Справа № 11-393/07 Головуючий
у І інстанції Кирилюк В.Ф.
185 ч.3 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 3
липня 2007 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Волинської

області в складі: головуючого - судді Фідрі О.М. ,

суддів - Хлапук
Л.І., Оксентюка В.Н.,

з участю
прокурора - Смолюка
Б.С. ,

засудженого
- ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Рожищенського районного суду від 13 квітня 2007
року, яким, - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.
Шепель Луцького району Волинської області,
мешканець с Озденіж
Рожищенського району Волинської області,
українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючий,
не одружений, раніше судимий, останній раз засуджений 14.10.2002 року
Луцьким районним судом Волинської області за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, на підставі
ст. 71 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, звільнений 16.02.2006 після закінчення строку
відбуття покарання, засуджений за
ч.3 ст. 185 КК України на три роки шість
місяців позбавлення волі. Стягнуто із засудженого ОСОБА_1 в користь потерпілої
658, 48 грн. майнової та 5000 грн. моральної шкоди. Стягнуто із засудженого
ОСОБА_1 в користь Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області 192 грн.
витрат за проведення оцінки вартості викраденого майна.

Розглядаючи
справу в апеляційному порядку, колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

За
вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому,
що у 27 серпня 2006 року близько 19 години в с. Озденіж Рожищенського
району, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, шляхом розбиття віконного
скла проник в житловий будинок та через пошкоджене вікно проник в приміщення
літньої кухні ОСОБА_2, звідки повторно
таємно викрав майно потерпілої на загальну суму 658, 48 грн.

У
поданій на вирок апеляції засуджений ОСОБА_1,
не оспорюючи кваліфікацію своїх дій,
просить пом'якшити покарання,
врахувавши його з'явлення із зізнанням,
щире каяття та активне сприйняття розкриттю злочину як пом'якшуючі
покарання обставини. А також просить зменшити розмір моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть
вироку, доводи апеляції засудженого, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав апеляцію з викладених у ній
підстав, думку прокурора про залишення
вироку щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання без зміни та зменшення
розміру грошового відшкодування моральної шкоди до 1500 грн., перевіривши за матеріалами кримінальної
справи доводи апеляції, колегія суддів
судової палати прийшла до висновку, що
апеляція засудженого підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки
суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину відповідають фактичним
обставинам справи, обґрунтовані
зібраними у справі, всебічно
дослідженими та правильно оціненими судом доказами у їх сукупності, і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_1
дано правильну юридичну оцінку, яка
також ніким не оспорюється.

Із
матеріалів справи вбачається, що вироком
від 14.10.2002 року ОСОБА_1 було засуджено за ч.3 ст. 185 КК України, і цю судимість у встановленому законом
порядку не знято й не погашено. Тому його дії правильно кваліфіковано за
ознакою повторності.

Разом з
тим, посилання у вироку на обтяжуючу
покарання обставину рецидив злочинів не відповідає вимогам закону. Оскільки
засудженим вчинено однорідні злочини, то
має місце спеціальний рецидив, який
фактично є повторністю злочинів і в даному випадку -кваліфікуючою ознакою
злочину.

2

Як
роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003
року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо якась із обставин, наведених у
ст. ст. 66 ч.1,
67 ч.1 КК України, передбачена в
статті Особливої частини цього кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз
ураховувати її як пом'якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.

Отже, рецидив злочину як обтяжуюча покарання
обставина підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

При
призначенні покарання суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50 і 65
КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1, злочину,
дані про особу засудженого,
обставину, що пом'якшує
покарання, та конкретні обставини
справи.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1
визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому. Разом з тим, він раніше неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена в
установленому законом порядку, негативно
характеризується за місцем проживання,
не працює, зловживає спиртними
напоями. Після звільнення з місць позбавлення волі неодноразово притягувався до
адміністративної відповідальності за скоєння дрібних крадіжок, у зв'язку з чим до нього застосовувався
адміністративний нагляд.

Посилання
засудженого в апеляції на з'явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю
злочину як на обставини, що пом'якшують
покарання, не підтверджується
матеріалами справи.

Врахувавши
усі обставини, у тому числі й щире
каяття, на що посилається засуджений в
апеляції, суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку, що
виправлення ОСОБА_1 неможливе без ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення
волі у межах мінімального строку.

Підстав для
пом'якшення покарання засудженому ОСОБА_1 колегія суддів не знаходить.

Що
стосується розміру грошового відшкодування моральної шкоди, то відповідно до п.3 ст. 23 ЦПК України та роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення тощо)
та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Як
вбачається з матеріалів справи,
потерпіла не навела достатніх обґрунтувань вказаного у позовній заяві
розміру грошового відшкодування моральної шкоди, тому вирок в частині вирішення цивільного
позову підлягає зміні, а розмір
грошового відшкодування моральної шкоди - зменшенню.

Враховуючи
те, що вчиненим злочином потерпілій
завдано душевні переживання, певні
побутові незручності, для усунення яких
потрібен деякий час і зусилля, колегія суддів
прийшла до висновку про стягнення із засудженого грошового відшкодування
моральної шкоди у розмірі 100 грн.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Рожищенського районного суду від 13 квітня 2007 року щодо нього в частині
вирішення цивільного позову змінити: зменшити розмір грошового відшкодування
моральної шкоди до 100 грн.

Виключити
з мотивувальної частини вироку посилання на обтяжуючу покарання обставину
рецидив злочинів.

В решті
вирок залишити без зміни.