Справа
№ 11 - 297/08 Головуючий по І інстанції Дильний Г.М.
ч. 2 ст. 172 КК України Доповідач
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 17
червня 2008 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого: Пазюка
О.С.

суддів: Матвієнко
Н.В., Силки Г.І.

при секретарі: Уманської Л.С.

з участю прокурора: Старчука
В.М., Сечко Ю.М.

потерпілої: ОСОБА_2

виправданого: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора Іваничівського району на
вирок Іваничівського районного суду від 10 квітня 2008 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, німець, громадянин України, з вищою освітою, підприємець, одружений,
на утриманні троє неповнолітніх дітей, уродженець та житель АДРЕСА_1, не
судимого,-

- виправданий за ч. 2 ст. 172 КК
України за відсутністю в його діях складу злочину.

Розглянувши справу в апеляційному порядку колегія суддів,
-

ВСТАНОВИЛА:

Досудовим слідством ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він, будучи
приватним підприємцем, здійснюючи торгівлю продуктами харчування в магазині
«Діана» в смт. Іваничі з метою несплати в доход держави податкових та інших
обов'язкових платежів, грубо порушуючи вимоги ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 21, 24, 241, 48 КЗпП України, використовував працю найманих
працівників ОСОБА_3 з 16.10.2007 року по 20.12.2007 року, ОСОБА_2 з 03.09.2007
року, ОСОБА_4 з 01.08.2007 року по 14.12.2007 року, ОСОБА_5 з 12.07.2007 року
по 20.12.2007 року без укладення трудових договорів у письмовій формі,
виплачував заробітну плату їм на руки без відрахування обов'язкових платежів.
Крім цього працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є матерями дітей до 14 років.

В апеляції прокурор Іваничівського району, який приймав участь у розгляді
справи, ставить питання про скасування вироку у зв'язку з однобічністю та
неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи та направлення справи на новий судовий розгляд.

В запереченнях на апеляцію ОСОБА_1 вважає її безпідставною,
необґрунтованою, а вирок суд першої інстанції виніс законний та обґрунтований,
просить апеляцію відхилити.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку, повідомив ким і в якому
обсязі він оскаржений, доповів основні доводи апеляції, прокурора, та потерпілу
ОСОБА_2, які апеляцію підтримали, пояснення виправданого ОСОБА_1, який просив
залишити вирок без змін, колегія суддів, провівши частково судове слідство,
дійшла висновку, що апеляція до задоволення не підлягає.

Суд, оцінивши всі досліджені у справі докази, обґрунтовано прийшов до
висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 172 КК України і виправдав його,
оскільки ні досудовим, ні судовим слідством не здобуто доказів про те, що
ОСОБА_1 вчинив грубе порушення законодавства про працю.

Твердження прокурора про те, що виносячи виправдувальний вирок, суд в
порушення ст. 22 КПК України неповно дослідив докази по справі, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам справи є необ'єктивними, оскільки, як
вбачається з протоколу судового засідання судом допитано всі особи, які
зазначені в списку до обвинувального висновку, оглянуті всі матеріали, які
здобуло досудове слідство, їм дана об'єктивна оцінка і вони відповідають фактичним
обставинам по справі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 дійсно прийняв на стажування,
згідно поданих заяв, працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, не уклавши з ними
письмових трудових договорів на чому вони і не наполягали.

Покликання в обвинуваченні на те, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 21 КЗпП
України суперечить і даній нормі закону, оскільки трудовий договір вважається
укладеним також і тоді, коли працівник був фактично допущений до роботи, хоча
ніякі документи про прийняття на роботу не оформлялися, що також допускається і
ч. 4 ст. 24 КЗпП України.

Дійсно, ОСОБА_1, фактично уклавши трудовий договір з зазначеними
працівниками не зареєстрував його у державній службі зайнятості, але згідно ст.
241 КЗпП України підлягає реєстрації укладений у письмовій формі
трудовий договір.

Факти невнесення відомостей про роботу в їх трудові книжки та невключення
часу роботи вказаних працівників до їх трудового стажу дійсно мали місце, але
вони не поставили їх у скрутне становище, про що ствердили останні. Ніяких
негативних наслідків цими діями їм не завдано, претензій до ОСОБА_1 вони не
мають. За такі порушення трудового законодавства, як і за те, що заробітна
плата виплачувалася готівкою на руки, передбачена адміністративна
відповідальність.

Інші порушення, передбачені ст. 13, 17 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», ст.ст. 14, 15, 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не відноситься до грубих
порушень законодавства про працю, а відповідальність за їх вчинення передбачена
ст. 1651, 1654 КУпАП

Підстав для скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд
по обставинах, викладених в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 363, 364 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Іваничівського районного суду від 10 квітня 2008 року, яким ОСОБА_1
виправдано за ч. 2 ст. 172 КК України за відсутністю в його діях складу злочину
залишити без зміни, а апеляцію прокурора Іваничівського району - без
задоволення.

Головуючий /підпис/ Пазюк О.С.

Судді /підписи/ Матвієнко Н.В., Силка Г.І.

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду

Волинської області Пазюк
О.С.