виникненні небезпеки для руху або перешкоди негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, в результаті чого скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які рухались попереду в попутному напрямку по краю проїзної частини праворуч.
Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобно-скроневої ділянки, забою м`яких тканин потиличної ділянки волосяної частини голови, синця на нижній повіці лівого ока, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, вдавленого уламкового перелому лобної кістки зліва, саден обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, рваної рани ділянки лівого колінного суглобу та забою лівої стопи, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та переважаючою контактуючими поверхнями і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; пішохід ОСОБА_10 отримав легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог підпунктів «б», «д» пункту 2.3., підпункту «а» пункту 2.9., пункту 12.3. та підпункту «а» пункту 19.1. Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Після здійснення наїзду на ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , водій ОСОБА_9 , будучи причетним до скоєння даної ДТП, в порушення вимог пункту 2.10 Правил дорожнього руху України, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про ДТП орган міліції, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, і з метою уникнення відповідальності за скоєне на причетному до ДТП автомобілі зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_8 , яка перебуваючи в небезпечному для життя стані, була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілу у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілій допомогу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оскаржуючи кваліфікацію та фактичних обставин кримінального правопорушення, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, призначити останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, визначивши іспитовий строк з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає особі обвинуваченого та обставинам, які були встановлені під час судового розгляду. Вказує на обставини, які на його думку, є підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, міркування прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги, обговоривши її доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст.ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1 КК України судом кваліфіковані правильно. В апеляційній скарзі висновки суду про доведеність вини та кваліфікація дії обвинуваченого не оспорюються.
Відповідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд врахував обставини, які пом`якшують його покарання - щире каяття та активне
сприяння розкриттю вчиненого злочину, та обставину, яка обтяжує його покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 підтвердила написання нею розписки щодо повного відшкодування обвинуваченим ОСОБА_9 завданої їй матеріальної та моральної шкоди, яка була долучена до провадження за клопотанням захисника, і вважала за можливе задовольнити апеляційну скаргу захисника.
Також, апеляційний суд відмічає, що обвинувачений ОСОБА_9 скоїв вказані кримінальні правопорушення за які його засуджено, перебуваючи на посаді начальника ІТТ Володарськ-Волинського РВ УМВС України в Житомирській області та, маючи звання старшого лейтенанта міліції, та, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, що безумовно призвело до дискредитації ОВС як правоохоронного органу. Тому, з урахуванням наведеного та встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, не зазначенням в апеляційній скарзі якихось нових обставин та даних, які б не були враховані місцевим судом, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України. Разом з тим вважає за можливе змінити вирок суду, пом`якшити ОСОБА_9 призначене покарання у виді позбавлення волі, застосувавши положення ст. 69 ч. 1 КК України до основного покарання, враховуючи наявність вище зазначених у вироку суду двох обставин, які пом`якшуються його покарання та, на підставі ст. 66 ч. 1 п. 2, визнавши ще одну таку обставину, як добровільне відшкодування завданого збитку, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та наведені дані щодо особи обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_8 щодо можливого пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, призначивши ОСОБА_9 основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 286 ч. 2 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити.
Призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 135 ч. 1 КК України до покарання визначеного судом першої інстанції - на 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 остаточне покарання 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

В решті вказаний вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: