АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/812/15 Справа № 183/6965/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0006389 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року, яким
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , таку, що раніше не мала судимості,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що раніше не мав судимості,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю

прокурора - ОСОБА_8

представника потерпілої - ОСОБА_9

потерпілої - ОСОБА_10

обвинувачених - ОСОБА_6

- ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожен окремо подали апеляційні скарги на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року, в яких просили вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги своїх апеляційних скарг обґрунтовують невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічністю та неповнотою дослідження обставин справи, посилаючись на те, що обвинувачена ОСОБА_6 перебувала у стані необхідної оборони та вимушена була захищатись від посягань потерпілої ОСОБА_11 , яка через неприязні стосунки першою почала наносити їй удари. За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування, за результатами якого був складений обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 за фактом вчинення умисних дій, що виразилися у нанесені обвинуваченій ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Також зазначили, що ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій не завдавав, вина обвинувачених не доведена, умислу нанесення тілесних ушкоджень вони не мали, оскільки приїхали допомогти дітям.

Крім того, згідно довідки КЗ «Новомосковська ЦМЛ» ДОР» рентген та ехоенцефалографія головного мозку потерпілій не проводилися, а отже діагноз спеціаліста судово-медичного експерта та лікаря - «струс головного мозку» ґрунтується на припущеннях. Матеріали досудового слідства не містять жодних діагностичних даних проведених для встановлення діагнозу, крім того відсутня медична амбулаторна картка хворої ОСОБА_10 , її історія хвороби, консультації лікаря невропатолога.

Судом частково задоволено цивільний позов потерпілої про відшкодування витрат на лікування, однак згідно касових чеків потерпілою придбавалися ліки, не пов`язані з лікуванням виявлених у неї тілесних ушкоджень.

Крім того, ні потерпілою, ні судом не надано обґрунтування суми матеріальної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень.

На вказані апеляційні скарги потерпілою ОСОБА_10 було подано заперечення, в яких остання з посиланням на обґрунтованість і законність оскаржуваного судового рішення, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Зазначила, що клопотань про визнання доказів недопустимими та про доповнення судового слідства від обвинувачених не надходило, наносити удари обвинуваченим вона не мала можливості, оскільки тримала на руках малолітню онуку.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк двісті сорок годин та сто п`ятдесят годин відповідно. Позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та призначено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріального збитку 194 грн. 03 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими в тому, що вони 07 жовтня 2013 року близько 23 год. 00 хв. прибули до місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . Коли ОСОБА_10 відкрила на стук вхідні двері будинку, між нею та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виникла словесна сварка на ґрунті того, що між їх дітьми не складається сімейне життя.

В ході сварки ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, близько 23 год. 05 хв., знаходячись на порозі будинку АДРЕСА_2 , нігтями пальців рук вчепилась в обличчя ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 , діючи заодно з ОСОБА_6 , наніс один удар кулаком правої руки по голові ОСОБА_10 . В свою чергу ОСОБА_10 вдалося зачинити вхідні двері.

Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, зайшли до будинку через інші двері, де ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 ще два удари кулаком правої руки по голові. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення пішли.

В результаті умисних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забиття м`яких тканин лівої лобної області голови, саден в правій виличній області, правій щоці, які у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинувачених, які вимоги своїх апеляційних скарг підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, думку прокурора ОСОБА_8 , яка вважала, що підстави для задоволення вимог апеляційних скарг відсутні, тому просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку потерпілої ОСОБА_10 та її представника - адвоката ОСОБА_9 , які кожен окремо просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважали, що підстави для його зміни чи скасування відсутні, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційних скарг обвинувачених підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами ч. 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі стверджує, що його вина у спричиненні потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не доведена, оскільки він їх не завдавав, а лише розбороняв свою дружину - обвинувачену ОСОБА_6 та потерпілу ОСОБА_10 .

Такі ж показання він давав суду першої інстанції у судовому засіданні.

