Провадження № 11/792/449/13
Справа № 1/2218/74/2011
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст.124 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справах апеляційного суду
Хмельницького області в складі:

головуючого - судді Ващенка С.Є.,

суддів Бондар В.В.,
Кобріна І.Г.,

з участю секретарів Томусяка Р.В.,
Слюсар О.А.,

прокурора Павлишина В.І.,

потерпілого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому
кримінальну справу за апеляцією
захисника засудженого ОСОБА_3 -
адвоката ОСОБА_2 на вирок Хмельницького
міськрайонного суду від 17 червня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Цівківці Новоушицького
району Хмельницької області, жителя
АДРЕСА_1, громадянина України, з
середньою освітою, одруженого,
приватного підприємця, раніше не
судимого,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого статтею 124 КК України та
звільнено його від покарання на
підставі частини 5 статті 74 КК України.

Цивільний позов задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь
потерпілого ОСОБА_4 14229,47 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди та
15000 грн. моральної шкоди, в задоволенні
решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено речові докази:

- гумовий човен, 3 сітки, 2 весла, гумові
чоботи - передати потерпілому ОСОБА_4;

- пачку з-під цигарок, пачку з-під
сірників, дві запальнички, шкарпетку,
корок - знищити;

- мисливську рушницю «ИЖ-27» НОМЕР_1 із 4
гільзами та 11 шротинами - передати у
дозвільну систему Хмельницького РВ
УМВСУ у Хмельницькій області.

Запобіжний захід засудженому до
набрання вироком законної сили
залишено попередній - підписку про
невиїзд.

Вироком суду ОСОБА_3 визнано винним у
тому, що він 30 березня 2007 року близько 03
години ночі, поблизу ставу, що між
селами Ружичанка та Карпівці
Хмельницького району, діючи при
перевищенні меж необхідної оборони,
умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4
тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні
для життя в момент заподіяння, у
вигляді вогнепального відламкового
перелому кісток лівої гомілки у
верхній третині з обширним дефектом
кісткової та м'яких тканин, сторонні
тіла у верхній третині лівої гомілки,
пошкодження м'язів розгиначів лівої
ступні.

Згідно з вироком злочин було вчинено за
наступних обставин.

В ніч на 30 березня 2007 року біля 3 години
ночі ОСОБА_3 із телефонного дзвінка
сина, ОСОБА_5, який здійснював охорону
орендованого ним ставу, розташованого
у с. Ружичанка Хмельницького району,
дізнався про здійснення незаконного
вилову риби п'ятьма невідомими особами,
при цьому вказані особи поводять себе
агресивно та погрожують йому фізичною
розправою.

Враховуючи перевагу у їх кількості,
агресивність поведінки невідомих та
нічний час, сприймаючи реальну загрозу
життю та здоров'ю сина, ОСОБА_3 взяв з
дому гладкоствольну мисливську
рушницю „Іж-27" та 4 набої до неї і
власним автомобілем „Мазда-626" поїхав у
напрямку орендованого ним ставу.

Не доїжджаючи до ставу 100-150 метрів,
побачив як від ставу на пагорб їде
автомобіль. Перегородивши власним
автомобілем „Мазда" дорогу автомобілю
„ВАЗ 21011" під керуванням ОСОБА_6, ОСОБА_3
взяв з свого автомобіля рушницю,
зарядивши її, та ліхтарик. Підійшовши
до автомобіля та оглянувши його, ОСОБА_3
виявив у салоні автомобіля надувний
човен, рибальські сітки та мішок з
рибою і почав витягувати їх із
автомобіля на землю, в результаті чого
між підсудним та ОСОБА_6 виникла
сутичка.

В цей час ОСОБА_3 побачив, що до нього зі
сторони ставка наближаються ще чотири
невідомих особи. Зрозумівши, що саме ці
особи здійснили незаконний вилов риби
та погрожували його сину, ОСОБА_3
наказав їм зупинитись та попередив, що
буде стріляти з рушниці. Не реагуючи на
його вимогу, ці особи - ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжували
наближатись до ОСОБА_3, при цьому
потерпілий ОСОБА_4 казав всім, щоб не
боялись та обходили його кругом, тоді
він провів перший попереджувальний
постріл угору.

