Справа №1-119
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

27
червня 2007 року м.
Житомир

Корольовський
районний суд м. Житомира в складі:

головуючого -
судді Галасюка Р.А.,

при
секретарях Світко Т.І., Кузнєцовій А.В.,

з участю
прокурорів Мозгового
В.В., Юхимчука М. В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Житомирі кримінальну справу по обвину­ваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року наро­дження, уродженця с Кмитів, Коростишівського району, Житомирської області, громадянина України, українця,
з базовою загальною середньою освітою,
неодруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1, не судимого,

в скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 15,
ч.3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2006
року о 14 годині ОСОБА_2, використовуючи
належний йому на правах користування автомобіль АЗЛК-408 «Москвич», д.н.НОМЕР_1,
як засіб вчинення зло­чину,
знаходячись по АДРЕСА_2, з метою
таємного викрадення чужого майна, за
попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, про­никли на охоронювану територію ВАТ завод
«Хімічне волокно», де з їдальні, таємно викрали чуже майно, що належить заводу, а саме два блоки алюмінієвих дверей, вартістю 1142 грив­ні 40 копійок за
блок, на загальну суму 2284 гривні 80
копійок. Після чого, ОСОБА_2, цього ж дня і часу, продовжуючи свої злочинні дії разом з
невстановленою досудовим слідством особою,
відніс викрадені дверні блоки на ділянку місцевості, яка знаходиться в 200-х метрах від
охоронюваної території заводу «Хімічне волокно», де з метою поліпшення транспортування, почали розбирати данні двері за допомогою
сокири, розрубуючи їх на час­тки та
складаючи в автомобіль АЗЛК-408 «Москвич»,
д.н.НОМЕР_1. В цей час вони були помічені охоронцем заводу «Хімічне
волокно» і при затриманні ОСОБА_2, з
метою відкритого викрадення майна заводу «Хімічне волокно», а саме вищевказаних дверних бло­ків, що були завантажені ОСОБА_2 в
автомобіль, сівши в дане авто, намагався з ви­краденим зникнути, однак свій злочинний умисел ОСОБА_2 довести
до кінця не зміг з причин, які не
залежать від його волі так як двигун його автомобіля перестав працювати.

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину не визнав і показав, що 24.09.2006 року близько 13 години, коли він був біля магазину «Сіт» по вул. Ві-трука в м. Житомирі, до нього підійшли двоє невідомих йому
хлопців, які запропонували з'їз­дити в с Клітчин забрати
металолом, на що він погодився. Після
цього вони втрьох поїхали в бік заводу «Хімволокно», де один з хлопців попросив його звернути на
ґрунтову дорогу, яка вела кудись в поле.
Проїхавши близько 200 м. по ґрунтовій
дорозі, він на прохання хло­пців
зупинився і один з них вийшов з машини та кудись пішов, а другий витягнув з кущів розібрані
алюмінієві планки і разом з ним загрузив в салон авто. Після чого даний хлопець
знову витягнув з кущів цілі алюмінієві двері,
які поклавши на землю почав розбирати їх та розкручувати за допомогою
викрутки. В цей час від заводу «Хімволокно» почав бігти охоро­нець даного
заводу і він злякавшись почав разом з вищенаведеним хлопцем тікати в бік лісу
під час чого згубив на полі сині резинові тапки. При цьому зазначив що він до своєї машини

не
підходив і на охоронця з сокирою не нападав. Через декілька днів він
заспокоївся і при­йшов в міліцію,
розповісти про те що з ним сталось. Також заперечив свою обізнаність в
то­му, що метал і двері були викрадені з
заводу, зазначивши про обіцянку хлопців
розрахува­тись з ним за перевозку
100 гривнями.

Зважаючи
на невизнання підсудним своєї вини в скоєнні даного злочину, його ви­на у цьому повністю підтверджується
наступними дослідженими у судовому засіданні дока­зами.

