Справа № 1-65/11
В И Р О К

іменем України

17.01.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Комендат М.Р.

за участю прокурора Балійчука Р.В.

потерпілої ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

представника ЗАТ «Міська страхова компанія» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця. громадянина України, що має професійно-технічну освіту, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що призвело до смерті ОСОБА_6, за наступних обставин.

23 липня 2010 року о 23 годині 10 хвилин ОСОБА_5, керуючи на підставі довіреності технічно справним автомобілем НОМЕР_1, що належить ОСОБА_7, рухаючись по проїзній частині вул. Лесі Українки в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області у напрямку вул. Святошинська, доїхавши до нерегульованого перехрестя з вул. Почтова, з метою виконання маневру розвороту ліворуч, зупинив керований ним транспортний засіб на вказаному перехресті, проте в подальшому допустив неуважність, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перед розворотом ліворуч не дав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, почав рух, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з моторолером «Honda Lead JJ-50QT-8» без державних номерних знаків під керуванням ОСОБА_6, який рухався по рівнозначній дорозі, в зустрічному напрямку, вул. Лесі Українки, зі сторони вул. Святошинська у м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області.

В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер 11.08.2010 року у Клінічній лікарні «Феофанія» м. Києва.

Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п. 1.3 (учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими), п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків), пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі), п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 16.13 (перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002 року.

Вказані порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_5 знаходяться в прямому причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст. 286 КК України, визнав та суду пояснив, що він має близько 10 років водійського стажу, за які один раз потрапляв в ДТП, винуватцем якого не був, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху притягувався, проте штрафи сплачував. Дійсно 23.07.2010 року близько 23 години він повертався з роботи додому, хоча була пізня пора доби, втомленим не був. Обставини ДТП не оспорював. З місця ДТП викликав швидку та ДАІ. Його цивільна відповідальність була застрахована, після ДТП він вчасно повідомив страхову компанію про страховий випадок. Допомагав жінці потерпілого, виплатив 7000 грн. на ліки, у похованні не допомагав, оскільки не знав, що ОСОБА_6 помер, йому зателефонували вже після похорон. У тому, що допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок яких помер ОСОБА_6, щиро розкаявся, відверто шкодував про вчинене, просив не позбавляти волі, позов потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. визнав.

Крім повного визнання вини підсудним ОСОБА_5, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується:

- показами потерпілої ОСОБА_1, яка суду пояснила, що загиблий є її чоловіком, на даний час вона самостійно виховує двох неповнолітніх дітей. 22.07.2010 року близько 23 години вона перебувала за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, де займалася справами по господарству. Близько опівночі їй на мобільний телефон зателефонував лікар швидкої медичної допомоги та повідомив, що її чоловік ОСОБА_6 на перехресті вулиць ОСОБА_8 та Почтова у м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області потрапив у ДТП і на даний час перебуває у важкому стані у реанімаційному відділення Боярської ЦРЛ. Для надання необхідної медичної допомоги чоловіка була транспортовано до лікарні «Феофанія». Для забезпечення лікування чоловіка нею були витрачені значні кошти, вона всіляко намагалась врятувати його, проте 11.08.2010 року чоловік, не приходячи до свідомості, помер. У звязку з лікування чоловіка вона зазнала значних матеріальних затрат, тому звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 на ї користь 35798,77 грн. завданої матеріальної шкоди. Оскільки втрата чоловіка є невиправною та привела до сильних душевних страждань, просила стягнути на свою користь з підсудного 200000 грн. моральної шкоди та на користь неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 200000 грн. завданої моральної шкоди, а також зі страхової компанії на свою користь в інтересах неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 51000 грн. страхового відшкодування;

