Справа 11-
Головуючий у 1 інстанції Жовток Є.А.
- 286 ч. 1 КК Доповідач Борисенко І.П.
колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Чернігівської області в складі :
головуючого - Гром Л.М.
суддів: Борисенка І.П., Рудомьотової С.Г.
з участю прокурора - Гапеєвої Н.П.
засудженого - ОСОБА_1
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 28 листопада 2007 року.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець
АДРЕСА_1, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою,
одружений, не військовозобов'язаний,
працюючий стропальником ДП “Добрянське лісове господарство”, раніше судимий
Ріпкинським районним судом Чернігівської
області 20.09.2006 року за ст.ст. 296 ч.3, 245 ч.2, 70 КК України до 4 років
позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від
відбування покарання з встановленням іспитового строку на 2 роки та покладенням
засуджений
за ст. 286 ч. 1 КК України до 1 року обмеження волі з
позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 71 КК України, до призначеного
ОСОБА_1 покарання повністю приєднано покарання у вигляді 4 років позбавлення
волі, невідбуте за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області
від 20.09.2006 року, переведено, у відповідності до ст. 72 КК України,
покарання у вигляді обмеження волі, в
позбавлення волі, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців
позбавлення волі, з позбавленням права
керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Питання про речові докази вирішено відповідно до
Стягнуто з ОСОБА_1 за проведення
транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертиз на користь держави 368 грн. 42 коп.
вироком чинності запобіжний захід ОСОБА_1 залишено попереднім - підписку про
невиїзд.

Строк відбування покарання відраховується з моменту
приведення вироку до виконання.

Як встановив суд, ОСОБА_1, 14 серпня 2007 року,
близько 23-ї години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи
власним мотоциклом “ММВЗ 3.1135 “ЛІДЕР” д.н. НОМЕР_1, рухаючись по вул. Фрузне
смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області в напрямку від
перехрестя вул. Леніна - вул. Фрунзе до перехрестя вул. Фрунзе - вул.
Коцюбинського, зі швидкістю близько 50 км/год., в темну пору доби в умовах
недостатньої видимості, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки
яка склалася, не вибрав безпечної швидкості руху, після засліплення світлом фар
при роз'їзді з зустрічним автомобілем не прийняв заходів для зменшення
швидкості руху та зупинки керованого транспортного засобу, при виникненні
небезпеки для руху, яку об'єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для
об'їзду пішохода, грубо порушуючи п.2.3.б, п.2.9а, п.12.1, п.12.2, п.12.3,
п.13.1, п.13.3, п.19.3 діючих Правил дорожнього руху, скоїв наїзд на
пішохода ОСОБА_2, який стояв на проїзній
частині ближче до її правого краю, відносно напрямку руху мотоцикла. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді
закритого перелому правої малогомілкової кістки без зміщення, які відносяться
до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Не
погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій не
оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності його вини в інкримінованому
йому діянні, просить пом'якшити йому призначене покарання з урахуванням його
щирого каяття, відшкодуванням потерпілим завданої шкоди та призначити йому покарання, не пов'язане з ізоляцією від
суспільства. На його думку суд прийняв до уваги не всі підстави, що пом'якшують
його покарання і той факт, що він скоїв злочин який не відноситься до категорії
тяжких, та умисних за формою вини. В наслідок ДТП у потерпілого були ушкодження
середнього ступеня тяжкості, тобто тяжких наслідків не наступило, і потерпілий
не звертався із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності,
цивільний позов ним не заявлявся, але він добровільно відшкодував потерпілому
матеріальну та моральну шкоду. Апелянт наголошує на тому, що ДТП відбулося в
темну пору доби, при обмеженні видимості, після осліплення його проїхавшим
зустрічним автомобілем, але він з місця події (ДТП) не скрився, свою вину
визнав повністю, щиро покаявся та сприяв органам досудового слідства та суду.
Крім того, надав клопотання від трудового колективу, в якому наголошено, що
колектив згоден його взяти на поруки і просить не призначати йому покарання
пов'язане з ізоляцією від суспільства, за місцем проживання та роботи він
характеризується позитивно.