Свідок
ОСОБА_3 в судовому засіданні
показав, що дійсно 24.09.2006 року о 07
годині він заступив на охорону заводу «Хімволокно» і чергував разом з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ще одним
охоронцем, прізвища якого не пам'ятає.
Приблизно о 13 го­дині на КПП
прийшов ОСОБА_5, який разом з
напарником обходив територію і повідомив,
що все в нормі, всі вікна і двері
цілі. Після цього, приблизно о 14 годині
до них на КПП при­йшов невідомий чоловік,
який повідомив, що в їдальні
заводу «Хімволокно» ламають вхідні двері,
після чого вони всі вчотирьох побігли до їдальні. Щоб добігти до
їдальні, потрібно було перебігти через
проїжджу частину дороги і коли він перебігав дорогу то на полі, в іншій сто­роні від їдальні почув дзвін
розбитого скла і побачив приблизно на відстані 130-200 метрів від заводу
«Хімволокно» на ґрунтовій дорозі,
автомобіль «Москвич», бежевого
кольору. Його зацікавило дане авто і коли він пройшов до нього, то неподалік побачив підсудного ОСОБА_2 і ще
одного невідомого хлопця, які сокирою
розбивали двері їдальні заводу. Поба­чивши його вони почали втікати в бік лісу.
Підійшовши до авто він побачив в салоні розбиті алюмінієві планки, які раніше були дверима їдальні, які він впізнав по формі деталей, кольо­ру та металевим конструкціям кріплення
і розмірам. В цей час підсудний ОСОБА_23
сокирою в руках повернувся до автомобіля і він зрозумів, що той хоче втекти на авто і тому побіг по
допомогу, а ОСОБА_2 проїхав повз нього.
Коли він вийшов на дорогу, непо­далік
від проїжджої частини вул.
Промислової, побачив автомобіль
підсудного, мотор якого не працював.
Коли він хотів підійти до авто, то
підсудний ОСОБА_2 3 сокирою в ру­ках вийшов з автомобілю, однак побачивши охоронця ОСОБА_5 почав
втікати в бік лісу. Після цього вони повідомили керівництву заводу про даний
випадок та викликали працівни­ків міліції.

Свідок
ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що
він дійсно у 2006 році пра­цював охоронцем на заводі «Хімволокно» і 24 вересня
будучи на чергуванні разом з ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Приблизно о 13 годині він повернувся з обходу
території заводу, де все було в порядку
і знаходився на КПП, коли о 14 годині до
них прийшов невідомий чоловік, який
сказав, що в їдальні заводу «Хімволокно»
ламають вхідні двері, після чого він та
інші охоронці побігли до їдальні, при
цьому ОСОБА_3 побіг до їдальні зі
сторони вул. Корольова. Підбігши до
їдальні, він побачив, що самі двері відсутні, а приблизно в 10 м. в траві він знаходиться розбите скло. В цей
час зі сторони вул. Коро­льова він почув
крик ОСОБА_3 про допомогу. Глянувши в
той бік він побачив непо­далік від проїжджої частина дороги на ґрунтовці, яка вела в поле, автомобіль «Москвич» а біля нього
ОСОБА_3 до якого з сокирою в руках
наближався чоловік, обличчя якого він не
розглядів із-за відстані 100-150 метрів. Коли він наблизився до них, чоловік з сокирою втік, а ОСОБА_3
розповів, що коли він біг до
їдальні, то в полі побачив автомобіль
«Москвич» і наблизившись побачив двох невідомих хлопців, які розбирали за допомогою да­ної сокири
двері їдальні. Коли вони його побачили,
то почали втікати. В салоні авто він по­бачив розібрані планки від
дверей, в цей час повернувся один з
хлопців із сокирою в руках та намагався втекти на автомобілі. Однак не доїхавши
до проїжджої частини шосе, мотор
автомобілю перестав працювати, ОСОБА_3 намагався затримати водія, який знову взяв в руки сокиру, однак той,
побачивши ще одного охоронця,
втік. Після цього він доповів начальнику караулу про те що сталось та
викликав міліцію.

