Ухвала

іменем україни

07 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження за № 0000116 касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2014 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2014 року, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк чотири роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК - на строк два роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно - на строк чотири роки.

Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки шість місяців та з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Яхників Лохвицького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_2, громадянина України, такого, що не має судимості,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк чотири роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК - на строк два роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно - на строк чотири роки.

Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки шість місяців та з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця та мешканця АДРЕСА_3, громадянина України, такого, що не має судимості,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк три роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК - на строк один рік, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно - на строк три роки.

Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця та мешканця АДРЕСА_4, громадянина України, такого, що не має судимості,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк три роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК- на строк один рік, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно - на строк три роки.

Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

Вирішено цивільний позов та питання про речові докази.

За вироком ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні у 2013 році крадіжок газового конденсату за попередньою змовою групою осіб повторно та у замаху на таку крадіжку за таких обставин.

Так, між 21.00 год. 17 лютого та 01.00 год. 18 лютого 2013 року вони вчинили крадіжку зі шлейфа свердловини № 1 Червонолуцького родовища ЦВНГ-2 6000 л газового конденсату, завдавши НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» матеріальних збитків на загальну суму 29 640 грн.

Між 21.00 год. 3 березня та 01.00 год. 4 березня 2013 року вони з того ж шлейфа вчинили крадіжку 4500 л газового конденсату, завдавши вищевказаному підприємству матеріальних збитків на загальну суму 22 230 грн.

06 березня 2013 року близько 21.00 год. вони вчинили замах на крадіжку з того ж шлейфа газового конденсату, але під час спроби заповнити металеву ємність вказаним конденсатом були виявлені працівниками міліції, від яких ОСОБА_5 втік, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 затримано.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло м'якість призначеного покарання. Скаржник стверджує, що дії засуджених перекваліфіковано місцевим судом з ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК на ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК неправильно, оскільки, на його думку, злочинні дії засуджені вчинили організованою групою, що їм інкримінувалося в обвинувальному акті, про що наводить відповідні доводи. Скаржник вважає, що ухвала апеляційного не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У запереченнях засуджений ОСОБА_3 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, цей суд не навів у своїй ухвалі жодних аргументів на спростування доводів прокурора, викладених в його апеляційній скарзі, про неправильну кваліфікацію дій засуджених.

Зокрема, в апеляційній скарзі стверджувалося, що місцевий суд безпідставно виключив з обвинувачення те, що злочини засуджені вчиняли організованою групою і це призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених внаслідок м'якості.

На підтвердження таких доводів у цій скарзі вказано ознаки організованої групи, які, на думку скаржника доведені наявними доказами, а саме: кількісний склад, попередня зорганізованість, стійкість, єдиний план з розподілом функцій співучасників, про який кожний з засуджених був поінформований.

Апеляційний суд цих доводів не проаналізував, не дав на них вичерпної відповіді і передчасно погодився з тим, що місцевий суд правильно кваліфікував діяння ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК.

Отже, апеляційний суд постановив свою ухвалу з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 419 КПК), а тому вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - направленню на новий розгляд у вказаний суд, під час якого належить урахувати вказівки касаційного суду, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Якщо апеляційний суд дійде висновку про вчинення засудженими більш тяжких злочинів, то їх звільнення вироком місцевого суду від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК слід визнати неправильним.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2014 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9