Заслухавши доповідача, засудженого
ОСОБА_1, який просив апеляцію задовольнити та пом'якшити міру покарання і
призначити покарання не пов'язане з реальним відбуттям міри покарання,
міркування прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції без
задоволення, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В суді першої інстанції слухання справи
проводилось у відповідності до вимог ст. 299 КПК України, оскільки ОСОБА_1 вину
свою у пред'явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував про
скорочений судовий розгляд справи, що підтверджується записами у протоколі
судового засідання, був попереджений про позбавлення права на оспорювання цих
обставин у апеляції, фактичні обставини справи ніким з учасників процесу не
оспорювались.

Висновок суду про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин
встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується
сукупністю зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказів і є
обґрунтованим.

Дії засудженого ОСОБА_1 судом
правильно кваліфіковані за ст. 286 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки
дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього
ступеня тяжкості.

Відповідно
до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене
покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових
злочинів. При цьому призначене покарання має бути належним чином мотивоване у
вироку. У випадку, коли санкція закону, за яким особа засуджується, передбачає
альтернативні покарання, суд повинен зазначити, чому саме він призначає саме
таке покарання.

Призначаючи покарання засудженому суд
першої інстанції врахував щире каяття, як обставину, що пом'якшує покарання.
Однак судом не були враховані такі обставини, як вік та сімейний стан,
добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність тяжких наслідків,
позитивні характеристики з місця проживання та роботи, наявність на утриманні
батьків похилого віку.

Санкція статті 286 ч. 1 КК України наряду з
обмеженням волі передбачає ряд більш м'яких видів покарання, а зокрема: штраф,
виправні роботи та арешт.

ОСОБА_1 є особою, яка щиро розкаялась в скоєному,
активно сприяв розкриттю даного злочину, раніше притягувався до кримінальної
відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи,
скоєний ним злочин відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Обираючи вид та міру покарання, суд першої
інстанції, не зазначив ряд обставин, які пом'якшують покарання ОСОБА_1 та не
дав їм ніякої оцінки і фактично не врахував при обранні міри покарання у
вигляді обмеження волі, хоча санкція ст. 286 ч. 1 КК України передбачає
альтернативні покарання.

Так, у вироку суд не зазначив, чому саме
найсуворіше покарання повинно бути призначене засудженому, хоча ОСОБА_1
притягнутий до кримінальної відповідальності за скоєння діяння з необережною
формою вини, його ставлення до скоєного, повне відшкодування завданої шкоди,
має позитивні характеристики.

Разом з тим, колегія суддів приймає до
уваги, що ОСОБА_1 в даний час працює, та враховує конкретні обставини вчинення
ним злочину та вважає, що при призначенні покарання засудженому суд не в достатній мірі врахував обставини
справи, дані про особу засудженого, його стан здоров'я, його сімейний стан,
відсутність будь-яких претензій зі сторони потерпілого.

Викладені обставини, на ряду з
клопотанням трудового колективу засудженого та його колег з місця роботи на
думку колегії суддів, давали можливість суду першої інстанції вирішити питання
про виправлення засудженого без відбування покарання.

За таких обставин, перебування ОСОБА_1
в місцях позбавлення волі, на думку колегії суддів, не викликається
необхідністю, оскільки виправлення та перевиховання засудженого можливе за
умови призначення йому покарання у вигляді штрафу.

З урахуванням особи винного, його ставлення до
вчиненого, наявність декількох обставин, що пом'якшують покарання, колегія
суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

ОСОБА_1 слід
вважати засудженим до штрафу у максимальному розмірі, передбаченого
санкцією даної статті з позбавленням права керувати транспортними засобами
строком на 2 роки.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 367, 377,379 КПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської
області від 28 листопада 2007 року відносно ОСОБА_1 змінити, вважати його
засудженим за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу на користь
держави у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот гривень) з позбавленням права
керувати транспортним засобами строком на 2 роки.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

судді:

Борисенко
І.П. Гром
Л.М. Рудомьотова
С.Г.