Справа №1-40/08
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2008 року Бородянський районний суд

Київської області в складі:
головуючого - судді Стасенка Г.В.,

при секретарі - Дубовенко О.В.,

з
участю прокурорів - Новікова С.А., Ігнатьєва О.М.,

Волошановського
Р.М.,

потерпілої -ОСОБА_2.,

захисників - ОСОБА_3., адвоката ОСОБА_4.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка кримінальну справу
про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Київ, громадянина
України, з базовою вищою освітою, неодруженого, працюючого обваловальником
м'яса в магазині "Сільпо" (м.Київ, проспект Перемоги,87), який
проживає в АДРЕСА_1, раніше судимого 24
червня 2005 року Голосіївським районним
судом м.Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі,
відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

в
здійсненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186
КК України,

встановив:

28 червня 2007 року, приблизно о 23-й годині 45 хвилин,
підсудний ОСОБА_1., знаходячись у вагоні №4 електропотягу № 6647 сполученням
"Борщагівка-Тетерів" під час зупинки на залізничній станції
"Бородянка" Київської області відкрито викрав, зірвавши з руки, у
потерпілоїОСОБА_2. сумку вартістю 95 гривень, в якій знаходилися: гаманець
вартістю 30 гривень з грошима в сумі 670
гривень, проїзний квиток на потяг сполученням "Київ-Євпаторія"
вартістю 60 гривень, мобільний телефон "Самсунг-Д-800" чорного
кольору вартістю 1549 гривень, з чіп-картою
"Ді-Джус" за номером 4 вартістю 25 гривень, на рахунку якої
було 5 гривень, гарнітура до мобільного телефону "Самсунг" -
навушники вартістю 65 гривень, а всього на загальну суму 2499 гривень, а також
косметика, ключі в кількості 4 шт., паспорт
громадянки України на ім'яОСОБА_2. НОМЕР_1, студентський квиток на
ім'яОСОБА_2., посвідчення працівника залізниці на ім'я ОСОБА_5., пропуск в
приміщення АТС "Київ-Лада" на ім'яОСОБА_2., банківська картка
"ПриватБанку" на ім'яОСОБА_2. НОМЕР_2, які матеріальної цінності для
потерпілої не являють, і з викраденим майном з місця злочину втік через відчинені двері електропотягу.

Допитаний в судовому засіданні підсудний винним себе не
визнав, стверджуючи, що на місці злочину і, взагалі, в електропотязі його в той
час не було і пограбування потерпілої він не здійснював. Суду, зокрема,
пояснив, що 28 червня 2007 року він з 8-ї до 20-ї години знаходився на роботі -
в магазині "Сільпо" в м.Києві по проспекту Перемоги,87, після чого
поїхав до друзів в Оболоньський район. Приблизно з 21-ї години 30 хвилин до
22-ї години 30 хвилин він зустрівся з Чупіль і з нею сидів на лавці, а після
того пішов до інших друзів, прізвища яких не знає, і з ними теж посидів на
вулиці. Вживав пиво. Куди він пішов після того не пам'ятає оскільки на роботі
він сильно втомився, а тому не пам'ятає де ночував в ніч з 28 червня 2007 року.
Стверджував, що того вечора він в смт.Бородянку не їздив, оскільки,
пам'ятає, що наступного ранку він поїхав
на роботу з м.Києва - з району Оболоні. Увечері 20 серпня 2007 року він повертався додому в смт.Бородянку. Дорогою в
напрямку свого будинку, коли він йшов разом
із співробітницею, на містку, його наздогнали якісь люди, як в подальшому
з'ясувалося - працівники міліції, стали викручувати йому руки і посадили в автомобіль. При цьому в
нього випала барсетка з документами. Спочатку його завезли в Бородянський
райвідділ міліції, а потім на вокзал
станції "Тетерів". Там його били, примушували зізнатися в злочині - у
викраденні телефону, а вранці відпустили. Спочатку він звернувся в лікарню, а
потім подав заяву в прокуратуру. 18 вересня 2007 року його викликали в лінійне
відділення міліції, де затримали.

Разом з тим винність підсудного підтверджується такими
доказами.