Не реагуючи на його вимогу, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжували
підходити до ОСОБА_3, а потерпілий
ОСОБА_4 вів себе найбільш агресивно та
намагався вдарити його веслом, тоді він
здійснив другий постріл вгору, почав
відходити та перезаряджати рушницю.

В цей час ОСОБА_3 почув, що від ставу
прибіг його син, що між сином та кимось
із чоловіків виник конфлікт, і здійснив
третій постріл угору, при цьому до
нього продовжував наближатися
потерпілий із веслом у руках, а всі
решта обходили навкруг нього. ОСОБА_3
боявся за своє життя і здоров'я, за
життя і здоров'я свого сина, крім того, в
цей час хтось із невідомих на той час
осіб вдарив його веслом в плечі, тому
він умисно здійснив вистріл в область
ніг потерпілого, обороняючись і
падаючи на землю. При цьому він розумів,
що це останній набій, який залишився, і
хотів припинити посягання на життя та
здоров'я свого сина, себе та своєї
власності.

Безпосередньо, особисто ОСОБА_4 -
зазначається у вироку - ОСОБА_3
„наміру поранити не мав, однак він
розумів, що це останній із набоїв, який
залишився, усвідомлював, що у будь-який
момент на нього можуть напасти п'ятеро
осіб, деякі з них у нетверезому стані, і
розправляться із ним, як погрожували
йому в процесі цього конфлікту. В решті
він хвилювався за життя та здоров'я
свого сина, котрого він в цей час не
бачив, захищав власне майно - рибу у
орендованому ним ставку, діяв у стані
необхідної оборони, однак перевищив її
межі", внаслідок чого потерпілому
ОСОБА_4 були спричинені вказані тяжкі
тілесні ушкодження.

За змістом апеляції захисника,
посилаючись на невідповідність
висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи та
неправильне застосування
кримінального закону, він просить у ній
вирок скасувати, а справу закрити за
відсутністю у діях ОСОБА_3 складу
злочину. При цьому звертає увагу на те,
що потерпілий з братом та трьома їх
знайомими неправомірно сітками
виловлювали рибу з орендованого ОСОБА_3
ставка, а після їх виявлення,
знаходячись у стані сп'яніння, поводили
себе агресивно, на попереджувальні
постріли не реагували, погрожували
застосуванням насильства,
небезпечного для життя і здоров'я
ОСОБА_3 та його сина. Наголошує на тому,
що погрози застосувати таке насильство
і поведінка потерпілого та інших осіб
давала ОСОБА_3 підстави сприймати
загрозу його життю і здоров'ю та життю і
здоров'ю його сина як реальну. Зазначає,
що у тій обстановці, перебуваючи у
темряві, не знаючи точної кількості
осіб, які кружляли навколо нього,
водночас знаходячись під впливом
сильного душевного хвилювання за сина,
усвідомлюючи, що у нього залишився в
рушниці останній набій, отримавши удар
по спині, ОСОБА_3 змушений був
захищатися наявними у нього засобами.
Вважає, що застосування ОСОБА_3 з
метою самозахисту мисливської рушниці
в даній конкретній обстановці є
виправданим, оскільки, отримавши
повідомлення про існуючу загрозу життю
свого сина, він перебував в стані
сильного душевного хвилювання і,
приймаючи рішення взяти мисливську
рушницю та набої, вчиняв дії направлені
на захист від об'єктивно існуючої
загрози суспільно-небезпечного
посягання, передбачаючи, що діями
невідомих осіб може бути спричинена
шкода в першу чергу здоров'ю або життю
сина та його життю чи здоров'ю, не маючи
при цьому часу на обдумування і
прийняття іншого рішення щодо шляху
запобігти правопорушенню невідомих
йому осіб, тобто діяв, відповідно до
положень ст.36 КК України, у межах
необхідної оброни. На думку захисника,
висновки суду про „невідповідність
знарядь захисту і нападу, характеру
небезпеки, що загрожувала ОСОБА_3, який
захищався, та обставини, що могли
вплинути на реальне співвідношення
сил", а відтак про наявність в його діях
перевищення меж необхідної оборони, є
помилковими і необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
засудженого та його захисника на
підтримку апеляції з посиланням на
зазначені у ній доводи, потерпілого та
прокурора, які заперечили проти
задоволення апеляції, перевіривши
матеріали кримінальної справи та
доводи апеляції, у тому числі шляхом
проведення судового слідства, колегія
суддів уважає, що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з останньою постановою
заступника прокурора Хмельницького
району про зміну обвинувачення від 02
квітня 2012 року ОСОБА_3 обвинувачувався
в тому, що він:

