У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

представника цивільного відповідача ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 27 листопада 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2014 року щодо ОСОБА_3

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2013 року засуджено

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

- за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати атестовані посади в органах внутрішніх справ або виконувати функції працівників міліції строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_3 остаточно, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати атестовані посади в органах внутрішніх справ або виконувати функції працівників міліції строком на 3 роки

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину.

Стягнуто з Головного управління МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 70000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що він що він, 28 серпня 2005 року о 14 год. 00 хв., перебуваючи у дворі будинку № 47 по вул. Героїв УПА в м. Сокалі Львівської області, здійснюючи функції представника влади на посаді дільничного інспектора міліції Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області, маючи спеціальне звання капітана міліції та виконуючи свої службові обов'язки з охорони громадського порядку, перевищуючи службові повноваження, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, діючи умисно, всупереч вимог ч.1 ст.3; ч.1 ст.5; п.1 ч.1 ст.10; ч.1 ст.12; ч.2 ст.12; ч.4 ст.12; ч.6 ст.12; п.2 ч.1 ст.15; п.5 ст.15; ч.1 ст.15-1; ч.2 ст.15-1 Закону України «Про міліцію», п.1.9.1 Інструкції із заходів безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю, затвердженої наказом МВС України №1444 від 23.11.2003 року, перевищуючи міри, необхідні для виконання покладених на міліцію обов'язків, не звівши до мінімуму можливість завдання шкоди здоров'ю ОСОБА_4, перевищивши повноваження по застосуванню зброї, не належно оцінивши обстановку, застосував до ОСОБА_4 табельну вогнепальну зброю - пістолет системи «Макарова», не маючи для цього достатніх законних підстав в даній обстановці, при відсутності безпосередньої загрози його життю та здоров'ю, вистреливши в ОСОБА_4 не для відбиття нападу із сторони останнього, а йому навздогін, коли той втікав, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді рани на лівому стегні, відкритого відламкового перелому лівої стегнової кістки, які відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя, що спричинило тяжкі наслідки для ОСОБА_4

В касаційній скарзі представник цивільного відповідача ГУ МВСУ у Львівській області - ОСОБА_13, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4, вважає її постановлену із порушенням норм цивільного процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки такими, що не відповідають обставинам справи. При цьому, посилається на те, що згідно ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а оскільки, Сокальський РВ є юридичною особою, відповідно цивільний позов було пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за ним. Крім цього, зазначає, що згідно ст. 1167 ЦК України однією із підстав відшкодування моральної шкоди для юридичної особи, є її вина, яка в оскаржуваному рішенні не згадується, така шкода, з точки зору касатора, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла - особисто ОСОБА_3 Крім того зазначає, що судом не було належним чином обґрунтовано відшкодування моральної шкоди в сумі 70000 грн., не проведено експертизи, якою визначається наявність моральної шкоди та можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання. Вважає ухвалу апеляційного суду постановлену з порушенням вимог ст. 377 КПК України в редакції 1960 року, а тому просить її скасувати, а матеріали справи направити на новий апеляційний розгляд.

У запереченні на касаційну скаргу представника цивільного відповідача ГУ МВСУ у Львівській області - ОСОБА_9, потерпілий зазначає, що судові рішення по справі він вважає законними та обґрунтованим, а тому просить їх залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення. Крім того вказує, що судові рішення в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 70000 грн. виконано.

Заслухавши доповідача, думку представника цивільного відповідача - ОСОБА_1, яка підтримала касаційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_7, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_3 зазначених у вироку злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи представника цивільного відповідача ГУМВСУ у Львівській області про незаконність вироку в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_4, колегія суддів вважає безпідставними.

У судовому засіданні було безспірно встановлено, що злочинними діями засудженого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із заподіянням йому вогнепального поранення, як наслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, погіршення здібностей та можливостей життєдіяльності потерпілого, який став на тривалий час інвалідом 2 групи у молодому віці та при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди вірно на підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України враховано характер вчиненого підсудним діяння, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також вимоги розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 на час вчинення злочинів здійснював функції представника влади на посаді дільничного інспектора міліції Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області, мав спеціальне звання капітана міліції.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону України «Про міліцію» обов'язок щодо відшкодування завданих збитків громадянину, права і законні інтереси якого порушено працівником міліції, покладено на міліцію.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що за наведених обставин відповідальність за шкоду, завдану неправомірними діями засудженого ОСОБА_3, які працівника міліції, несе ГУМВСУ у Львівській області.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає доводи представника цивільного відповідача ГУМВСУ у Львівській області в частині неправильності вирішення цивільного позову є безпідставними такими, що були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції та задоволення не підлягають.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну судових рішень, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в редакції 1960 року та розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ГУ МВСУ у Львівській області - ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2014 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни.

Судді:

_________________ ________________ _________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12