У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Кравченка
К.Т.,

суддів за участю
прокурора

Саленка І.В.

розглянула у
судовому засіданні у м. Києві 31 травня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2 та
представника цивільного відповідача ОСОБА_3 на вирок Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 18 січня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 4 квітня 2006 року.

Вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця м.
Аркалик Кустанайської

області Казахстан, жителя с. Вітіно

Сакського району АР Крим, судимості не має,

засуджено до позбавлення волі:

- за ч.2 ст.190 КК України на два роки;

- за
ч.4 ст.190 КК України на вісім років з конфіскацією всього майна, котре є його
особистою власністю;

- за
ч.2 ст.15 - ч.4 ст.190 КК України на шість років з конфіскацією всього майна,
котре є його особистою власністю;

- за
ч.1 ст. 209 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки без
конфіскації іншого майна, одержаного злочинним шляхом.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
ОСОБА_1 остаточно призначено вісім років позбавлення волі, з конфіскацією
всього майна, котре є його особистою власністю, та в силу ст.69 КК України без
конфіскації майна, одержаного злочинним шляхом.

За ч.3 ст. 207 та ч.1 ст. 358 КК України ОСОБА_1
виправдано за відсутністю у його діях складу злочину.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілих:

- ОСОБА_4 525 200 грн. на відшкодування матеріальної, 100 000 грн. - моральної
шкоди, та 3 658 725 грн. - не отриманого прибутку;

- ОСОБА_5
на відшкодування матеріальної шкоди 1 598 325 грн. та моральної - 100 000 грн.;

- ОСОБА_6
на відшкодування матеріальної шкоди 963 540 грн. та моральної - 100 000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у доход держави 1 525
грн. 27 коп. судових
витрат.

Як визнав суд, у 1993 році, ОСОБА_1,
представившись представником ПП “Спартак”, обманним шляхом, зловживаючи довірою
потерпілого, уклав із ОСОБА_4 угоду від 26 жовтня 1993 року, відповідно до
котрої зобов'язався на земельній ділянці
на АДРЕСА_1, котра була виділена ОСОБА_7 рішенням 15 сесії Молочненської
селищної ради, збудувати два будинки протягом 6 місяців і оформити
правоустановчі документи на них та на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4. ОСОБА_4, відповідно до
вказаної домовленості, у проміжок часу з 1994 по 1995 роки, передав ОСОБА_1 гроші у сумі 104 000 дол. США. Однак,
ОСОБА_1, не маючи наміру виконувати умови угоди, продовжуючи свою злочинну
діяльність, побудувавши один будинок, передав право власності на нього своєму
братові - ОСОБА_7. Другий будинок припинив будувати і у такий спосіб заволодів
грошима ОСОБА_4 на суму 104 000 дол. США.

У проміжок часу з 1996 по 1997 рік,
ОСОБА_1, обманним шляхом, зловживаючи довірою ОСОБА_5, відповідно до укладеної
між ними угоди від 20 грудня 1996 року, збудував за кошти потерпілого будинок
на своїй земельній ділянці
на АДРЕСА_2. 7 липня 1997 року,
оформивши відповідні документи, ОСОБА_1 заволодів будинком і не передав право
власності на нього і земельну ділянку ОСОБА_5, чим заподіяв потерпілому
матеріальну шкоду на суму 316 500 дол. США.

Продовжуючи свою злочинну діяльність,
ОСОБА_1, у проміжок часу з 1998 по 2001 рік, обманним шляхом, зловживаючи
довірою ОСОБА_6 уклав із потерпілим угоду від 17 серпня 1998 р. і отримав від
нього кошти на загальну суму 190 800 дол. США на будівництво будинку на
суміжній ділянці на АДРЕСА_2, не маючи наміру передавати ОСОБА_6 право
власності на будівлю.

Весною
2002 року, ОСОБА_1 обманним шляхом та зловживаючи довірою ОСОБА_6, під приводом
необхідності додаткових витрат на будівництво, намагався заволодіти грошима
потерпілого у сумі 30 000 дол. США. Однак, злочин не довів до кінця, з причин,
що не залежали від його волі.