„30.03.2007, близько 3 години, на полі
поблизу с. Ружичанка Хмельницького
району, на відстані близько 900 м. від
орендованого ним ставка, помітив
автомобіль ВАЗ 21011 д/н НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_6, та помилково
запідозривши в незаконному вилові риби
з ставка, умисно перегородив рух
автомобілю за допомогою свого
автомобіля.

Після чого, ОСОБА_3, погрожуючи
вогнепальною мисливською рушницею ІЖ 27
НОМЕР_1, 12 калібру, яку тримав у руках,
змусив водія зупинити автомобіль, при
цьому умисно зробив постріл у повітря.

В цей час до даного автомобіля
наблизились ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9, які йшли слідом за
автомобілем.

Під час проведення ОСОБА_3 огляду
зупиненого автомобіля, з метою
здобуття підтвердження щодо
незаконного вилову риби з орендованого
ним ставка, він почав викидати з
автомобіля надувний човен та інше
майно. У зв'язку з цим, між ОСОБА_4,
ОСОБА_6, та ОСОБА_3 виникла суперечка, в
ході якої ОСОБА_3 безпідставно, умисно з
метою нанесення тілесних ушкоджень
здійснив постріл у їх напрямку, та
влучив у верхню третину лівого стегна
та ділянку тазу в проекції клубової
кістки ОСОБА_4, в результаті чого,
останній отримав тілесне ушкодження у
вигляді вогнепальної рани м'яких
тканин гребня лівої здухвинної кістки
тазу, яке відноситься до легких
тілесних ушкоджень, що спричиняють
короткочасний розлад здоров'я.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_3
умисно здійснив постріл в гору поруч з
ОСОБА_4, який намагався покласти в
автомобіль речі, що витягнув ОСОБА_3 з
автомобіля ВАЗ 21011. В цей час до ОСОБА_4
підійшов син ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який
здійснював обхід орендованого ставка,
і силою забрав з його рук весло та почав
наносити ним удари по тілу ОСОБА_6

Коли ОСОБА_4, з метою зупинити побиття
ОСОБА_6 ОСОБА_5, направився до них та
проходив повз ОСОБА_3 на відставні від
нього близько 2 метрів і повернутим до
нього спиною, ОСОБА_3, маючи на меті не
дати йому змоги наблизитися до свого
сина, свідомо та умисно з метою
нанесення тяжких тілесних ушкоджень
здійснив постріл з мисливської
рушниці, яку тримав у руках у близькому
до горизонтального положення відносно
землі, по ногах ОСОБА_4, в результаті
чого спричинив йому тілесні ушкодження
у вигляді вогнепального поранення
лівої гомілки у верхній третині з
обширним дефектом м'яких тканин та
багато відламковим переломами кісток
гомілки, які відносяться до категорії
тяжких тілесних ушкоджень, що
небезпечні для життя в момент
заподіяння."

Зазначені дії ОСОБА_3 органи досудового
слідства кваліфікували за ч.1 ст.121 КК
України як „умисне тяжке тілесне
ушкодження, небезпечне в момент
заподіяння". При цьому, всупереч вимог
ст.ст.21, 43, 132, 223, 277 КПК України, ні у
постанові про притягнення як
обвинуваченого, ні в обох
обвинувальних висновках, ні в жодній з
постанов про зміну обвинувачення не
зазначено для чого саме було
небезпечним вказане тілесне
ушкодження (для життя чи здоров'я тощо),
хоча зазначення в обвинуваченні цієї
ознаки складу злочину, кримінальна
відповідальність за який передбачена
ч.1 ст.121 КК України, є обов'язковим, що
вже саме по собі є порушенням права
обвинуваченого на захист, зокрема
права знати у чому його конкретно
обвинувачують та права на ефективний
захист від пред'явленого йому
обвинувачення, тобто істотним
порушенням кримінально-процесуального
закону.

