Справа № 748/1213/15-к провадження № 11-кп/795/650/2015 Категорія - ч.2 ст.286 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000135 від 13.03.2015 року, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Нове Чернігівського району, Чернігівської області, з середньою освітою, неодруженого, працюючого трактористом в ПАТ НВО «Чернігівеліткартопля», раніше не судимого:

який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , не погодившись з призначеним судом покаранням, внаслідок м`якості, порушив питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового, яким ОСОБА_6 призначити покарання за частиною 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку три роки. На підставі частини 1 статті 76 КК покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до статті 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язок повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного місцевим судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Як встановив суд першої інстанції, 13 березня 2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння колісним трактором марки "МТЗ-82", реєстраційний номер НОМЕР_1 в корівнику №1 МТФ в селі Нове Чернігівського району Чернігівської області, з метою запускання двигуна колісного трактора марки "МТЗ-82" реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом штовхання, не узгодивши порядок подачі сигналів, зокрема для зупинки транспортних засобів з ОСОБА_10 , не переконавшись, що за кермом буксируваного транспортного засобу перебуває ОСОБА_10 , почав штовхати вперед причеп-міксер, який перебував в зчепленні з колісним трактором марки "МТЗ-82", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого колісний трактор марки "МТЗ-82", реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснив наїзд на ОСОБА_10 .
Внаслідок наїзду ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 233 від 30.04.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_10 помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.
В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги пункти 2.9 (а), 23.1, 23.5, 23.8 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою виникнення і настання події даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.
Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу з наведених вище підстав, потерпілу, обвинуваченого та його захисника, котрі просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, підтверджений дослідженими у порядку, передбаченому статтею 349 КПК України доказами, котрим місцевий суд дав належну оцінку, є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286 КК України, як дії, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковано місцевим судом правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

За змістом статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 у відповідності до вимог статті 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, стан його здоров`я, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання; а також думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворої міри покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи фактичні обставини справи, думку потерпілої, те що керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу та засобом існування обвинуваченого, суд мотивовано прийшов до висновку про можливість не застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів.

За таких обставин, доводи прокурора щодо необґрунтованості призначення судом ОСОБА_6 міри покарання та його невідповідність ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого є непереконливими.

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій та необґрунтованість призначеного покарання, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Чернігівської області на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року, залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4