Крім того, у період часу з 2001 по 2002
рік, ОСОБА_1, будучи приватним підприємцем, маючи патент на підприємницьку діяльність
у виді квартироздачі, легалізував отриманий ним злочинним шляхом будинок на
АДРЕСА_2, використовуючи його для надання курортних послуг.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 4 квітня 2006 року апеляції прокурора, засудженого та його
захисника, представника цивільного відповідача ОСОБА_3 задоволені частково. У
задоволенні апеляцій представника потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_8, відмовлено. Вирок Сакського
міськрайонного суду від 18 січня 2006 року змінено. Постановлено вважати
ОСОБА_1 засудженим за ч.1 ст.209 КК України із застосуванням ст. 69 КК України
на три роки позбавлення волі, без конфіскації майна, у тому числі й без
конфіскації майна отриманого злочинним шляхом. У частині вирішення цивільного
позову ОСОБА_4 вирок скасовано, а справу в цій частині направлено на новий
судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2
просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу провадженням закрити.
Захисник вважає, що досудове та судове слідство проведено неповно та однобічно,
винність засудженого у вчиненні злочинів не доведена. На думку захисника між
ОСОБА_1 та потерпілими мали місце цивільно-правові відносини. Зазначає, що у
справі було порушено кримінально-процесуальний закон та не правильно вирішені
цивільні позови.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на
те, що злочини він не вчиняв, на досудовому слідстві до нього застосовувалися
незаконні методи, у справі було порушено кримінально-процесуальний закон, а
також порушено його право на захист. Просить скасувати ухвалу апеляційного суду
і закрити провадження у справі.

Представник цивільного відповідача
ОСОБА_3 у касаційній скарзі просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу закрити за відсутністю у діях винного складу злочину. ОСОБА_3 вважає, що
судом порушено кримінально-процесуальний закон.

Заслухавши доповідача, прокурора, який перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги засудженого, захисника та представника
цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів,
за які його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи та стверджується
наведеними у вироку доказами.

Так, на обґрунтування свого висновку щодо доведеності
винності засудженого, суд підставно послався на показання потерпілих ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
які повністю викривають ОСОБА_1 у вчиненні шахрайства.

Крім того, суд підставно послався як на доказ вини
ОСОБА_1 на дані, що є у протоколах огляду будинків на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та
фототаблицях до них, очних ставок ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та ОСОБА_7, розписках про
отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 коштів для будівництва
житлових будинків, висновках судово-почеркознавчої експертизи, свідоцтві про
право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 та державному акті на право власності на
земельну ділянку на АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7; копії свідоцтва про право
власності на житловий будинок та державному акті про право власності на
земельну ділянку на АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_1 та іншими доказами у справі, яким
суд дав належну оцінку та підставно поклав в основу обвинувального вироку.

За таких обставин вважати, що доводи ОСОБА_1 та його
захисника про те, що досудове та судове слідство проведено неповно та однобічно
а так само і, що винність засудженого у вчиненні злочинів не доведена, не можна
визнати підставними.

Що стосується посилання ОСОБА_1 про
застосування до нього незаконних методів на досудовому слідстві, а також про
порушення його права на захист, то вони були предметом ретельної перевірки і не
знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Правильність висновків суду щодо доведеності винності
ОСОБА_1, у вчиненні злочинів, відповідальність за які передбачена саме ч.ч.2, 4
ст.190, ч.2 ст.15 - ч.4 ст.190 КК України, сумнівів не викликає.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових
рішень, не встановлено.

Проте із законністю інших рішень у даній справі не можна
погодитися із наступних підстав.

Як убачається зі справи, ОСОБА_1, шляхом шахрайства
заволодів грошима ОСОБА_6 на загальну суму 220 800 дол. США, на які збудував
будинок на АДРЕСА_2. Злочинні дії винного за цим епізодом кваліфіковано за ч.2
ст.190 КК України.

У подальшому, з 2001 по 2002 рік, ОСОБА_1, будучи
приватним підприємцем, використовував зазначений будинок для надання курортних
послуг, таким чином, як визнав суд, легалізував отриманий ним злочинним шляхом
будинок.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства
про кримінальну відповідальність за легалізацію (відмивання) доходів, одержаних
злочинним шляхом» від 15 квітня 2005 року № 5, обов'язковою умовою, за якою
настає відповідальність за легалізацію доходів отриманих злочинним шляхом, є їх
одержання унаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, за
яке відповідною статтею КК України передбачено кримінальну відповідальність у
виді позбавлення волі на строк не менше трьох років.

Однак, частина друга ст.190 КК України передбачає
покарання до трьох років позбавлення волі.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що судові
рішення у справі підлягають зміні.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2
та представника цивільного відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки
Крим від 18 січня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 4 квітня 2006 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Судові рішення в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.209
КК України скасувати, а справу у цій частині закрити, на підставі п.2 ч.1 ст.6
КПК України, за відсутністю у діях засудженого складу злочину.

Судді:

Кравченко К.Т.