Однак, ці покази обвинуваченого ОСОБА_7 повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Зокрема, у судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 показувала, що саме ОСОБА_7 двічі вдарив її кулаком по голові. Її показання підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які показали, що в їх присутності ОСОБА_7 двічі наніс удари кулаком по голові ОСОБА_10 .

Із висновку судово-медичної експертизи від 05 листопада 2013 року № 702/Е та висновку додаткової судово-медичної експертизи від 10 грудня 2013 року № 788/Е/Д вбачається, що у потерпілої ОСОБА_10 виявлені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я, які могли бути їй спричинені за обставин, вказаних нею під час проведення слідчого експерименту.

На підставі викладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, дослідчивши вказані вище докази та давши їм оцінку у їх сукупності, обгрунтовано дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є доведеною.

Вважаючи вирок суду першої інстанції стосовно себе незаконним та необгрунтованим, обвинувачена ОСОБА_6 вимоги своєї апеляціної скарги обгрунтовує нормами ст. 36 КК України, яка передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення у стані необхідної оборони.

Як вбачається із досліджених судом першої інстанції доказів, 07 жовтня 2013 року близько 23 год., тобто у нічний час, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прибули до житлового будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_10 . На стук подружжя ОСОБА_14 вхідні двері відкрила потерпіла ОСОБА_10 , яка тримала на руках малолітню дитину. Між потерпілою ОСОБА_10 та подуржжям ОСОБА_14 виникла словесна сварка, яка переросла в бійку.

За викладених обставин, на думку колегії суддів, в діях ОСОБА_6 відсутня необхідна оборона, адже саме вона зі своїм чоловіком в нічний час прибула за місцем проживання потерпілої, що і спричинило сварку, яка переросла в бійку.

На думку колегії суддів, судом не встановлено які саме охоронювані законом права та інтереси захищала за викладених вище обставин ОСОБА_6 шляхом спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , а тому колегія суддів дійшла висновку про те, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

На думку колегії суддів, доводи обвинувачених стосовно неправильного визначення експертом тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 є необгрунтованими з наступних підстав.

Зі змісту висновку судово-медичної експертизи вбачається, що висновок про наявність та тяжкість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_10 зроблений експертом на підставі даних особистого огляду та даних медичних документів (медичної карти № 2297 стаціонарного хворого та амбулаторної карти на ім"я потерпілої). Діагноз встановлюється із даних виявлениних симптомів та проведених досліджень в їх сукупності. Переліку досліджень, виключно на підставі яких може бути встановлено хворому той чи інший діагноз, не встановлено, а тому, на думку колегії суддів, непроведення рентгенографії черепа, ехоенцефалографії головного мозку, комп"ютерної рентгенівської або магнітно-резонансної томографії головного мозку не позбавляють можливості встановлення діазнозу "струс головного мозку".

Потерпілою ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 214 грн. 97 коп. та моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції вказані позовні вимоги задоволені частково - стягнуто із обвинувачених солідарно на користь потерпілої на відшкодування матеріальної шкоди 194 грн. 03 коп. та на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Обвинувачені у своїх апеляційних скаргах зазначають, що такі висновки суду є необгрунтованими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На думку колегії суддів, висновки суду, про те, що цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної шкоди в сумі 194 грн. 03 коп. є обгрунтованим, оскільки вказана сума підтверджена наданими квитанціями, а перелік придбаних ліків не суперечить лікарським призначенням, зазначеним в медичній карті стаціонарного хворого.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував усі обставини. Зокрема, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що кримінальне правопорушення було стосовно потерпілої вчинене за місцем її проживання, в пристуності лише членів її родини, а тому посилання суду першої інстанції на зниження престижу та ділової репутації потерпілої є необгрунтованими. Сварка між потерпілою та обвинуваченими, яка переросла в бійку, носила взаємний характер.

За викладених обставин колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшла висновку про те, що сума, яка стягується із обвинувачених на відшкодування потерпілій моральної шкоди має бути зменшена із 10 000 грн. до 5 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Вимоги апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди, яку солідарно стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , до 5 000 (п"яти тисяч) грн.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: