Справа № 209/5001/13-к
Провадження № 1-кп/209/42/14
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2013 року
Дніпровський районний суд м.
Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю сторони обвинувачення
прокурора Петропольської М.Л.

потерпілої ОСОБА_1

сторони захисту - обвинуваченого
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження
№1кп/209/42/14 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Київ,
українця, громадянина України, освіта
повна професійно-технічна, не
працюючого, розлученого,
військовозобов'язаного,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1,
382 ч.1 КК України;

в с т а н о в и в|біля|встановив:

Обвинувачений ОСОБА_2, згідно
виконавчого листа №415/3770/12 від 05 червня
2012 року, виданого на підставі рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області, зобов'язаний виплачувати
аліменти в розмірі ? частини з усіх його
доходів або заробітку, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь
матері дитини ОСОБА_1 до повноліття
дитини. Однак ОСОБА_2, будучи фізично
здоровим та попереджений державним
виконавцем про кримінальну
відповідальність за ухилення від
сплати аліментів, маючи можливість
працевлаштуватися та виконувати
рішення суду, ніде не працює, аліменти
не виплачує, іншої матеріальної
допомоги у вигляді продуктів
харчування та одягу сину не надає,
участі у вихованні дитини не приймає, з
сином не спілкується, його особистими
проблемами й труднощами, а також
побутовими умовами життя не
цікавиться, ніякої допомоги у
вирішенні проблем дитини не виявляє,
злісно ухиляється від сплати
аліментів. Таким чином, ОСОБА_2 злісно
ухиляється від сплати аліментів на
протязі 12 місяців, тобто в період з
травня 2012 року по липень 2012 року, у
вересні 2012 року, з грудня 2012 року по 30
липня 2013 року, на протязі яких
зобов'язаний був виплачувати аліменти
щомісяця в розмірі від 507,32 грн. до 786,66
грн., допустивши заборгованість по
виплаті аліментів на загальну суму
10386,16 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 скоїв
кримінальне правопорушення,
передбачене ст.164 ч.1 КК України, тобто
злісне ухилення від сплати
установлених рішенням суду коштів на
утримання дитини (аліментів).

Крім того, ОСОБА_2 на підставі рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська по виконавчому
листу № 415/3770/12 від 05 червня 2012 року, з 08
травня 2012 року по 23 грудня 2014 року
зобов'язаний виплачувати аліменти в
розмірі 1/4 частини всіх видів його
доходів або заробітку на утримання
дружини ОСОБА_1 до досягнення дитиною
трирічного віку. Однак, незважаючи на
те що, ОСОБА_2 був особисто
ознайомлений з вищевказаними рішенням
суду про стягнення з нього аліментів на
утримання дружини та попереджений
державним виконавцем про кримінальну
відповідальність за ухилення від
виконання рішення суду про стягнення з
нього аліментів на утримання дружини,
будучі фізично здоровим і маючи
можливість виплачувати аліменти, став
на шлях злісного ухилення від сплати
аліментів на користь ОСОБА_1 до
досягнення дитиною - сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, трирічного віку. Так, з
травня 2012 року по липень 2012 року, у
вересні 2012 року, з грудня 2012 року по 30
липня 2013 року, ОСОБА_2 добровільно
аліменти на користь дружини ОСОБА_1 на
її утримання, не виплачував, іншої
матеріальної допомоги не надавав.
Таким чином. ОСОБА_2, умисно не
виконував рішення суду про сплаті
аліментів на утримання ОСОБА_1 протягом
12 місяців, на протязі яких зобов'язаний
був виплачувати аліменти щомісяця в
розмірі від 507,32 грн. до 786,66 грн.,
допустивши заборгованість по виплаті
аліментів на утримання дружини на
загальну суму 10386,16 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_2. скоїв
кримінальне правопорушення,
передбачене ст. 382 ч.1 КК України, тобто
умисне невиконання рішення суду, що
набрало законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у
скоєнні злочинів, передбачених ст. ст.
164 ч.1, 382 ч.1 КК України визнав повністю
та суду пояснив, що йому було відомо
про обов'язок виплачувати аліменти як
на утримання сина ОСОБА_3, так і на
утримання дружини до досягнення
дитиною трирічного віку, визнає, що він
не виплачував аліменти та не виконував
рішення суду, але в нього не було
грошей. Про рішення Заводського
районного суду від 05 червня 2012 року
йому стало відомо від дружини, і він
почав платити аліменти, але не
сплачував інколи, так як не було грошей.
Він звертався у міський центр
зайнятості населення, але на облік як
безробітного його не поставили, в
нього проблеми із хребтом. Визнає, що
син ОСОБА_3 є його дитиною і він
потребує коштів на утримання, щиро
кається у скоєному.