Свідок
ОСОБА_7 в судовому засіданні показала,
що підсудний ОСОБА_2 являється її троюрідним братом, який з серпня 2005 року почав допомагати їй
торгувати на ринку. В цей же самий період,
її бабуся подарувала їй автомобіль «Москвич», д.н.НОМЕР_1 та видала на неї доручення на
право володіння, а на ОСОБА_2 на право
керування. 24.09.2006 року зранку ОСОБА_2 допомагав їй на ринку, а з 12 години кудись по­їхав. Цього ж дня їй
подзвонили працівники міліції та повідомили,
що її автомобіль постави­ли на штраф-майданчик. Де був сам ОСОБА_2 вона
не знала.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав,
що у 2006 році

він
працював заступником керуючого санацією по режиму ВАТ заводу «Хімічне волокно»
і 24 вересня, о 15 годині був
вдома, коли йому на мобільний телефон
подзвонила диспетчер заводу та повідомила,
що на заводі скоєно крадіжку і охоронці намагались затримати злодіїв.
Також диспетчер повідомила, що міліція
вже прибула на місце злочину. Приїхавши на завод, на полі,
розташованому неподалік від заводу,
він побачив автомобіль «Москвич»,
д.н.НОМЕР_1, на багажнику якого
та в салоні він побачив викрадені з їдальні двері та розбиті і розла­мані
алюмінієві планки від дверей. Як повідомив йому начальник охорони, дані двері були викрадені з їдальні
заводу, які порубали перед цим сокирою.
Охоронці намагались затримати злодіїв,
але один злодій втік відразу, а
інший намагався втекти на даному авто,
однак непо­далік від вул.
Промислової, мотор автомобілю
перестав працювати. Охоронці намагались знову затримати злодія, але останній погрожуючи сокирою втік.

З
протоколу огляду місця події (а.с. 4-6) видно,
як 24.09.2006 року при огляді діля­нки місцевості 10 х 10 м. , що розташована в 200 м. від території заводу «Хімволокно» в м. Житомирі,
були виявлені розбиті та цілі алюмінієві двері, а на відстані 15 м. від проїжджої частини вул. Промислової,
було виявлено автомобіль АЗЛК-408 «Москвич», д.н.НОМЕР_1,
в салоні якого виявлено алюмінієві,
планки, довіреність на ім'я
ОСОБА_2. В полі було також виявлено та вилучено резинові тапки. При огляді входу
приміщення їдальні заводу, зафіксовано
відсутність вхідних дверей.

У
довідці про вартість викраденого (а.с. 9) міститься, з урахуванням ознак зносу, зазначення вартості викрадених дверей, чим підтверджується розмір заподіяної заводу
«Хім­волокно» шкоди.

З
протоколу пред'явлення особи для впізнання (а.с. 29, 30) видно, як під час прове­дення даної слідчої
дії, свідок ОСОБА_3 серед пред'явлених на впізнання осіб впізнав
підсудного ОСОБА_2 як особу, що
24.09.2006 року в обідній час намагалася відкрито викрасти майно заводу
«Хімічне волокно» з використанням автомобілю.

З
протоколу ставки віч-на-віч (а.с. 31, 32) видно, як в ході даної слідчої дії свідок
ОСОБА_3 у присутності підсудного ОСОБА_2
підтвердив свої покази про участь останнього у намаганні відкрито викрасти
майно заводу «Хімічне волокно», що мало
місце в обідній час 24.09.2006 року на території заводу.

З
висновку дактилоскопічної експертизи (а.с. 89-91) видно, що сліди рук вилучені з місця пригоди
належать підсудному ОСОБА_2 та невідомій особі.

Оцінивши
зазначені докази в їх сукупності,
суд, приходить до висновку про
дове­деність вини підсудного у скоєнні інкримінованого йому злочину. В зв'язку
з чим умисні дії підсудного ОСОБА_2, які
виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, скоєному з проникненням в сховище, судом кваліфікуються за ч.2 ст. 15,
ч.3 ст. 186 КК України.