Разом з тим, не дивлячись на те, що суд
цих недоліків у встановленому
кримінально-процесуальним законом
порядку не усунув, і, розглянувши
кримінальну справу, постановив вирок,
яким визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні
більш м'якого злочину, передбаченого
ст.124 КК України, до складу якого
наведена ознака не входить, виходячи з
приписів ст.365, ч.2 ст.367 КПК України та
меж апеляції захисника колегія суддів
не вправі скасувати цей вирок з мотивів
істотного порушення прав підсудного і
зобов'язана розглянути апеляцію по
суті.

Відповідно до ст.36 КК України
необхідною обороною визнаються дії,
вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка
захищається, або іншої особи, а також
суспільних інтересів та інтересів
держави від суспільно небезпечного
посягання шляхом заподіяння тому, хто
посягає, шкоди, необхідної і достатньої
в даній обстановці для негайного
відвернення чи припинення посягання,
якщо при цьому не було допущено
перевищення меж необхідної оборони
(ч.1). Кожна особа має право на необхідну
оборону незалежно від можливості
уникнути суспільно небезпечного
посягання або звернутися за допомогою
до інших осіб чи органів влади (ч.2).
Перевищенням меж необхідної оборони
визнається умисне заподіяння тому, хто
посягає, тяжкої шкоди, яка явно не
відповідає небезпечності посягання
або обстановці захисту (ч.3). Особа не
підлягає кримінальній
відповідальності, якщо через сильне
душевне хвилювання, викликане
суспільно небезпечним посяганням, вона
не могла оцінити відповідність
заподіяної нею шкоди небезпечності
посягання чи обстановці захисту (ч.4). Не
є перевищенням меж необхідної оборони
і не має наслідком кримінальну
відповідальність застосування зброї
або будь-яких інших засобів чи
предметів для захисту від нападу
озброєної особи або нападу групи осіб,
а також для відвернення протиправного
насильницького вторгнення у житло чи
інше приміщення, незалежно від
тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто
посягає (ч.5).

За змістом вказаного закону для
правильного вирішення справи суду
належить встановити: чи перебувала
особа у стані необхідної оборони; чи
відповідала умисно заподіяна тяжка
шкода тому, хто посягав, небезпечності
посягання або обстановці захисту; якщо
не відповідала, то, чи була ця
невідповідність явною.

При цьому, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п.5 постанови
№ 1 від 26.04.2002 року „Про судову практику
у справах про необхідну оборону", щоб
установити наявність або відсутність
ознак перевищення меж необхідної
оборони, суди повинні враховувати не
лише відповідність чи невідповідність
знарядь захисту і нападу, а й характер
небезпеки, що загрожувала особі, яка
захищалася, та обставини, що могли
вплинути на реальне співвідношення
сил, зокрема: місце і час нападу, його
раптовість, неготовність до його
відбиття, кількість нападників і тих,
хто захищався, їхні фізичні дані (вік,
стать, стан здоров'я) та інші обставини.

Суд першої інстанції достатньо повно
дослідив фактичні обставини справи і
дійшов правильного висновку, що
стріляючи з мисливської рушниці у ногу
потерпілого ОСОБА_4 засуджений
перебував у стані необхідної оборони.
Такі висновки суду ґрунтуються на
досліджених в судовому засіданні та
правильно оцінених доказах і сторонами
не оспорюються.

Проте висновок суду, що ОСОБА_3 умисно
заподіяв потерпілому тяжкі тілесні
ушкодження при перевищенні меж
необхідної оборони, є
необґрунтованими. При цьому,
встановивши, що „у ОСОБА_3 були реальні
підстави сприйняти загрозу своєму
життю та здоров'ю, життю і здоров'ю
свого сина ОСОБА_5, своїм майновим
правам та інтересам власності", суд не
вказав у вироку, небезпечності
посягання на які саме з наведених прав
(на життя, здоров'я чи власність) не
відповідало умисне заподіяння
потерпілому тяжких тілесних ушкоджень
у тій обстановці, як не зазначив і того,
чи була ця невідповідність явною.

Провівши ж повне судове слідство,
апеляційним судом встановлено таке.