- рапортом від 22.07.2010 року про надання медичної допомоги ОСОБА_6 (а.с. 12); рапортом про обставини ДТП (а.с. 13), протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2010 р. (а.с. 14-16); схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2010 р. (а.с. 17); протоколами огляду технічного стану автотранспорту від 23.07.2010 р. (а.с. 18-19); довідкою Клінічної лікарні «Феофанія» про те, що ОСОБА_6 перебував на лікуванні у вказаному лікувальному закладі у важкому стані з діагнозом: краніоспінальна травма, ЗЧМТ, забій головного мозку з гематомами, перелом тіла С2 (а.с. 21); копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6, яка сталася 11.08.2010 року у віці 29 років (а.с. 29); копією лікарського свідоцтва про смерть № 371 від 12.08.2010 року, де вказана дата смерті 11.08.2010 року, причиною смерті закрита черепно-мозкова травма (а.с. 30); актом судово-медичного дослідження трупа № 371 від 23.09.2010 року, в якому зазначені дані свідоцтва про смерть з остаточним діагнозом: набряк-набубнявіння головного мозку, субдуральна гідрома, субарахноідальні та внутрішньо мозкові крововиливи, закрита черепно-мозкова травма (а.с. 43-45); актом судово-медичного дослідження № 733 від 20.09.2010 року шматочків внутрішніх органів з трупу ОСОБА_6, проведеного на підтвердження діагнозу (а.с. 46-47); висновком експерта № 300/Д/371тр. від 24.09.2010 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа виявлені: садна на обличчі, синці мяких покривів голови, крововиливи під мякою мозковою оболонкою, внутрішньо мозкові гематоми, набряк-набубнявіння головного мозку, множинні садна кінцівок, консолідуючий перелом тіла другого шийного хребця, прямий перелом грудини без крововиливів навкруги. Смерть ОСОБА_6 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдуральної гідроми, субарахноідальних та внутрішньо мозкових крововиливів, ускладненої набряком-набубнявінням головного мозку. Виявлена черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебуває у прямому причинному звязку зі смертю. Перелом грудини, враховуючи його морфологію та відсутність крововиливів міг утворитися в ході реанімаційних заходів. Решта тілесних ушкоджень могли утворитися при ДТП у водія моторолера при зіткненні моторолера та автомобіля, що рухався. В історії хвороби відсутні записи про те, що ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного спяніння (а.с. 48); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 23.09.2010 року, проведеного за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_12 (а.с. 50); висновком експерта № 155 від 28.09.2010 року, відповідно до якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5, з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності з технічними вимогами п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України. В разі своєчасного виконання водієм автомобіля НОМЕР_2 технічних вимог п. п. 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України, виключається не тільки зіткнення з мопедом «Honda Lead JJ-50QT-8» без д/н, а і саме виникнення небезпеки для руху. Таким чином водій автомобіля НОМЕР_2» ОСОБА_5, виконуючи вимоги вказаних вище пунктів ПДР України мав технічну можливість попередити зіткнення з мопедом «Honda Lead JJ-50QT-8» без д/н для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В заданій дорожній обстановці водій мопеда «Honda Lead JJ-50QT-8» без д/н ОСОБА_6, з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності з технічними вимогами п. 12.3 правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій мопеда «Honda Lead JJ-50QT-8» без д/н ОСОБА_6 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-110216», д/н Аа8608АВ шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху. Проведеними дослідженнями встановлено, що водій мопеда «Honda Lead JJ-50QT-8» знаходився в такій дорожній обстановці, що при своєчасному виконанні технічних вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України він не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 (а.с. 54-57).

Суд визнає, що підсудний та потерпіла давали правдиві покази суду, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд визнає, що вина підсудного у вчинені злочину доведена повністю, його дії кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу підсудного.

Призначаючи покарання, суд враховує, що злочин за ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжких злочинів, підсудний за місцем проживання має позитивні характеристики, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставинами, що помякшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, та, враховуючи обставини, що помякшують покарання, даних про особу підсудного та його ставлення до вчиненого, вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки приходить до переконання, що виправлення та перевиховання підсудного можливо без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 КПК України постановляючи вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно полісу № ВС/9398585 ОСОБА_5 застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами в ЗАТ «Міська страхова компанія» з лімітами відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоровю, у розмірі 51000 грн. на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 25000 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до умов вказаного договору добровільного страхування та ст. 24 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів», у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у лікувальному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, які повинні бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. Згідно ст. ст. 9, 23 розмір грошового відшкодування моральної шкоди складає 2500 грн. на кожного потерпілого.

Обґрунтованими та доведеними суд вважає позовні вимоги про стягнення з ЗАТ «Міська страхова компанія» 19308,77 грн. завданої матеріальної шкоди, яка складається з 1320 грн. витрат, повязаних з транспортуванням ОСОБА_6, та 17988,77 грн. вартості придбаних ліків.

З ОСОБА_5 на підставі ст. 1194 ЦК України, у відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягає до стягнення на користь потерпілої 16490 грн. вартості добровільного страхування як витрати, повязані з лікуванням потерпілого ОСОБА_6 у клініці «Феофанія», які не покриваються страховим відшкодуванням згідно полісу № ВС/9398585.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд керується вимогами ч. 3 ст. 23, ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 9, 23 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів», та визначає його залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини ОСОБА_5, виходячи з вимог розумності і справедливості та вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь, з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей, з ЗАТ «Міська страхова компанія» у розмірі 7500 грн. та з підсудного у розмірі 150000 грн.

Судові витрати, на підставі ст. 93 КПК України, підлягають стягненню з підсудного.

Долю речових доказів суд вирішує згідно с. 81 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 323 324, 328 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Міська страхова компанія» (, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 2Б/1) на користь ОСОБА_1 19308,77 грн. завданої матеріальної шкоди та 7500 грн. спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 16490 грн. завданої матеріальної шкоди та 150000 грн. спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області 1393,20 за проведення автотехнічної експертизи (а.с. 58).

Речові докази у справі:

-автомобіль НОМЕР_3, який знаходиться на штрафмайданчику Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області повернути ОСОБА_5;

-моторолер «Honda Lead JJ-50QT-8», без д/н, який знаходиться на штрафмайданчику Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області передати ОСОБА_1.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення прокурором, потерпілою та її представником, представником цивільного відповідача, а засудженим в той же строк, з часу отримання ним копії вироку.

Суддя М.М.Омельченко