Дата документу Справа № 314/2485/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1489/15
Єдиний унікальний № 314/2485/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 297 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000734, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року, якою
обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 297 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Згідно ухвали, до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_14 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 297 КК України.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам КПК України. Так, обвинувальний акт містить недійсні відомості щодо анкетних даних та фактичного місця проживання деяких потерпілих, викладені у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення. Крім того, обвинувальний акт не містить документально підтвердженої суми завданої кримінальними правопорушеннями збитків, а також свідчить про неконкретність обвинувачення та порушення порядку затвердження цього акту. Внаслідок цих обставин, суд повернув обвинувальний акт з додатками до нього прокурору.

В апеляційних скаргах:
- прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали через невідповідність викладених у ній висновків, фактичним обставинам кримінального провадження зазначає, що обвинувальний акт містить анкетні відомості кожного потерпілого, але слідчим допущено технічну помилку в деяких анкетних даних потерпілих, що можливо виправити без повернення обвинувального акту. Також вважає, що обвинувальний акт відповідає і вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, при цьому зазначає, що після дослідження доказів у провадженні, прокурор відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України не позбавлений можливості змінити обвинувачення. Крім того, зазначає, що під час досудового розслідування не призначалася експертиза для встановлення розміру матеріальних збитків, оскільки об`єктом злочину, передбаченого ст. 297 КК України не є відносини у сфері власності, а об`єктивна сторона злочину у даному випадку характеризується наругою над могилою, а тому для притягнення до кримінальної відповідальності достатньо наявності корисного мотиву. Стосовно ж висновку суду щодо не скріплення печаткою підпису прокурора при затвердженні обвинувального акту, то вважає, що вказані вимоги не передбачені ст. 291 КПК України, а перевірка вимог п. 9.5.1 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», взагалі знаходиться поза компетенцією суду.
Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції, але у іншому складі суду;
- потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 посилаючись на незаконність судового рішення вказують, що хоча анкетні дані деяких потерпілих і містять технічні помилки, але це не є підставою для повернення обвинувального акту. Крім того, вважають, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і в частині дотримання п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а враховуючи характер вчинених ОСОБА_14 дій, призначення у провадження експертизи для встановлення розміру збитків, недоцільним.
Внаслідок цього просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції, але у іншому складі суду.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг, прокурора, та потерпілого ОСОБА_7 , які частково підтримали апеляційні скарги; потерпілу ОСОБА_8 , яка апеляційні скарги підтримала повністю; захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти їх задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні, та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт після складання слідчим затверджується прокурором (у сенсі ст. 36 КПК процесуальним керівником), який відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України має містити разом з іншими вимогами, відомості щодо анкетних даних кожного потерпілого, у тому числі і його прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, а також місце проживання; а відповідно до п. 5 цього закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на відповідні положення статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що з обвинувального акту та доданого до нього реєстру вбачається, що під час досудового розслідування потерпілими визнано 15 осіб, однак анкетні відомості не усіх потерпілих вірно викладені в обвинувальному акті. Так, серед потерпілих в обвинувальному акті зазначено ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак під час підготовчого судового засідання при встановленні анкетних відомостей потерпілої судом виявлено, що її прізвище за паспортом громадянина України - « ОСОБА_16 », рік народження - «1942», і проживає потерпіла за адресою: АДРЕСА_2 . Так само, допущені слідчим неточності і при написанні року народження потерпілої ОСОБА_8 «1951», замість вірного «1957», а також місця проживання потерпілої ОСОБА_11 « АДРЕСА_3 », замість вірного « АДРЕСА_4 », що суперечить п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Згідно до сформульованого у обвинувальному акті обвинувачення, 07 травня 2015 року у денний час ОСОБА_14 , маючи умисел на наругу над могилою, що знаходиться на місці поховання ОСОБА_17 , прийшов до зазначеної могили, яка розташована на цвинтарі, що знаходиться в с. Дерезівка Вільнянського району Запорізької області, застосовуючи м`язову силу рук, завалив горизонтальний надгробок. Таким чином, ОСОБА_14 вчинив наругу над могилою. Крім того, 07 травня 2015 року в денний час ОСОБА_14 , маючи умисел на наругу над могилою, що знаходиться на місці поховання ОСОБА_18 , прийшов до зазначеної могили, яка розташована на «старому» цвинтарі, що знаходиться поблизу Вільнянського РЕМ по вул. Чехова в м. Вільнянськ Запорізької області, застосовуючи м`язову силу рук, завалив стелу та зламав горизонтальний надгробок. Таким чином, ОСОБА_14 вчинив наругу над могилою.