Просив|прохав| суд
розглянути|розглядувати| справу|річ| із
застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України,
оскільки|тому що| фактичні обставини
справи|речі|, пред'явлене йому
обвинувачення та розмір
заборгованості по аліментам
|обвинувачення|йому зрозумілі, і він їх
не оспорює|заперечує|. Також розуміє, що
позбавляється права
оскаржувати|заперечувати| дані
обставини в апеляційному порядку|ладі|,
і це його добровільна і дійсна позиція.

Відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України суд,
з урахуванням позиції обвинуваченого,
думки прокурора, який не заперечував
проти розгляду справи відповідно до ст.
349 КПК України, вважає за недоцільне
дослідження тих фактичних обставин
справи, які ніким не оспорюються. При
цьому судом з'ясовано, чи правильно
обвинувачений розуміє зміст цих
обставин, чи є його позиція
добровільною та істинною.

Судом обвинуваченому роз'яснено, що в
цьому випадку він позбавляється права
оспорювати фактичні обставини справи
та розмір цивільного позову в
апеляційному порядку, про що в справі є
розписка обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані у справі докази суд
вважає|лічить|, що вина|вина|
обвинуваченого ОСОБА_2 в судовому
засіданні встановлена|установлена| і
доведена, а його умисні|навмисні| дії
органами досудового слідства|наслідку|
правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164
КК України як злісне ухилення від
сплати установлених рішенням суду
коштів на утримання дитини (аліментів)
та за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне
невиконання рішення суду, що набрало
законної сили.

Обставинами, що пом'якшують
покарання|наказання| обвинуваченого,
суд вважає щире|чистосердечне| каяття
та активне сприяння розкриттю
злочину.|цілковите|

Обставин, обтяжуючих
покарання|наказання| обвинуваченого,
судом не виявлено.

Вирішуючи питання про призначення
обвинуваченому ОСОБА_2 міри
покарання|наказання|, суд, враховує, що
вчинені ним злочини є злочинами
невеликої та середньої тяжкості,
враховує особу
|особистість|обвинуваченого, раніше не
судимого, який повністю визнав свою
вину|вину|, покаявся у скоєному
злочині, позитивно характеризується
за місцем проживання, і з урахуванням
думки потерпілої, яка не наполягала на
суворому покаранні, та |наказання||з
врахуванням|принципу індивідуалізації
покарання|наказання|, вважає|лічить|, що
подальше|дальше| виправлення і
перевиховання обвинуваченого можливо
без ізоляції його від суспільства, з
призначенням йому покарання в межах
санкції ст. 164 ч.1, 382 ч.1 КК України, зі
звільненням від відбування покарання з
випробуванням, відповідно до положень
ст. 75, 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 368 - 371, 373, 374 КПК України, суд -

з а с у д и в|примовляв|:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним в
скоєнні злочинів, передбачених ч.1
ст.164, ч.1 ст. 382 КК України і призначити
йому покарання:

за ч.1 ст. 164 КК України у вигляді 1
(одного) року обмеження волі

за ч. 1 ст. 382 КК України у вигляді 1
(одного ) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_2
призначити остаточне покарання шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим у вигляді 1 (одного) року
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2
звільнити від відбування покарання з
випробуванням строком на 1 (один) рік.

Покласти на засудженого ОСОБА_2
відповідно до положень ст.76 КК України
обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання,
роботи, періодично з'являтися для
реєстрації до кримінально-виконавчої
інспекції.

Іспитовий строк обчислюється,
відповідно до положень ст.165 КВК
України, з моменту проголошення вироку
суду.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Вирок суду може бути оскаржений
учасниками процесу до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпровський районний суд м.
Дніпродзержинська протягом 30 днів з
моменту|із моменту| його проголошення.

Згідно ч. 3 ст. 376 КПК України
обвинувачений, його захисник, його
законний представник, потерпілий, його
представник мають право ознайомитися
із журналом судового засідання і
подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно вручити після
оголошення обвинуваченому та
прокурору.

Суддя
А.Б. Ковальова