Провадження № 11-кп/780/75/15 Доповідач у 2 інстанції Зіміна
Категорія 4 21.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
21 січня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2014 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Луків Турійського району Волинської області, громадянина України, українця, неодруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

запобіжний захід ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу, обрано тримання під вартою;

початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахується з 17.11.2014 року;

вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

Близько 09 год. ранку 15.07.2013 року ОСОБА_10 перебував в квартирі АДРЕСА_2 разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де вживали спиртні напої. Через декілька хвилин після вжиття спиртних напоїв ОСОБА_12 їх покинув та пішов до себе додому.

Вийшовши на сходову площадку, що знаходиться між 6 і 7 поверхами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали курити та розмовляти в положенні напівприсід. Під час розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт та грунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час цього конфлікту ОСОБА_11 долонею лівої руки наніс удар ОСОБА_10 в область правої вушної раковини внаслідок якого останній відхилився назад.

В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 підвівшись на ноги схопив ОСОБА_11 за одяг в області грудної клітки та ривком відкинув його на поверхню бетонної стіни, внаслідок чого останній вдарився головою у її поверхню та впав на підлогу.

В результаті заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 останній ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні Бориспільської ЦРЛ помер.

Органом досудового розслідування, дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковано, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду є незаконним, винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_10 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та ухвалив відносно нього обвинувальний вирок.

Однак, обвинувачений не визнав своєї вини та категорично наполягає на тому, що висновки суду є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються будь-якими дослідженими у судових засіданнях доказами.

Будучи допитаний під час судового розгляду справи ОСОБА_10 показав, що дійсно зранку 15.07.2013 року він разом із потерпілим ОСОБА_11 та його сусідом ОСОБА_12 вживали алкогольні напої у квартирі потерпілого АДРЕСА_3 . Незабаром після уходу ОСОБА_12 , ОСОБА_10 також піщов до себе додому. При цьому жодного конфлікту у нього з потерпілим ОСОБА_11 не виникало, останній його не ображав і ударів йому не наносив. Разом з цим і ОСОБА_10 будь-яких агресивних насильницьких дій відносно ОСОБА_11 не застосовував,тілесних ушкоджень йому не завдавав.

Покази, які ОСОБА_10 надавав під час судового слідства при його допиті в якості свідка та підозрюваного, він у суді категорично заперечив, пояснюючи факт їх надання під психологічним тиском та обманом з боку працівників міліції. Про дійсні обставини отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які потягли його смерть, ОСОБА_10 не обізнаний.

Крім цього, апелянт зазначає, що під час судового розгляду справи не було встановлено жодних доказів, які б вказували на розвиток події, під час якої потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, судом не встановлено чи були отримані потерпілим ці ушкодження в результаті умисних дій сторонніх осіб, чи внаслідок необережності самого ОСОБА_10 .

Посилання суду на покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і потерпілої ОСОБА_8 як на докази причетності ОСОБА_10 до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому за вказаними у вироку обставинах є необґрунтованими, оскільки в дійсності ці свідки і потерпіла ОСОБА_8 показали суду, що про обставини отримання потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та можливу причетність до цього ОСОБА_10 їм нічого не відомо, а безпосередньо ОСОБА_11 про ці обставини нічого не пам`ятав.

Також апелянт зазначає, що допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_16 показав, що він не виключає можливості виникнення у потерпілого ОСОБА_11 травми голови у вигляді ЗЧМТ внаслідок падіння з висоти власного росту. Однак, дана версія події слідчим взагалі не перевірялася і судом виключена не була.

Обвинувальний вирок ґрунтується фактично на єдиному доказі показах обвинуваченого ОСОБА_10 , наданих ним в ході слідчого експерименту.

При цьому, за змістом ст. ст. 23, 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Під час судового розгляду справи та винесенні обвинувального вироку можуть використовуватися лише ті докази, які були досліджені судом безпосередньо. Посилання суду на покази, які особа надала слідчому або прокурору, в тому числі і під час слідчого експерименту, і протоколи слідчих дій з такими показами, є не допустимими доказами.

Слідством взагалі не перевірялась, а судом не вивчалась наявність прямого причинного зв`язку між отриманням ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у вигляді ЗЧМТ і фактом настання смерті з урахуванням відповідності та адекватності наданої лікарями медичної допомоги.

На думку захисника, аналіз змісту оскаржуваного вироку дозволяє зробити висновок про те, що суд, діючи в супереч вимогам кримінального та кримінально-процесуального закону, неповно і недостатньо об`єктивно з`ясував обставини справи, не встановив механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень, а також наявність прямого причинного зв`язку між цими ушкодженнями і настанням смерті останнього, не врахував у повному обсязі показів свідків та експерта, але прийнявши обвинувальний уклін у справі та на підставі лише своїх припущень виніс необґрунтоване рішення.

В зв`язку з цим захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 виправдати.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу захисника підтримали та просили її задовольнити;

прокурора, який проти апеляційної скарги захисника заперечував та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін;

потерпілу, яка проти апеляційної скарги захисника заперечувала;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Кодексі; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Згідно п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Статтею 412 ч.1 цього кодексу передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального закону є таке порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтований та невмотивований, ухвалений судом без з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та належної оцінки досліджених доказів.

За змістом ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таких клопотань від учасників судового провадження не надходило.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості їх усунути, оскільки клопотань про повторне дослідження обставин кримінального провадження від учасників судового провадження не надходило, тому вирок суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді, суду необхідно, відповідно до вимог ст. ст. 94, 95, 416 КПК України, положень глави 28-29 КПК України, дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, також ретельно перевірити й доводи апеляційної скарги захисника, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Підстав для негайного припинення дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_10 апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 21 лютого 2015 року.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4