ПотерпілаОСОБА_2. в судовому засіданні засвідчила, що увечері
28 червня 2007 року вона поверталася з м.Києва додому в смт.Пісківку
Бородянського району. Близько 23-ї години, вона виїхала в електропотязі - в
четвертому вагоні зі станції "Святошин" і дорогою заснула. Свою сумку
вона притиснула до стіни вагону. На
зупинці на станції "Бородянка" її розбудив незнайомий хлопець -
підсудний ОСОБА_1 і запитав куди вона їде. Коли вона хотіла встати, то
підсудний вирвав у неї з рук її сумку, вибіг з вагона і побіг в кінець
платформи. Вона стала його наздоганяти, але підсудний зістрибнув з платформи і
побіг до кущів, а потім переліз через огорожу і втік. З кафе на Привокзальній
площі вона зателефонувала в міліцію. Коли приїхали працівники міліції, то
прийняли в неї заяву і роз'яснили, що заяву передадуть у лінійне відділення
міліції. Після цього вона позичила гроші і поїхала додому. У викраденій сумці в
неї був мобільний телефон "Самсунг",
гаманець з грошима в сумі 670 гривень, ключі, документи, косметика та квиток
на потяг до Євпаторії, куди вона мала їхати на відпочинок. 20 серпня 2007 року,
коли вона з подругою поверталася додому,
то на залізничній платформі в гурті молоді впізнала підсудного, який сів в той
же електропотяг. Дорогою вона переконавшись, що підсудний це саме той нападник,
який викрав у неї сумку, зателефонувала матері і повідомила, що впізнала
злочинця і попросила викликати міліцію. По приїзду електропотяга в Бородянку,
коли підсудний з якоюсь дівчиною вийшов з вагона, вона стала за ними
слідкувати, повідомляючи по телефону своїй матері, а потім працівникам міліції
про свій маршрут. Працівники міліції, які під'їхали у зазначене нею місце,
затримали підсудного на мосту. Спочатку підсудного привезли в Бородянський
райвідділ міліції, а потім на станцію "Тетерів", але звідти
відпустили. Впевнена, що саме підсудний ОСОБА_1 викрав у неї сумку в
електропотязі.

Згідно з рапортом оперативного чергового Бородянського РВ ГУ
МВС України в Київській області, 29 червня 2007 року, в 00 годин 15 хвилин, по
телефону від ОСОБА_2 надійшло повідомлення, що 28 червня 2007 року,
приблизно о 23-й годині 50 хвилин, в
електропотязі
"Борщагівка-Тетерів" при під'їзді до стації
"Бородянка" невідома особа відкрито заволоділа її сумкою з
документами і грошима. (т.1,а.с.4)

Як убачається із
заявиОСОБА_2. від 29 червня 2007 року, 28 червня 2007 року, близько опівночі, в
електропотязі до неї підійшов незнайомий чоловік і вихопив в неї з рук сумку, в
якій були гроші в сумі 670 грн., паспорт, мобільний телефон
"Самсунг-Д-800", квиток на потяг "Київ-Євпаторія" на 25
липня 2007 року, косметичка, і вибіг з електропотягу. (т.1,а.с.5)

Свідок ОСОБА_5. в судовому засіданні засвідчила, що увечері
28 червня 2007 року її дочка - потерпілаОСОБА_2. зателефонувала їй, що
повертається додому, але в потязі, який прийшов на станцію "Тетерів" (смт.Пісківка),
приблизно опівночі потерпілої не було і її мобільний телефон не відповідав.
Приблизно о 2-й годині ночі потерпіла приїхала додому і розповіла, що якийсь
молодий чоловік в електропотязі вирвав у неї з рук сумку, в якій були телефон,
гроші тощо і втік. Через декілька днів їй повідомили, що в одному з вагонів із
щебенем на станції Київ-Московський залізничний працівник виявив сумку дочки, але
грошей і телефону в сумці не було. 20 серпня 2007 року, після 20-ї години, їй
зателефонувала потерпіла і повідомила, що на пероні побачила хлопця, який її
обікрав. Про це вона (свідок) повідомила працівникам міліції на станції
"Тетерів", які запропонували щоби потерпіла слідкувала за злочинцем.