Як видно з досліджених апеляційним
судом показань засудженого, ОСОБА_3, які
він давав на досудовому слідстві та в
суді першої інстанції, в ніч з 29 на 30
березня 2007 року його син ОСОБА_5, який
пливаючи на човні охороняв орендований
ним (ОСОБА_3.) ставок, близько другої
години по мобільному телефону
повідомив йому, що п'ятеро невідомих
осіб (двоє - на човні, решта - на березі)
сітками ловлять на ставу рибу,
погрожують йому та поводять себе
агресивно, при цьому голос сина був
наляканий. Злякавшись за життя та
здоров'я сина, він взяв вдома
мисливську рушницю та чотири набої і
поїхав на ставок. Побачивши, що від
ставу їде автомобіль, він перегородив
йому дорогу та, переконавшись, що за
кермом знаходився лише водій, тримаючи
заряджену рушницю в руці, наказав йому
вийти з машини і, побачивши на задньому
сидінні знаряддя незаконного вилову
риби: човен, весло та мішки з сітками і
рибою, викинув їх на землю. В цей час до
нього від ставу наближалися четверо
невідомих, погрожуючи йому фізичною
розправою. У зв'язку з цим, коли
невідомі знаходилися приблизно в семи
(в деяких показаннях - у двадцяти)
метрах від нього, він наказав їм
зупинитися, інакше буде стріляти, а
коли вони на це не відреагували і
продовжували наближатися, здійснив
постріл з рушниці вгору. Проте,
зупинившись лише на незначний час,
невідомі знову продовжили рух у його
напрямку, тому, будучи схвильованим та
переживаючи за сина, якого з невідомими
не було, коли вони вже знаходилися біля
машини, він вдруге вистрілив вгору та
перезарядив рушницю. Оскільки невідомі
його оточили та погрожували втопити,
переживаючи за своє життя і за життя
сина, він втретє вистрілив вгору. Кили ж
хтось з невідомих вдарив його по спині,
розуміючи, що в нього залишився лише
один набій, не знаючи, що з ним зроблять
невідомі, та переживаючи за життя сина,
падаючи від нанесеного удару, він
навмисно вистрілив в силует людини, яка
знаходилася від нього приблизно в 2-х
метрах, оскільки це був його єдиний
шанс зупинити невідомих, які
погрожували розправою.

При цьому підсудний повідомляв, що в
районний відділ міліції він
зателефонував і повідомив про
затримання браконьєрів ще тоді, коли
після дзвінка сина їхав на став, але
працівники міліції сказали чекати; що
вказані невідомі особи тоді перебували
у стані алкогольного сп'яніння, бігали
навкруги нього і погрожували йому
фізичною розправою, а ОСОБА_4 намагався
вдарити його веслом і закликав інших не
боятися його, переконуючи їх, що він в
людей стріляти не буде, у зв'язку з чим
він вдруге вистрілив вгору; що ОСОБА_4
хотів взяти з машини ще одне весло,
проте він заборонив йому це робити,
оскільки боявся, що йому заподіють
тілесні ушкодження; що він здійснив
третій постріл, оскільки ОСОБА_4 на його
зауваження не реагував; що під час цієї
суперечки він почув, що підбіг його син,
хоча дій останнього він не бачив.

Наведені показання на досудовому
слідстві і в суді першої інстанції
ОСОБА_3 в апеляційному суді підтвердив
і, крім того, повідомив, що зі слів сина
знає, що невідомі особи після того, як
він виявив їх на ставку під час вилову
риби і посвітив на них ліхтарем,
погрожували втопити його; що їдучи
спасати сина з рушницею він розумів, що
в інший спосіб не зміг би захистити
його вночі від п'яти чоловік, більше
того, він тоді навіть думав, що сина вже
немає; що як тільки він почав викидати з
машини знаряддя вилову риби, водій
вдарив його в плече, але він його
відштовхнув; що ще до другого пострілу
ОСОБА_4 тоді погрожував йому вбивством;
що ОСОБА_4 хотів взяти друге весло з
машини, щоб передати його спільникам,
але не взяв, тому, що він, відкривши
протилежні двері, пригрозив йому
пострілом; що оскільки ОСОБА_4 був самим
агресивним, то він старався тримати
його в полі зору; що після перших трьох
пострілів ніхто з невідомих не говорив,
що когось з них поранено; що удар по
спині був нанесений йому не кулаком, а
якимось предметом, і з такою силою, що
він аж упав; що четвертий постріл був
направлений безпосередньо в ногу
потерпілого, аби перешкодити йому
застосувати до них з сином насильство,
яким він їм погрожував.

