УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №291/748/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.115 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України та призначено покарання за цією статтею у виді десяти років позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишено попереднім тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з часу затримання його як підозрюваного у вчиненні злочину - з 27 лютого 2014 року, із зарахуванням у строк відбування покарання перебування його під вартою по вказаній справі.
Цивільний позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду, заподіяну злочином, в сумі 70 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі в сумі 1177 грн. 44 коп.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Як визнав суд, 27 лютого 2014 року близько 13-50 год. (точний час не встановлено) в приміщенні житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , під час спільного розпиття алкогольних напоїв, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 схопив лівою рукою кухонний ніж, що лежав на столі у кімнаті будинку, і завдав ОСОБА_10 один удар ножем в область правої лопатки, чим спричинив проникаюче поранення грудної клітки, умисно вбивши його.
Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням правої легені, яке ускладнилось гострою внутрішньою кровотечею.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії на
ст. 121 ч. 2 КК України. Посилається на те, що в нього з потерпілим не було неприязних відносин, а також наміру вбивати його не мав.
Апелянт стверджував, що він «правша», а йому інкримінують удар ножем лівою рукою. Також обвинувачений розкаюється у вчиненому, визнає, що внаслідок його дій померла людина.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просила у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи і неправильністю застосування Закону України про кримінальну відповідальність змінити вирок суду та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 121 ч. 2 КК та винести вирок з урахуванням пом`якшуючих обставин та особи обвинуваченого. Вважає неправильним посилання у вироку суду на те, що ОСОБА_7 „ схопив лівою рукою кухонний ніж …, оскільки немає безпосередніх свідків цієї події.
У вироку суду зазначено, що ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 удар ножем лівою рукою, але він наголошував, що все робить тільки правою.
Захисник стверджує, що область лівої лопатки, куди влучив клинок ножа, не є життєво важливим органом, що розміри пошкоджень на одязі ОСОБА_10 свідчать про заподіяння удару ножем потерпілому без значних зусиль, що за 25-30 хвилин, поки чекали автомобіль „швидкої допомоги, його можна було врятувати.
Також апелянт вважає, що судом не було взято до уваги пояснення ОСОБА_7 , який стверджував, що був п`яний і нічого не пам`ятає. Крім цього, судом не була дана оцінка проведеному відтворенню обставин злочину. Якщо суд вважає, що ОСОБА_7 давав правдиві свідчення під час відтворення обставин злочину, то чому судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_7 на той час стверджував, що ОСОБА_10 схопив ножа та накинувся на нього, а він захищаючись, ненавмисно заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть.
Апелянт не погоджується з посиланням суду на те, що конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 має давню історію, з якого легко зробити висновок про неприязні відносини між ними. Це не підтверджується показаннями свідків. Після сварки ОСОБА_7 та потерпілий продовжували вживати спиртне, тому, це не було підставою для умисного вбивства. ОСОБА_10 був ініціатором цієї зустрічі.
Також на думку апелянта, свідок ОСОБА_11 не говорив в суді, як про це вказано у вироку, про те, що ОСОБА_7 замахувався ножем на ОСОБА_10 .
Суд не взяв до уваги тяжкий стан сп`яніння ОСОБА_7 із затьмаренням свідомості та з подальшою амнезією.
В матеріалах провадження відсутні дані про намір ОСОБА_7 вчинити вбивство ОСОБА_10 , тому, на думку апелянта, його дії слід кваліфікувати за ст. 121 ч. 2 КК України.
При обранні покарання суд першої інстанції не врахував позитивні характеристики обвинуваченого, його щире каяття, те , що в минулому він не судимий.
Захисник також вважала, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 надійшли заперечення старшого прокурора прокуратури Ружинського району, в яких він вказує, що судом кримінальні діяння ОСОБА_7 за ст. 115 ч. 1 КК України кваліфіковано вірно, просить апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. Вважав, що немає підстав для скасування вироку, який є законним та обґрунтованим, а призначене покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення.
Також на апеляційні скарги надійшли заперечення потерпілої ОСОБА_9 , де вона вказувала ,що вирок є законним та обгрунтованим і просила залишити його без зміни.
Заслухавши доповідь судді, міркування обвинуваченого і захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти поданих скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляціях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованим, законним і вмотивованим.
Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що в мотивувальній частині вироку суду неправильно зазначено, що ОСОБА_7 схопив лівою рукою кухонний ніж, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та покарання, оскільки ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Також, твердження апелянтів про краще володіння ОСОБА_7 в житті правою рукою, ніж лівою, не говорить про те, що обвинувачений не міг завдати удару потерпілому саме лівою рукою.
Поняття життєво важливих органів людини не являється юридичною категорією, тому, визначати з цієї точки зору область правої лопатки людини, як місце знаходження не життєво важливих органів, є некоректним. Тим більше, що згідно висновку експерта № 46 від 27.02.2014 року, смерть ОСОБА_10 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням правої легені, яке ускладнилось гострою внутрішньою кровотечею (т. 1, а.с. 239-241). У даному випадку можна говорити про пошкодження правої легені.
Припущеннями також є думка захисника про час між викликом „швидкої допомоги та її приїздом у 25-30 хвилин, протягом якого могли надати допомогу потерпілому ОСОБА_10 , щоб врятувати, оскільки відповідно до п. 6 висновку експерта № 46 від 27.02.1014 року (т. 1, а.с. 241), враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, експерт вважає, що між спричиненням тілесного ушкодження та настанням смерті пройшов дуже незначний проміжок часу .