Свідок ОСОБА_6 засвідчила суду, що влітку 2007 року, приблизно
о 3-й годині ночі, до неї прийшла її подруга
- потерпіла ОСОБА_2 і повідомила, що в неї викрали сумку з документами,
в зв'язку з чим просила повідомити про це
на роботу оскільки вони працювали на одному підприємстві. Потім
потерпіла розповідала, що в електропотязі, повертаючись додому, вона задрімала,
а на станції "Бородянка" її розбудив незнайомий хлопець і вихопив у
неї з рук сумку. Після того, приблизно в кінці літа 2007 року вони з
потерпілою, повертаючись додому, стояли на
залізничній платформі і коли біля них проходили молоді хлопці, то
потерпіла вказала на одного з них - підсудного, що це саме він її обікрав. Вони
їхали в одному електропотязі і потерпіла, переконавшись, що правильно впізнала
підсудного, повідомила про це по телефону матері щоби вона викликала міліцію.
Підсудний з якоюсь дівчиною зійшли з електропотягу на станції
"Бородянка", а вона (свідок) з
потерпілою слідкували за ними. В цей час приїхали працівники міліції і,
затримавши підсудного, повезли його, спочатку в Бородянський райвідділ міліції,
а потім в лінійний відділок на станції "Тетерів". Потерпіла
підтвердила, що саме підсудний її
обікрав і біля 2-ї години ночі їх відпустили, а приблизно через годину -
підсудного.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 засвідчила, що 3 липня 2007 року
вона була на базарі в м. Ірпені, де
допомагала своєму дядькові ОСОБА_8., який має там кіоск з продажу дисків. До неї підійшов раніше не знайомий
підсудний ОСОБА_1, який запропонував їй купити в нього мобільний телефон
"Самсунг" чорного кольору. Вона купила цей телефон і вставила в нього
свою сім-картку. З цього телефону вона
зробила дзвінок дядькові. Потім
вона продала цей телефон іншій особі, а через деякий час працівники міліції
вийшли на телефон її дядька.

Свідок ОСОБА_8 засвідчив суду, що влітку 2007 року його
племінниця ОСОБА_7 допомагала йому
торгувати на Ірпінському базарі.
З її слів йому відомо, що вона в якогось хлопця купила мобільний телефон, в який
вставила свою сім-карту. З цього телефону ОСОБА_7 йому телефонувала. Через деякий час в липні 2007 року йому
зателефонували на його мобільний телефон працівники міліції на станції
"Тетерів" і домовилися про зустріч. При зустрічі їх цікавило, з якого
мобільного телефону йому надходив конкретний дзвінок. Перевіривши, він з'ясував
і повідомив їм, що йому телефонувала його племінниця ОСОБА_7.

З оголошених в судовому засіданні показань свідкаОСОБА_9 убачається, що 3 липня 2007 року, приблизно о
15-й годині, він прийшов на Ірпінський базар
щоби купити мобільний телефон. В
одному з ларьків він побачив мобільний телефон "Самсунг-Д-800"
чорного кольору. Телефон продавала молода дівчина років 14-15. Він перевірив
цей телефон і купив його за 600 гривен. 29 серпня 2007 року, коли він зайшов до
своєї тітки -ОСОБА_10, то вона йому повідомила, що придбаний ним мобільний
телефон є краденим і його необхідно повернути працівникам міліції. Оскільки
того дня він повинен був виїжджати до місця проживання і не міг залишитися в м.
Ірпені, то він залишив телефон ОСОБА_10 і попросив передати його працівникам міліції. (т.1, а.с.103)

З оголошених в судовому засіданні показань свідкаОСОБА_10
убачається, що 3 липня 2007 року її племінник ОСОБА_11, який на той час
гостював в неї в м. Ірпені, придбав на
місцевому базарі у незнайомої дівчини мобільний телефон
"Самсунг-Д-800". 29 серпня
2007 року їй зателефонували працівники міліції, від яких вона дізналась, що
мобільний телефон, який придбав ОСОБА_11, був викраденим. Після цього вона
добровільно видала працівникам міліції цей мобільний телефон. (т.1,а.с.38)

Допитаний як свідок ОСОБА_12. засвідчив суду, що він, як
начальник Ірпінського лінійного відділу міліції за дорученням начальника лінійного відділення на станції
"Тетерів" Савіченка проводив вилучення телефону, який був викрадений
у потерпілої. Жінка, як він вважав, мати хлопця, який придбав на Ірпінському базарі мобільний телефон у
дівчини на ім'я Катерина, добровільно видала йому мобільний телефон.