А покази
підсудного ОСОБА_2 в частині не визнання ним своєї вини, суд вважає неправдивими, даними з метою зменшення обсягу своєї
вини, так як ці його покази суперечать
показам свідків, а також зібраним по
справі письмовим доказам, що свідчить
про намагання останнього уникнути відповідальності за скоєне. У суду не має
підстав недовіряти показам свідків,
оскільки вони є послідовними, їх
не змінювали, дані покази перебувають у
логічному взаємозв'язку між собою,
узгоджуються та доповнюють один одного,
об'єктивно поєднуються із зібраними письмовими доказами, що відповідають дійсним обставинам спра­ви.

Обираючи
підсудному вид та міру покарання, суд
враховує ступінь тяжкості вчине­ного ним злочину, особу самого підсудного та обставини, що пом'якшують і обтяжують по­карання.

Обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання
підсудного ОСОБА_2 по справі не встановлено.

Визначаючи
покарання підсудному, суд, однак приймає до уваги те, що останній вперше притягується до
кримінальної відповідальності, і хоча
він скоїв тяжкий злочин, однак тяжких
наслідків від його дій по справі на думку суду не настало, а тому враховуючи вище-наведене, суд,
при обранні покарання підсудному,
за умови, що призначене покарання
пови­нно бути не тільки карою за вчинений злочин, але й мати мету виховного характеру, вва­жає,
що утримання підсудного ОСОБА_2 в ув'язненні строком навіть в
мінімальних межах санкції інкримінованого йому злочину не є доцільним, оскільки його виправлення та перевиховання можливе
без ізоляції від суспільства і призначає йому міру покарання в ме-

жах
санкції передбаченої ч.3 ст. 186 КК
України із застосуванням правил ст. ст. 75, 76 КК" України.

Цивільні
позовні вимоги, заявлені в справі в
частині стягнення матеріальних збит­ків в розмірі 2284 гривні 80 копійок
(а.с. 100), що були розглянуті судом в порядку ч.2 ст. 291 КПК України - підлягають задоволенню
у повному обсязі, оскільки повністю
підтверджують­ся відповідними фінансовими документами, а обставини,
що були підставами для вимог,
знайшли своє повне підтвердження в ході судового слідства.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України,
суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3
ст. 186 КК України та призначити йому за цим Законом покарання у вигляді
4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно
до ст.
ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування
обраної.йому міри покарання, якщо він на
протязі 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину, не буде без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи виїжджати за межі України на постійне
проживання, буде повідомляти-зазначений
орган про зміну місця проживання або роботи,
періодично з'являтись для реєст­рації в органи кримінально-виконавчої
системи.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Житомирській завод
хімічного волокна» - 2284 (дві тисячі двісті вісімдесят чо­тири) гривні 80
копійок на відшкодування матеріальних збитків.

Речові
докази по справі: гумові тапки (а.с. 60) - знищити, автомобіль АЗЛК-408 «Москвич», д.н.НОМЕР_1 (а.с. 78, 109) - залишити в
належності ОСОБА_7, алюмінієві двері та
комплектуючі деталі до них (а.с. 78) - повернути ВАТ «Житомирській завод
хімічного во­локна», копії довіреностей
(а.с. 7, 103, 113) - залишити при матеріалах даної справи.

Судові
витрати по справі (а.с. 88) в розмірі 66 грн. 68 коп., стягнути з засудженого ОСОБА_2 та
перерахувати на р/р НОМЕР_2, код
НОМЕР_3, МФО НОМЕР_4 УДК
в Житомирській області.

Зарахувати
засудженому ОСОБА_2 в строк відбуття пока­рання час його попереднього
затримання з 29 вересня по 02 жовтня 2006 року включно.

До
набрання вироком законної сили залишити засудженому ОСОБА_2 3а­побіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через
Корольовський районний суд м. Житомира протягом п'ятнадцяти діб з моменту його
прого­лошення.