За показаннями ОСОБА_3 упродовж
перебігу вказаних подій в руках ОСОБА_4
було весло.

Не вірити зазначеним показанням ОСОБА_3
підстав немає, оскільки вони
підтверджуються іншими доказами, у
тому числі й показаннями свідків та
самого потерпілого, - у тій частині, що
співпадає з його показанням.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 (син
засудженого) на досудовому слідстві та
в суді першої інстанції підтвердив, що
під час охорони орендованого батьком
ставу близько другої години ночі він
побачив на березі ставу автомобіль,
біля якого було троє невідомих осіб з
собакою, а неподалік нього на ставку на
човні були ще двоє осіб, які щось робили
з сітками; що після того, як він
посвітив на них ліхтарем, вони почали
погрожувати втопити його; що після
цього він зателефонував і розповів про
це батькові та за вказівкою останнього
залишався чекати його у човні, а
невідомі попливли до берега; що згодом
автомобіль, який знаходився на березі,
поїхав, а кілька невідомих осіб пішли
за ним тримаючи щось в руках; що
незабаром батько перегородив дорогу
автомобілю, який їхав від ставу; що
йдучи до автомобілів він чув, як хтось
закликав бити батька, погрожував йому,
та бачив, що невідомі обступили батька;
що три постріли він чув ще, коли йшов до
автомобілів, а четвертий, - коли до
нього (ОСОБА_5) підійшов один з
невідомих і вони почали штовхати один
одного; що після четвертого пострілу у
ОСОБА_4 була прострелена нога, батько
вставав з землі, а за ним хтось стояв з
веслом, а також, що усі невідомі були у
нетверезому стані.

В апеляційному суді свідок ОСОБА_5 свої
показання на досудовому слідстві і в
суді першої інстанції підтвердив, дав
аналогічні показання та, крім того,
повідомив, що невідомі погрожували
йому на ставку застосуванням
насильства, у тому числі й з
використанням ліхтарика, яким він
світив на них; що перед пострілами
батько кричав до невідомих, щоб не
підходили до нього; що до того, як
побачив батька з рушницею, він не знав,
хто стріляє і допускав, що, можливо,
невідомі забрали у батька рушницю і
стріляли саме вони; що у двох невідомих
в руках були якісь предмети; та, що
четвертий постріл відбувся, коли він
(ОСОБА_5) борюкався з ОСОБА_6.

Сам потерпілий ОСОБА_4 на досудовому
слідстві (12.04.2007 року, а.с.62-63 т.1) та в
суді першої інстанції повідомляв, що
разом з братом ОСОБА_6 та їх
знайомими ОСОБА_7, ОСОБА_12 і ОСОБА_9 в
ніч з 29 на 30 березня 2007 року з
використанням резинового надувного
човна та п'яти (за першими його
показаннями) сіток по 30 метрів кожна
ловили рибу; що в той час, коли після
другої години ночі, вийнявши з води
сітки з рибою, він з ОСОБА_9 плив до
берега, та, коли вони всі п'ятеро
складали човна і сітки з рибою в машину,
з орендованого ОСОБА_3 ставка син
останнього світив на них прожектором;
що після того, як ОСОБА_6 їхав від
ставка, а вони йшли за ним, ОСОБА_3
перегородив дорогу автомобілю ОСОБА_6;
що ОСОБА_3 стріляв і тоді, коли вони лише
йшли до автомобілів, і тоді, коли вже
знаходилися біля них; що всього було
чотири постріли, деякі з них в повітря;
що після першого пострілу вони
продовжили наближатися до автомобіля;
що вдруге ОСОБА_3 вистрілив, коли вони
були в 7 - 8 метрах до автомобілів; що
третій постріл пролунав, коли він взяв
в руку весло, а син ОСОБА_3 при цьому був
перед ним; що під час пострілів ОСОБА_3
кричав до них, щоб вони лягали на землю;
що четвертий постріл ОСОБА_3 здійснив
тоді, коли він (ОСОБА_4), побачивши, що
його син біля передньої лівої дверки
автомобіля ВАЗ б'є ОСОБА_6, почав бігти
від передньої правої дверки цього
автомобіля на допомогу брату,
знаходячись при цьому спиною до ОСОБА_3