Згідно з протоколом добровільної видачі від 29 серпня 2007
року, начальник ЛПМ ОСОБА_12. в м. Ірпені прийняв відОСОБА_10 мобільний телефон
"Самсунг-Д-800" імей 15587 чорного кольору, який був
придбаний ОСОБА_11 на Ірпінському базарі. (т.1,а.с.15)

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_13 - начальник лінійного пункту міліції
засвідчив суду, що до нього з Бородянського райвідділу міліції надійшли на
виконання матеріали по факту пограбування ОСОБА_2, але ці
матеріали за рішенням керівництва були повернуті в Бородянський райвідділ для
доопрацювання. Через деякий час увечері від свого співробітника ОСОБА_14 він
дізнався, що мати потерпілої ОСОБА_2
повідомила, що її дочка їде в електропотязі і впізнала особу, яка скоїла її
пограбування. Разом з іншими працівниками лінійного пункту - ОСОБА_15, ОСОБА_16
і ОСОБА_14 вони виїхали на двох
автомобілях в смт.Бородянку, підтримуючи дорогою зв'язок з потерпілою. Під'їхавши на вказане нею
місце, вони зустрілися з потерпілою і вона вказала на підсудного, який саме
переходив через місток. Затримавши підсудного, вони доставили його в приміщення
Бородянського райвідділу міліції, де мали знаходитися матеріали про
пограбування, але, дізнавшись, що на той час ці матеріали вже були відправленні
в лінійний відділ, вони поїхали разом з підсудним і потерпілою на станцію "Тетерів". Там вони
встановили особу підсудного, опитали його
і повідомили по телефону його дружині про місце знаходження підсудного.
Оскільки в них не було матеріалів по факту пограбування - вони знаходилися в
процесі пересилки, то підсудного вони відпустили. Ніякого фізичного впливу до
підсудного не застосовувалося.

Свідок ОСОБА_14.,ОСОБА_16.,ОСОБА_15дали суду, в основному,
аналогічні показання.

З оголошених в
судовому засіданні показань свідка ОСОБА_17, яка не з'явилась в судове
засідання з поважних причин, убачається, що
вона під час роботи прийомоздавальником вантажу на станції
Київ-Московський в одному з вагонів
виявила жіночу сумку, в якій були паспорт, студентський квиток,
банківська картка, пропуск, проїзний квиток на потяг "Київ-Євпаторія"
на 25 липня 2007 року на ім'яОСОБА_2., посвідчення працівника залізниці
на ім'я ОСОБА_5., а також гаманець, косметика і ключі в кількості 4
штуки. Через працівників залізниці вона зв'язалась з ОСОБА_5., яка пояснила, що
ці речі були викрадені у її дочки, і в подальшому вона передала знайдені
речіОСОБА_2. і ОСОБА_5. (т.1,а.с.37)

Згідно з протоколами добровільної видачі і огляду від 6 вересня 2007 року, потерпілаОСОБА_2. надала слідчому сумку,
паспорт, студентський квиток, посвідчення працівника залізниці, пропуск,
банківську картку, гаманець, косметику та 4 ключі, які були в неї викрадені 28
червня 2007 року в електропотязі і повернутіОСОБА_17. (т.1, а.с.20,21-23)

Згідно з протоколами про пред'явлення предметів для впізнання
і огляду від 6 вересня 2007 року, потерпілаОСОБА_2. впізнала серед інших аналогічних
телефонів свій мобільний телефон "Самсунг-Д-800" чорного кольору, як
той, що був у неї викрадений 28 червня 2007 року в електропотязі на станції
"Бородянка". Саме цей мобільний телефон "Самсунг Д-800" був добровільно виданий ОСОБА_10. (т.1,а.с.26,28)

В судовому засіданні були оглянуті надані потерпілоюОСОБА_2.
гарантійний паспорт та диск до мобільного телефону "Самсунг-Д-800" ,
придбаного в магазині "Мобілочка".

