АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/1465/13-к Номер провадження 11-кп/786/24/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.м.т. Коломак Коломацького району Харківської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, з середньою освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Диканської центральної районної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілого 1160 грн. 94 коп. та на користь держави судові витрати в розмірі 392 грн. 94 коп. на відшкодування вартості проведених експертиз.

За вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто, протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

Як встановив суд, вранці 28 жовтня 2013 року до обвинуваченого ОСОБА_11 за адресою с. Чернечий Яр Диканського району прийшла ОСОБА_12 1985 р.н., з якою вони стали розпивати спиртні напої. Близько 12 години в пошуках співмешканки, туди ж зайшов і потерпілий ОСОБА_10 1946 р.н., де після відмови ОСОБА_13 повертатися до нього додому, між нею та потерпілим виникла сварка, по завершенні якої ОСОБА_10 покинув помешкання. Знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та обурившись такою поведінкою потерпілого, обвинувачений ОСОБА_11 пішов на пошуки останнього і, зустрівши ОСОБА_10 на сходах сільського магазину, з мотивів помсти за образу спричинену ОСОБА_10 співмешканці ОСОБА_12 , розкладним ножем, який попередньо взяв вдома, з метою позбавлення його життя з достатньою силою умисно наніс йому один удар ножем у грудну клітину зліва в район життєво важливого органу серця, спричинивши поранення у виді рани м`яких тканин грудної клітки зліва.

Після цього ОСОБА_11 залишив місце злочину, виконавши таким чином, як вказав суд, всі дії, які вважав необхідними для вчинення вбивства ОСОБА_10 , однак злочин не довів до кінця з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, так як останній промахнувся і не влучив у серце, а в подальшому потерпілому була надана кваліфікована медична допомога.

В апеляційній скарзі прокурор, що підтримував державне обвинувачення, не ставлячи під сумнів доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за статтями кримінального закону, порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання у зв`язку з його м`якістю, через безпідставне застосування ст. 69 КК України на обрання його нижче найнижчої межі санкції кримінального закону. Просить постановити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому реальне покарання у виді 8 років 6 місяців.

Свої вимоги аргументує тим, що судом належним чином не враховано обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, а також стверджує, що викладені судом обставини на обґрунтування застосування ст. 69 КК України не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У первинних запереченнях на скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. У нових запереченнях, які надійшли до апеляційної інстанції 17.11.2014р., після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ попередньої апеляційної ухвали, захисник просить змінити правову кваліфікацію правопорушення та перекваліфікувати дії ОСОБА_11 на ч.2ст.125 КК України.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 засудити за вказаною статтею на 8 років 6 місяців позбавлення волі, думку потерпілого ОСОБА_10 щодо відсутності підстав для ув`язнення засудженого і задоволення апеляції прокурора, вислухавши заперечення проти апеляції захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які вказували на помилковість правової кваліфікації дій засудженого, провівши часткове судове слідство на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 22.09.2014року, вказівки якої в силу ст.439 КПК України є обов`язковими, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення таких підстав.
Факт заподіяння ножового поранення обвинуваченим ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_10 за наведених у вироку обставин ніким не оспорюється. Цей факт повністю визнав як обвинувачений, він доводиться показаннями потерпілого.

Лябах, не оспорюючи факту нанесення ножового поранення Косинському в тулуб, показував, що умислу на його вбивство у нього не було. До насильницьких дій його спонукала поведінка потерпілого, який зайшовши у його хату, де на той час перебувала співмешканка останнього, «розочкою» від пляшки, яку він спеціально розбив, порізав шию ОСОБА_13 . Така поведінка Косинського настільки обурила його, що після надання медичної допомоги пораненій, він пішов шукати кривдника, щоб помститися йому, та зустрівши Косинського на сходах магазину, помахом руки наніс йому неприцільний удар ножем.

Цей удар, що узгоджується з показаннями безпосередніх учасників події обвинуваченого і потерпілого, висновками судово-медичних експертиз №1961 від 25.11.2013р. та №243-МК від 20.11. 2013 р., був не прямим, а дотичним, нанесеним розкладним ножем з загальною довжиною леза 105 мм. з незначною силою.