Крім того, до своїх показань на
досудовому слідстві потерпілий
додавав схеми місця знаходження
учасників тієї події, на яких вказував
різне місце розташування ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.64 т.1, а.с.216 т.2) і
стверджував, що у такому місці їх
розташування він „впевнений в повному
обсязі" (а.с.215 т.2). Зокрема, в одній з цих
схем потерпілий вказав, що вони всі
троє знаходилися позаду автомобіля
ОСОБА_6 - поруч один біля одного, а в
другій, - що під час четвертого пострілу
справа за автомобілем ОСОБА_6 були лише
ОСОБА_9 і ОСОБА_8, а ОСОБА_7 в той час
знаходився біля задньої лівої частини
автомобіля ОСОБА_3, сам же ОСОБА_3 в
момент того пострілу стояв між
переднім лівим кутом свого автомобіля
та переднім правим кутом автомобіля
ОСОБА_6, що узгоджується з показаннями
засудженого про те, що невідомі
оточували його, бігали навкруги,
погрожували йому і хтось з них чимось
наніс йому удар по спині.

Більше того, під час апеляційного
розгляду справи, підтвердивши свої
показання на досудовому слідстві і в
суді першої інстанції, потерпілий
ОСОБА_4 у своїх показаннях апеляційному
суду також повідомив, що тоді ОСОБА_3
мав підстави підозрювати, що вони
ловили рибу в ставку; що, коли вони на
березі складали речі в машину, то
говорили між собою, що той, хто світив
на них із ставка прожектором, не
підійде, бо буде боятися; що тоді у
ОСОБА_3 також були підстави боятися,
оскільки він був один, а їх п'ятеро; що,
коли вони вже були біля машини, ОСОБА_3
кричав до них не наближатися, і вимагав
лягати на землю, інакше буде стріляти;
що згодом, підійшовши до автомобіля
ОСОБА_6, він закинув у нього речі, які
викинув ОСОБА_3; що дійсно говорив
хлопцям не боятися ОСОБА_3, оскільки він
не буде стріляти по людях, після чого
пролунав другий постріл; що, коли він
складав речі в машину, ОСОБА_3 відкрив
двері з протилежної сторони і наставив
на нього рушницю, але він сказав ОСОБА_3
забрати її, інакше застосує до нього
насильство з використанням його ж
рушниці; що син ОСОБА_3 з'явився біля
машини, коли він (ОСОБА_4) хотів взяти з
землі весло; що третій постріл
пролунав, коли він взяв в руки весло; що
він не виключає, що ОСОБА_3 тоді міг
подумати, що він (ОСОБА_4) хоче вдарити
його веслом; що, коли син ОСОБА_3 вдарив
ОСОБА_6, він дійсно сказав йому, що
переламає хребет чи ноги, та почав йти
до нього, аби допомогти брату, але у цей
момент пролунав четвертий постріл,
яким йому і було заподіяно тяжке
тілесне ушкодження; що ОСОБА_3 тоді
знаходився між ним і хлопцями - ОСОБА_7,
ОСОБА_9 та ОСОБА_12

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8
на досудовому слідстві і в суді першої
інстанції також давали показання, які
співпадають з наведеними показаннями
ОСОБА_3, його сина та потерпілого,
зокрема й про те, що син підсудного
світив на них зі ставка ліхтарем; що
ОСОБА_3 стріляв і тоді, коли ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ще йшли до
автомобілів, і коли вже знаходилися
біля них; що ОСОБА_4 закинув назад в
машину викинуті з неї ОСОБА_3 речі; що
ОСОБА_4 тоді сперечався з ОСОБА_3; що
постріл, яким ОСОБА_4 було
поранено в ногу, ОСОБА_3 здійснив, коли
потерпілий йшов допомогти ОСОБА_6 у
бійці з його сином; що після цього син
ОСОБА_3 почав наносити ОСОБА_6 удари
веслом.