Як убачається з протоколу пред'явлення особи для впізнання
від 18 вересня 2007 року, потерпілаОСОБА_2. впізнала серед чотирьох осіб
підсудного ОСОБА_1., як особу яка 28 червня 2007 року в електропотязі вихопила
в неї з рук її майно. (т.1, а.с.44,45)

Згідно з протоколом пред'явлення для впізнання від 18 вересня
2007 року свідок ОСОБА_7 серед інших осіб впізнала підсудного ОСОБА_1., як особу, яка 3 липня 2007 року на
базарі в м. Ірпені продала їй мобільний телефон "Самсунг-Д-800"
чорного кольору. (т.1,а.с.46,47)

Як убачається з витягу з графіку руху електропотягів, в
період 28-29 червня 2007 року час відправлення електропотягу № 6647 зі станції
"Святошин" - 22 години 59 хвилин, а час прибуття на станцію
"Бородянка" - 23 години 53 хвилини. (т.2,а.с.73,74)

Оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що винність
підсудного в здійсненні інкримінованого йому діяння знайшла своє підтвердження
в судовому засіданні.

Суд критично ставиться до доводів підсудного щодо його
непричетності до відкритого викрадення майна потерпілоїОСОБА_2. оскільки ці
доводи спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами,
зокрема послідовними і докладними показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_7,
показанням інших свідків, протоколами впізнання, вилучення і добровільної
видачі речових доказів тощо.

Водночас показання підсудного суд знаходить непослідовними і
суперечливими.

Так, в судовому засіданні підсудний
ОСОБА_1., змінивши свої попередні показання, не зміг пояснити суду, де він
знаходився вночі з 28 на 29 червня 2007 року, в період, коли було вчинене
інкриміноване йому діяння, пояснюючи, що не пам'ятає, де він ночував тієї ночі,
оскільки 28 червня 2007 року сильно втомився на роботі - в магазині "Сільпо", де
знаходився до 20-ї години.

Проте, як убачається з оглянутих в судовому засіданні табелів
використання робочого часу в ТОВ "Фоззі-Фуд", куди входить магазин
"Сільпо", 28 червня 2007 року у підсудного ОСОБА_1. був вихідний
день. (т.2, а.с.145-150)

Лише
після огляду зазначених табелів підсудний змінив в цій частині свої
показання, пояснивши, що, дійсно, 28 червня 2007 року він на роботі не був, а
раніше про це просто забув.

Допитана як свідок ОСОБА_18 засвідчила в судовому засіданні,
що 28 червня 2007 року в період з 21-ї години 30 хвилин до 22-ї години 30
хвилин до неї на вул.Мате-Залки в м.Києві приходив її кум - підсудний ОСОБА_1,
вони пили пиво, після чого підсудний пішов, але куди саме їй невідомо і де він
мав ночувати не говорив.

Свідок ОСОБА_19. дав суду, в основному, аналогічні показання.

Суд вважає, що показання зазначених свідків не спростовують
тієї обставини, що підсудний знаходився в електропотязі, який відправився зі
станції "Святошин" 28 червня 2007 року о 22-й годині 59 хвилин. При
цьому суд враховує, що вказаний свідками
ОСОБА_18 і Лукашенком О.В. час, коли від
них пішов підсудний у невідомому напрямку, є орієнтовним і не може бути
визнаний судом як точний і достовірний час, оскільки ніхто із вказаних свідків
не стверджував, що момент розставання з
підсудним вони зафіксували по годиннику.

Свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_21 - батьки підсудного засвідчили, що
вночі з 28 на 29 червня 2007 року їх син - підсудний ОСОБА_1. вдома в Бородянці
не ночував, проте, це, на думку суду, не
виключає, що підсудний в ніч з 28 на 29 червня 2007 року їхав в електропотязі
до станції "Бородянка".

Свідок ОСОБА_22 засвідчила суду, що з жовтня 2006 року вона знаходиться
з підсудним у фактичних шлюбних відносинах, але чи ночував він у неї вдома з 28
на 29 червня 2007 року вона стверджувати не може. Вночі з 20 на 21 серпня 2007
року їй зателефонували з міліції і повідомили, що підсудного затримано за
скоєння злочину, але вранці він буде вдома. З 2 по 4 липня 2007 року підсудний був з нею. На той
час у підсудного свого мобільного телефону не було.