Між тим викладаючи обставини вчиненого злочину, місцевий суд безпідставно вказав, що ОСОБА_11 наніс удар ножем потерпілому в груди з достатньою силою.

Після цього, як беззаперечно встановлено по справі, ОСОБА_11 ніяких насильницьких дій відносно потерпілого більше не вчиняв, словесних погроз вбивством не виказував, а пішов додому, хоч (коли б він мав умисел на це) жодних перешкод до того, щоб позбавити його життя, у нього не було.

Як показала свідок ОСОБА_14 близько 10-11год., невдовзі після того, як з магазину вийшов Косинський, почувся якийсь шум, а коли присутні там покупці відкрили двері у коридор вона побачила Косинського, який стогнав та повторював, що його ніби то хтось ударив ножем у серце. Той стояв на ногах, ніде крові не було, тому вони не викликали ні швидкої, ні міліції, і повернулися у магазин.

За показаннями Косинського, будучи пораненим він самостійно дійшов до своєї хати, розташованої на півкілометровій відстані від магазину та перебував дома, доки наступного дня до нього не приїхав син та не повідомив до міліції і відвіз його до лікарні.

Допитана в апеляційному суді свідок ОСОБА_12 підтвердила показання обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що довідавшись від нього, що той поквитався з її співмешканцем, вона ходила до Косинського додому, і впевнившись, що рана невелика і не страшна, повернулася назад.

Матеріали провадження, всупереч висновків місцевого суду, також не містять даних про те, що нанесене Косинському поранення становило загрозу для його життя у момент заподіяння та про надання Косинському екстреної медичної допомоги.

За висновкам судово-медичного експерта №1961 від 25.11.2013р. на тілі Косинського було виявлено ушкодження у виді рани м`яких тканин грудної клітки зліва, довжиною 4 см, яке не проникає у грудну порожнину та згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т.1а.с.82).

Із долученої до справи медичної документації відносно Косинського видно, що 29 жовтня 2014року о 14 год.10хв., тобто через добу після події, йому була надана планова медична допомога у хірургічному кабінеті проведена амбулаторна операція по накладанню на рану 2 швів та асептичної пов`язки. При цьому, як зазначено у документах, хворий мав ясну свідомість, нормальну температуру, був надмірно балакучим у активному стані з запахом алкоголю і 2.11.13р. був виписаний з лікарні через порушення режиму самостійно покинув медичний заклад (Т.1а.с.105-118)

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові №2 від 7 лютого 2003року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання), але смертельні наслідки не настали в силу обставин, що не залежали від її волі.

Як видно із обставин справи, ОСОБА_15 не бажав настання смерті ОСОБА_16 , хоч наносячи удар ножем у тулуб і допускав таку можливість, тобто діяв з непрямим умислом.

Тому його дії слід кваліфікувати виходячи із наслідків вчиненого як умисне спричинення ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за ч.2 ст.125 КК України.

У відповідності до вимогст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні покарання винному, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, особу ОСОБА_11 , інші обставини, що впливають на вид і міру покарання.

Вбачається, що за місцем проживання дільничним інспектором міліції ОСОБА_11 характеризується негативно, тоді як із наданої стороною захисту характеристики сільської ради слідує, що компрометуючих матеріалів відносно нього немає. Обставинами, що обтяжують його покарання, слід визнати вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

У той же час колегія суддів приймає до уваги і те, що сам ОСОБА_11 є особою похилого віку, свою вину визнав, сприяв розкриттю злочину, від його дій тяжких наслідків не настало, відбув 5 місяців арешту і потерпілий не має до нього ніяких претензій і просить його не карати.

З урахуванням викладеного, при відсутності виключних обставин, ОСОБА_11 за вчинене слід призначити покарання в межах санкції кримінального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 409, 410 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області залишити без задоволення.

В порядку ч.2ст.404 КПК України вирок Диканського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року щодо ОСОБА_11 змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 5 місяців арешту.

Зарахувати у строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_11 під вартою з 31 жовтня 2013 року по 31 березня 2014 року у зв`язку з чим вважати призначене покарання повністю відбутим.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С У Д Д І :
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2