Дії ОСОБА_14 в цій частині обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 297 КК України, як наруга над могилою, вчинена повторно.

Між тим, вказане обвинувачення є неконкретним та суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не в повній мірі містить відомості щодо об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 297 КК України, зокрема щодо місця його вчинення, через відсутність відомостей про осквернення або руйнування братської могили чи могили Невідомого солдата, пам`ятника, спорудженого в пам`ять тих, хто боровся проти нацизму в роки Другої світової війни - радянських воїнів-визволителів, учасників партизанського руху, підпільників, жертв нацистських переслідувань, а також воїнів-інтернаціоналістів та миротворців, а так само щодо суб`єктивної сторони кримінального правопорушення про наявність і направленість умислу та мотивів його вчинення. Крім того, кваліфікація дій ОСОБА_14 за вказаними епізодами обвинувачення містить посилання на кваліфікуючу ознаку «повторність», яка однак, не знайшла свого відображення при викладі фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, а також у правовій кваліфікації кримінальних правопорушень при посиланні на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, оскільки відповідальність за повторне вчинення дій, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 297 КК України, встановлена у ч. 3 ст. 297 КК України.

Окрім того, в обвинувальному акті наведено 13 епізодів формулювання обвинувачення за вчинення ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України, а саме наруги над могилою, незаконному заволодінні предметами, що знаходяться на могилі, вчиненому з корисливих мотивів, повторно. Однак, при викладі фактичних обставин не знайшла свого відображення кваліфікуюча ознака «повторність», яка міститься у правовій кваліфікації дій ОСОБА_14 за вказаними епізодами обвинувачення.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_14 обвинувачується у 13 епізодах наруги над могилами та незаконному заволодінні предметами, що знаходяться на могилах, внаслідок яких потерпілим спричинена матеріальна шкода на загальну суму 6 280 гривень, обвинувальний акт не містить відомостей про проведення відповідних експертиз на підтвердження зазначеного розміру матеріального збитку, що суперечить вимогам п. 6 ч. 2 ст. 242, п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, в порушення ч. 1 ст. 291 КПК України та п. 9.5.1 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15 січня 2013 року, обвинувальний акт належним чином не затверджений прокурором, оскільки підпис останнього не завірений печаткою.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, через що повернув його прокурору.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно встановлені порушення вимог ч. 1, п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме порушення порядку складання та затвердження обвинувального акту, невідповідність у ньому анкетних даних потерпілих та встановлених обставин кримінального правопорушення, правовій кваліфікації злочину, що у свою чергу позбавляє його можливості розглянути провадження по суті.

Доводи апеляційних скарг про технічні помилки у анкетних даних деяких потерпілих, які можливо виправити без повернення обвинувального актує неспроможними, оскільки виправлення таких помилок у компетенцію суду не входять, а знаходяться у компетенції органів досудового розслідування.
Безпідставними є доводи апеляційних скарг про можливість зміни обвинувачення прокурором після дослідження доказів у провадженні відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України, оскільки така можливість не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку неухильного дотримання вимог процесуального закону при складанні обвинувального акту та при зверненні з ним до суду.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання у рішенні суду про відсутність у обвинувальному акті відомостей про проведення відповідних експертиз на підтвердження зазначеного розміру матеріального збитку, не може бути підставою для повернення обвинувального акту, оскільки це є предметом доказування під час судового розгляду, а тому посилання суду на ці обставини підлягають виключенню з оскаржуваного судового рішення.

Недоведеними є доводи прокурора і про відсутність у суду компетенції щодо перевірки вимог п. 9.5.1 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15 січня 2013 року, при складанні обвинувального акту, оскільки правильне оформлення та затвердження відповідного процесуального документа є однією зі складових його законності. Крім того, надані матеріали кримінального провадження не містять підтвердження повноважень прокурора як процесуальної особи при затвердженні зазначеного акту, а вказують на його адміністративну посаду у районній прокуратурі, що не відповідає положенням ст. ст. 36, 37 КПК України. До того ж зазначений обвинувальний акт прокурором затверджений двічі, але не підписаний, як того вимагає ч. 3 ст. 291 КПК України.
Висновки суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та необхідність у зв`язку з цим повернення його прокурору, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є очевидними і не викликають будь-яких сумнівів.

Невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення, у відповідності до закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні, та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_14 змінити, виключивши з числа підстав для повернення обвинувального акту, посилання в ухвалі на непроведення експертиз на підтвердження суми матеріальної шкоди.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4