Водночас, допитана як свідок ОСОБА_23 - мати ОСОБА_22
засвідчила, що підсудний приїхав до них лише 3 липня 2007 року - точного часу
вона не вказала - і з того дня став
спільно проживати з її дочкою. Вночі 21 серпня 2007 року їм, дійсно,
телефонували працівники міліції і повідомили, що підсудний знаходиться в них.

Показання цих свідків, враховуючи наявні між ними суперечності,
не спростовують показань свідка ОСОБА_7,
що 3 липня 2007 року вона на базарі в м.
Ірпені придбала у підсудного мобільний
телефон.

Свідок ОСОБА_24. засвідчила суду, що підсудний ОСОБА_1 - її племінник 28 червня
2007 року, приблизно о 23-й годині 30 хвилин, прийшов до неї додому на вул.
Тимошенка в м.Києві і залишився на ніч. Був він у тверезому стані. Про це вона
раніше не свідчила оскільки в неї не запитували.

Суд вважає, що показання свідка ОСОБА_24. є неправдивими,
оскільки спростовуються іншими доказами,
і дані свідком лише з метою уникнення підсудним
кримінальної відповідальності за
скоєний злочин. При цьому звертає на себе увагу та обставина, що такі показання
свідок ОСОБА_24. вперше дала в судовому
засіданні лише 24 січня 2008 року, хоча вона є близькою родичкою підсудного і
знала з самого початку про притягнення
підсудного до кримінальної відповідальності і про обставини пред'явленого йому
обвинувачення. Доводи свідка, що раніше вона не давала таких показань оскільки
її про це не запитували, суд знаходить явно надуманими.

Доводи підсудного в
тій частині, що кримінальна справа, проти нього була сфабрикована працівниками
лінійної міліції, які його побили і на дії яких він подавав численні скарги,
також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як убачається з
матеріалів справи, за постановою старшого помічника прокурора з питань нагляду
за додержанням і застосуванням законів на транспорті Київської області від 25
листопада 2007 року, в порушенні кримінальної справи щодо зазначених підсудним
працівників міліції було відмовлено за відсутністю в їх діях складу злочину на
підставі п.2 ст.6 КПК України. (т.2,а.с.24-26)

За таких обставин суд не приймає до уваги заперечень
підсудного проти його вини оскільки вважає, що вони висунуті підсудним лише з
метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Злочинні дії підсудного суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК
України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, а також особу підсудного, який має непогашену судимість за
аналогічний злочин і вчинив останній злочин в період іспитового строку,
характеризується посередньо, на момент затримання мав постійну роботу.

Суд не може врахувати наявність у підсудного малолітньої
дитини оскільки цей факт не підтверджується відповідним актовим записом.

Пом'якшуючих, як і обтяжуючих покарання підсудного обставин
суд не вбачає.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне призначити
підсудному покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного за цим вироком
покарання підсудному ОСОБА_1 необхідно частково приєднати невідбуте покарання
за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 24 червня 2005 року за ч.2
ст.186 КК України.

Строк відбування покарання підсудному ОСОБА_1 необхідно
обчислювати з 18 вересня 2007 року, зарахувавши попереднє ув'язнення.

ПотерпілаОСОБА_2. пред'явила до підсудного цивільний позов
про відшкодування майнової шкоди -
вартості викраденого підсудним і не повернутого їй майна на загальну суму 765 грн. та про
відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 гривень.

В судовому засіданні потерпіла свій позов підтримала.

Підсудний ОСОБА_1. в судовому засіданні позов не визнав.

Оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовОСОБА_2.
підлягає частковому задоволенню.

Вина підсудного у відкритому викраденні майна потерпілої на
загальну суму 2499 грн. знайшла своє
підтвердження в судовому засіданні, що є підставою для покладення на підсудного
обов'язку щодо відшкодування потерпілій заподіяної шкоди.