Відповідно до ст. 370 ч. 3 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину визнав частково і зазначив, що все, що він пояснював на досудовому розслідуванні, у тому числі і під час проведення слідчого експерименту, не відповідає дійсності, оскільки він не пам`ятає всіх подій 27 лютого 2014 р. в житловому будинку ОСОБА_10 через стан алкогольного сп`яніння. Тому, судом першої інстанції не взято до уваги слідчий експеримент з участю ОСОБА_7 .
Із показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що раніше між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був конфлікт, що супроводжувався бійкою. Свідок ОСОБА_12 пояснила, що 27.02.2014 р. між ними також був конфлікт, який, на її погляд, міг статися через бійку, яка відбулась у минулому. Дані показання зазначених свідків суд у вироку виклав відповідно тому, що говорилось в судовому засіданні.
Що стосується тяжкості стану сп`яніння ОСОБА_7 у день події, на яке посилається захисник ОСОБА_8 , то в судовому засідання свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 показали, що зв`язали руки ОСОБА_7 , коли той перебував без свідомості. У подальшому ОСОБА_7 просив, щоб його відпустили до приїзду працівників міліції.
Спеціаліст ОСОБА_15 під час судового розгляду пояснив, що в залежності від організму людини (типу нервової системи, від фізіології, роботи печінки, тощо) поведінка при однаковому ступені сп`яніння особи може бути різна. Якщо особа розмовляє, адекватно реагує, то це свідчить, що у неї не тяжка ступінь сп`яніння. Загалом, ступінь сп`яніння 2,3 проміле алкоголю в крові, яка виявлена в ОСОБА_7 - це середня ступінь алкогольного сп`яніння. Спеціаліст зазначив, що все залежить від особи: в однієї особи середня ступінь сп`яніння при 3,5 проміле, а в іншої - важка при 2,5 проміле алкоголю в крові.
Допитана під час судового розгляду представник потерпілої ОСОБА_13 пояснила, що коли приїхали працівники міліції, „швидка допомога, то ОСОБА_7 був при свідомості, розмовляв та відповідав на запитання.
Згідно акту судово-психіатричної експертизи №90-2014 від 11.03.2014 р., ОСОБА_7 в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. Вчинки, які йому інкримінують, носили характер п`яної розгальмованості, але зв`язок з навколишнім світом він не втрачав, цілеспрямовано рухався в просторі та розподіляв власну увагу, діяв
послідовно, адекватно до ситуації. В момент здійснення протиправних дій знаходився у стані звичайного алкогольного сп`яніння, яке було підтверджене під час медичного огляду.
Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_11 не говорив в суді, що ОСОБА_7 замахувався ножем на ОСОБА_10 , як це, на її думку, зазначено у вироку, спростовується матеріалами провадження і самим вироком.
Згідно вироку, свідок ОСОБА_11 зазначив, що оскільки вхідні двері були відчинені, то він зайшов у веранду і побачив, що ОСОБА_10 лежить на спині, а ОСОБА_7 сидить на ньому і тримає в лівій руці ножа, а правою рукою тримає за плече ОСОБА_10 , у якого з рота йшла кров.
Відносно кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 . Під час судового розгляду показання ОСОБА_7 про те, що він не мав наміру вбивати ОСОБА_10 спростовуються тими ж показаннями свідка ОСОБА_11 .
Слід зауважити, що ОСОБА_7 завдав удару в спину ОСОБА_10 , і це є свідченням того, що ОСОБА_7 умисно спричиняючи шкоду потерпілому, свідомо допускав можливість заподіяння його смерті, яка фактично і настала.
До подій, які мали місце 27.02.2014 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , був конфлікт, який супроводжувався бійкою, що підтверджується показаннями свідків. Безпосередньо в день вчинення злочину між вищевказаними особами також була сварка, що вбачається з показів свідка ОСОБА_16 .
Обвинувачений для нанесення ушкоджень застосував ніж - знаряддя, яким безсумнівно може бути заподіяно смерть людині, і завдав ОСОБА_10 удару ножем в життєво важливе місце - правий бік грудної клітини, спричинивши йому поранення легенів. Згідно огляду трупа ОСОБА_10 та висновку судово-медичної експертизи № 46 від 27.02.2014 на трупі ОСОБА_10 виявлено раневий канал глибиною 9 см, що свідчить про силу завданого удару та умисел на заподіяння смерті.
Після завдання удару ножем потерпілому, ОСОБА_7 не припинив свої протиправні дії та не надав ОСОБА_10 допомоги. Протиправні дії ОСОБА_7 були припинені лише після активних дій свідка ОСОБА_11 , який вдарив обвинуваченого, внаслідок чого останній впав, втратив свідомість та ніж випав у нього з рук.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що час настання смерті потерпілого ОСОБА_10 після отриманих травм, а також вірогідність запобігання смерті останнього при своєчасному наданні медичної допомоги не впливає на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 діяння, тому що, заподіюючи потерпілому тілесні ушкодження, він передбачав настання внаслідок цього смерті потерпілого, тобто мав умисел на його вбивство, а тому незалежно від фактичних наслідків, які настали чи могли б настати, його дії утворюють посягання на життя вбивство або замах на вбивство. Тому, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ст. 115 ч. 1 КК України є правильною.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Суд правильно виключив з обвинувачення ОСОБА_7 вказівку на те, що обставиною, яка обтяжує його покарання, є тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки вказана обтяжуюча обставина, яка в даному випадку передбачає загибель людини, є кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире розкаяння у вчиненому.
При призначенні покарання суд також врахував дані про особу ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше не судимий , притягувався до адміністративної відповідальності, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 у межах санкції ст. 115 ч. 1 КК України, яка передбачає від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, суд визначив покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника і залишає вирок суду першої інстанції без зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК, України колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали.
Судді: