Справа № 11 -а-1567/2007р. Головуючий в 1-й інстанції:
ст.289 ч.2 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 серпня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого-судді Ноздрякова В.М.

суддів Бовтрук
В.М., Коваль С.М.

за участю
прокурора Карпука Ю.А.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Києві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11
червня 2007 року.

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Києва, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, раніше судимий, останній раз 15.07.2004
року Подільським районним судом м.Києва за ст.ст.185 ч.2, 71 КК України на 4
роки позбавлення волі, звільнений 14.03.2006 року умовно-достроково на 1 рік 17
днів,

засуджений
за ст.289 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі, з конфіскацією '/г
частини належного йому майна. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання
частково приєднано невідбуте покарання за вироком Подільського районного суду
м.Києва від 15.07.2004 року і остаточно ОСОБА_1. призначено покарання 5 років 6
місяців позбавлення волі, з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.Києва, мешкає за адресою: АДРЕСА_3,
судимостей в силу ст.89 КК України не має,

засуджений за ст. 289 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі. На
підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ст.76 КК України на
нього покладено обов"язки: не виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи;
періодично з»являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Постановлено стягнути
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
солідарно на користь ТОВ «Рамус» на відшкодування матеріальної шкоди 26761 грн.

ОСОБА_2. і ОСОБА_1. визнано винними і засуджено за те, що вони 11 грудня
2006 року приблизно о 5 годині, знаходячись на стоянці автомобільного
кооперативу «Тополь», що у м.Києві на вул.Блюхера, 9, вступили між собою у
злочинну змову, направлену на незаконне заволодіння транспортним засобом, при
цьому розподілили між собою ролі.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1. взяв із
службового приміщення автокооперативу
ключі від автомобіля ВАЗ-21093, державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ
«Рамус», і підійшов до автомобіля, який знаходився біля даного кооперативу під
охороною та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вимкнув
сигналізацію і сів за кермо, а його брат ОСОБА_2 сів на переднє пасажирське
сидіння. Після чого, ОСОБА_1. і ОСОБА_2 на автомобілі поїхали у власних
справах, однак по вул.Стеценко, 10 в м.Києві, ОСОБА_1. не впорався з керуванням
і врізався в дерево. Після чого, ОСОБА_1. і ОСОБА_2 залишили місце дорожи
ьо-транспортної пригоди та розбитий автомобіль, заподіявши ТОВ «Рамус»
матеріальну шкоду в розмірі 26761 грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_1. просить вирок суду
скасувати, а справу повернути для проведення додаткового розслідування у
зв»язку з необхідністю проведення повторної експертизи. Зазначає, що він не
погоджується з рішенням суду в частині вирішення цивільного позову про
стягнення з нього на відшкодування матеріальної шкоди 26761 грн., оскільки
вартість нового автомобіля становить 27500 грн., хоча автомобіль експлуатувався
з 2003 року.

Крім цього, засуджений в апеляції посилається на наявність в нього тяжкого
захворювання і він потребує лікування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти
апеляції засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи,
викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_1.
підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_1. у вчиненні злочину при обставинах,
встановлених вироком, підтверджується зібраними по справі доказами і є
обґрунтованим, його дії за ст.289 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.

З протоколу судового засідання вбачається, що при
розгляді справи з урахуванням думки засудженого ОСОБА_1, який повністю
визнав свою вину, та урахуванням думки інших учасників процесу, судом у
відповідності до вимог ст.299 ч.3 КПК України прийнято рішення про
недоцільність дослідження доказів.

Що ж стосується міри покарання, вона призначена ОСОБА_1 відповідно з
вимогами закону. При призначенні покарання суд врахував характер і ступінь
суспільної небезпеки скоєного злочину, тяжкість вчиненого, дані про особу
ОСОБА_1, який характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності, вчинив новий злочин під час умовно-дострокового
звільнення, пом"якшуючу його відповідальність обставину - щире каяття у
вчиненому.

Враховуючи всі ці обставини, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_1 покарання у
вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції закону, що передбачає
покарання за вчинений злочин.

Посилання ОСОБА_1. на наявність у нього тяжкого захворювання та потребу в
лікуванні, не можуть визнаватись підставами для пом»якшення йому міри
покарання, оскільки наведені ним доводи не підтверджені відповідними
документами.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для пом»якшення
покарання засудженому ОСОБА_1

Разом з тим,
апеляція засудженого ОСОБА_1.
в частині неправильності вирішення у вироку цивільного позову підлягає
задоволенню.

Згідно ч.5 ст.334 КПК України у мотивувальній частині вироку викладаються
підстави для задоволення або відхилення цивільного позову.

Ці вимоги закону
були порушені судом при постановленні вироку.

Як вбачається з протоколу судового засідання, ОСОБА_1. заявляв про те, що в
нього «є питання з приводу експертизи» (а.с.15 т.2).

Проте, суд на порушення вимог ст.297 КПК України на початку судового
слідства цивільний позов не оголосив (а.с. 15 т.2) і під час допиту в судовому
засіданні цивільного позивача ОСОБА_3 належним чином не з»ясував про підстави,
мотиви та наявність в нього доказів щодо заявлених ним вимог про відшкодування
матеріальної шкоди.

Крім
того, з протоколу судового засідання вбачається, що на порушення ч.1 ст.257 КПК
України докази на підтвердження характеру та розміру матеріальної шкоди,
завданої ОСОБА_1. і ОСОБА_2,
судом не досліджувалися, а тому висновок суду в цій частині не можна
визнати обгрунтованим.

Колегія суддів пс вбачає підстав для постановления нового вироку в
частині вирішення цивільного позову І'ОВ «Рамус» про відшкодування матеріальної
шкоди, оскільки статтею 378 КПК України не. передбачено постановления судом апеляційної
інстанції нового вироку в разі скасування вироку в частині вирішення цивільного
позову.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1. - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 11
червня 2007 року відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині задоволення цивільного
позову про стягнення з ОСОБА_1. та ОСОБА_2. солідарно на користь ТОВ «Рамус» на
відшкодування матеріальної шкоди скасувати, а справу в цій частині направити на
новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд в іншому
складі суду.

В решті вирок залишити без зміни.