Провадження № 11-кп/792/44/15
Справа № 685/1246/14-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000253, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 4 листопада 2014 року,-

В с т а н о в и л а:
Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 4 листопада 2014 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку

АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, не працює, раніше судиму:

· 17 липня 2013 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, (невідбуто 194 години громадських робіт),
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання в виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2013 року та остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді трьох років двадцяти п`яти днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, 11 серпня 2014 року біля 16 год. 00 хв., біля банкомату ПАТ КБ „ПриватБанк в смт. Теофіполь, вул. Жовтнева, 6а, без дозволу власника кредитної картки „ПриватБанк № НОМЕР_1 ОСОБА_10 , попередньо дізналась від нього ПІН-код, умисно, керуючись корисливим мотивом на заволодіння чужим майном, зняла із картки готівку в розмірі 1000 грн., які витратила на власні потреби.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 200 годин громадських робіт, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та невідбутого покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2013 року, остаточно призначити покарання обвинуваченій у виді 240 годин громадських робіт. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції, при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, необґрунтовано звільнено обвинувачену від відбування покарання за вироком суду від 17 липня 2013року, позаяк вона була засуджена до покарання, яке слід відбувати реально, а покарання в виді трьох років позбавлення волі за ч.2 ст. 185 КК України, є таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченої, в суду були всі підстави для призначення обвинуваченій іншого, більш м`якого покарання, яке не передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України, в виді громадських робіт.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора в підтримання доводів апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які не заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 та звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, слід скасувати з постановленням нового вироку з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 в тому, що вона 11 серпня 2014 року біля 16 год. 00 хв., біля банкомату ПАТ КБ „ПриватБанк в смт. Теофіполь, вул. Жовтнева, 6а, без дозволу власника кредитної картки „ПриватБанк № НОМЕР_1 ОСОБА_10 , попередньо дізналась від нього ПІН-код, умисно, керуючись корисливим мотивом на заволодіння чужим майном, зняла із картки готівку в розмірі 1000 грн., які витратила на власні потреби, (тобто в таємному заволодінні майном потерпілого ОСОБА_10 ), вчиненому повторно, за викладених у вироку обставинах відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених в порядку ч.3 ст. 349 КПК України доказах, та учасниками судового розгляду не оспорюються, як не оспорюється кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно).

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок його суворості.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій, зокрема, в випадках неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, із призначенням судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України в виді трьох років позбавлення волі, з призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків шляхом фактично повного приєднання покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2013року в виді трьох років двадцяти п`яти днів позбавлення волі, з наступним звільненням обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів погодитись не може, тому апеляційна скарга прокурора є такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Обвинувачена ОСОБА_7 , яка вчинила злочин середньої тяжкості. Свою вину у вчиненому визнавала повністю, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю цього кримінального правопорушення, має неповнолітню дитину, що визнається судом пом`якшуючими покарання обвинуваченої обставинами.

Колегія суддів не приймає до уваги дані характеристики обвинуваченої, виданої селищною радою (про усні повідомлення до селищної ради про зловживання останньою спиртних напоїв, а.55 кримінального провадження), позаяк незрозуміло, чи перевірялись такі усні (невідомо чиї) звернення щодо цих обставин в кримінальному провадженні, такі обставини спростовуються даними медичного обстеження обвинуваченої, яка не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра (а.59 кримінального провадження).

При призначенні покарання колегія суддів враховує, що обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні послідовно висловлювала бажання відшкодувати потерпілому спричинені злочином збитки, потерпілий не наполягав в суді на суворому покаранні обвинуваченій.

Урахувавши, як ці обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, відсутність обтяжуючих її покарання обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченій покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, та вважає можливим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 185 КК України, призначити їй покарання в виді громадських робіт.

Колегія суддів вважає, що призначене на підставі ч.1 ст. 71 КК України покарання за сукупністю вироків, з застосуванням принципу часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за попереднім вироком суду, в виді громадських робіт, яке слід відбувати реально, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання в виді трьох років позбавлення волі за ч.2 ст. 185 КК України, є таким, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок його суворості.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляції прокурора, про неправильне призначення судом першої інстанції покарання за сукупністю вироків, з наступним звільненням обвинуваченої від відбування покарання. При призначенні покарання за сукупністю вироків поза увагою суду залишились ті обставини, що ОСОБА_7 була засуджена вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2013року за ч.1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, тобто їй було призначено реальне покарання (відбула з них 6 годин). Слід звернути увагу, що призначаючи покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, суд першої інстанції, приєднуючи невідбуту за попереднім вироком частину покарання, фактично повністю приєднав покарання за вироком суду від 17 липня 2013року(незважаючи на те, що обвинувачена відбула 6 годин громадських робіт). При цьому, звільняючи її від відбування покарання з випробуванням, звільнив її і від відбування покарання, яке вона мала відбувати реально за попереднім вироком, що є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, щодо застосування закону, який не підлягав застосуванню, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, в вироку суду також не навів підстав, з яких прийшов до висновку про можливість такого звільнення від відбування покарання, при цьому, застосовуючи щодо ОСОБА_7 положення ст.ст. 75,76 КК України, суд першої інстанції не врахував, що

ОСОБА_7 раніше засуджувалась за вчинення умисного корисливого злочину, вчинила новий умисний корисливий злочин середньої тяжкості, в період відбування призначеного їй реального покарання, що свідчить, що їй слід призначити покарання, яке слід відбувати реально.

Інших підстав для скасування чи зміни вироку суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409,413,414,420 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 4 листопада 2014року в частині призначення покарання ОСОБА_7 , звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, покладення на неї обов`язків, передбачених

ст. 76 КК України, скасувати.

ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, призначити покарання в виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2013року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання в виді 240 годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.

Зарахувати в строк відбування покарання 64 годин громадських робіт (час перебування ОСОБА_7 під вартою з 18 березня 2015року по 25 березня 2015року включно, в співвідношенні: одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, що складає 64 годин).

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з дня його проголошення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2