Як встановлено судом, на даний час із викраденого у
потерпілої майна їй не повернуто навушники до мобільного телефону вартістю 65
грн., чіп-картку вартістю 25 грн., на рахунку якої було 5 грн., та гроші в сумі
670 грн., а тому на підставі ст.22 і 1166 ЦК України з підсудного необхідно
стягнути на користь потерпілої на відшкодування майнової шкоди 765 гривень.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілої в частині
відшкодування моральної шкоди, суд
погоджується з доводами потерпілої, що в
результаті злочинних дій підсудного їй була завдана моральна шкода, яка полягає
у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою підсудного. Зокрема, як стверджує потерпіла, вона зазнала сильного
страху і стала боятися їздити електропотягом, що їй приходиться робити в
зв'язку з роботою за межами місця проживання; в неї виникли неприємності по
роботі і вона двічі втратила роботу, зокрема через те, що в неї були викрадені
ключі від службових приміщень, а в подальшому вона була вимушена відволікатися
від роботи в зв'язку з проведенням
слідчих дій, що підтверджується також копією трудової книжки потерпілої
(т.1, а.с.219) і показаннями свідка ОСОБА_25.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної
шкоди суд враховує характер вчиненого відносно потерпілої злочинного діяння,
глибину її душевних страждань та негативні наслідки для потерпілої, а також
ставлення підсудного до скоєного злочину, що поглиблює страждання потерпілої.

З урахуванням викладених обставин, суд знаходить, що вимоги
потерпілої в даному випадку є надмірними, а тому на підставі ст. 23 і 1167 ЦК
України суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне
стягнути з підсудного на користь потерпілої на відшкодування моральної шкоди
суму, що становить 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В іншій частині позовні вимоги потерпілої необхідно залишити
без задоволення, як недоведені.

Речові докази по справі: мобільний телефон
"Самсунг-Д-800", паспорт громадянки України на ім'яОСОБА_2,
студентський квиток на ім'яОСОБА_2,
пропуск в приміщення АТС "Київ-Лада" на ім'яОСОБА_2, проїзний
квиток на потяг "Київ-Євпаторія" на ім'яОСОБА_2, банківську картку
"Приват Банку" на ім'яОСОБА_2., гаманець, косметику та 4 ключі необхідно
залишити потерпілійОСОБА_2., посвідчення працівника залізниці на ім'я ОСОБА_5.
необхідно залишити ОСОБА_5., гарантійний паспорт і диск до мобільного телефону
"Самсунг-Д-800", які знаходяться в матеріалах кримінальної справи, необхідно повернути потерпілійОСОБА_2.

Керуючись статтями 323, 324 Кримінально-процесуального
кодексу України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним в здійснені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому
покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного за цим вироком
покарання ОСОБА_1 частково приєднати невідбуте покарання за
вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 24 червня 2005 року за ч.2
ст.186 КК України і визначити ОСОБА_1 до
відбування остаточне покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців
позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з 18 вересня
2007 року.

Цивільний позов потерпілоїОСОБА_2. задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2
на відшкодування майнової шкоди 765 (сімсот шістдесят п'ять) гривень.

Стягнути із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2
на відшкодування моральної шкоди 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Речові докази по справі: мобільний телефон
"Самсунг-Д-800", паспорт громадянки України на ім'яОСОБА_2,
студентський квиток на ім'яОСОБА_2,
пропуск в приміщення АТС "Київ-Лада" на ім'яОСОБА_2, проїзний
квиток на потяг "Київ-Євпаторія" на ім'яОСОБА_2, банківську картку
"Приват Банку" на ім'яОСОБА_2., гаманець, косметику та 4 ключі залишити потерпілійОСОБА_2., посвідчення
працівника залізниці на ім'я ОСОБА_5. залишити
ОСОБА_5., гарантійний паспорт і диск до мобільного телефону
"Самсунг-Д-800", які знаходяться в матеріалах кримінальної справи, повернути потерпілійОСОБА_2.

До набрання вироком чинності запобіжний захід засудженому
ОСОБА_1 залишити попередній - у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО
(№13).

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду
Київської області через Бородянський районний суд протягом 15 діб з моменту
проголошення вироку, а засудженим - у той же строк з моменту вручення йому
копії вироку.

Головуючий
- суддя Г.Стасенко