ОСОБА_6 з ОСОБА_9, крім того, підтвердили,
що ОСОБА_3 тоді вимагав від них не
наближатися до нього, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8
повідомляли, що ОСОБА_4 з ОСОБА_3 тоді
штовхали і шарпали один одного.

У своїх показаннях 17.05.2007 року (а.с.65 т.1)
ОСОБА_13 також уточнив, що ОСОБА_3 тоді ні
на кого рушницю не наводив, але
погрожував, що буде стріляти.

За показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9
на досудовому слідстві (а.с.67-68, 70, т.1)
стріляючи в ногу ОСОБА_4 ОСОБА_3 опустив
рушницю, що узгоджується з показаннями
ОСОБА_14, що він здійснив останній
постріл вже падаючи від нанесеного
йому удару в спину.

ОСОБА_8 у своїх перших показаннях 30.03.2007
року (а.с.48-49 т.1) підтвердив й те, що саме
тоді, коли ОСОБА_3 приблизно з 3-х метрів
ззаду вистрілив ОСОБА_4 в ногу, останній
був з веслом в руках.

А ОСОБА_13 під час додаткового його
допиту 10.06.2007 року (а.с.117 т.1) підтвердив,
що в момент пострілів він знаходився за
автомобілем ОСОБА_3, що в свою чергу
співпадає з показаннями
обвинуваченого про те, що невідомі
постійно переміщалися і хтось вдарив
його веслом по спині, та з показаннями
потерпілого, у яких він вказував, у тому
числі й на схемі, що ОСОБА_13 в момент
останнього пострілу знаходився за
автомобілем ОСОБА_3

Наведені показання свідчать про те, що
в момент погрози ОСОБА_4 переламати
синові хребет чи ноги у ОСОБА_3 були всі
підстави розцінювати ці погрози як
реальні, адже у потерпілого в руках
було весло, а інші невідомі
переміщалися у темряві і знаходилися в
різних місцях, до того ж, йому, за його
твердженнями, які нічим не спростовані,
хтось наніс удар по спині якимось
предметом.

Про те, що вони їхали ловити рибу саме
на став, який орендує ОСОБА_3, свідок
ОСОБА_6 вказував ще у своїх перших
показаннях 30.03.2007р.

З досліджених апеляційним судом
договору оренди земельної ділянки
водного фонду (у тому числі додаткової
угоди №175 від 12.07.2004 р., карти водного
плеса орендованого ставка) та
протоколів відтворення обстановки та
обставин події потерпілим ОСОБА_4 і
свідком ОСОБА_6, проведених за
дорученням суду першої інстанції з
участю підсудного, також видно, що
вилов риби сітками відбувався саме на
орендованому приватним підприємцем
ОСОБА_3 ставку, до того ж, згідно з
наказом Подільського державного
басейнового управління охорони водних
живих ресурсів від 5 березня 2007 року №23,
напередодні періоду нересту і заборони
у зв'язку з цим вилову риби (з 1 квітня по
9 червня).

Про вживання спиртного напередодні
поїздки на став та на березі ставу у
своїх показаннях повідомляли свідки
ОСОБА_9 і ОСОБА_8 (на досудовому
слідстві) та ОСОБА_6 (в суді першої
інстанції). Зокрема за показаннями
ОСОБА_9 і ОСОБА_12 увечері 29.03.2007р. ОСОБА_7
і ОСОБА_9 випили приблизно по 100 г
горілки, а відповідно до показань
ОСОБА_6 в суді (01.03.2010р., а.с.250 т.3) після
того, як вони закинули сітки і всі
п'ятеро сиділи в машині, то хлопці пили
горілку.

ОСОБА_6, крім того, в апеляційному суді
підтвердив, що, коли на місце події
приїхали працівники міліції, він
повідомив їм, що він п'яний.

Потерпілий ОСОБА_4 в суді першої
інстанції також підтвердив, що ОСОБА_7
під час тих подій був напідпитку.

Згідно з протоколами медичного
обстеження на стан сп'яніння від 30.03.2007
р. ОСОБА_6 о 4 год. 58 хв., тобто, приблизно
через дві години після вказаних подій,
знаходився у стані алкогольного
сп'яніння, а стосовно ОСОБА_9
встановлено факт вживання ним
алкоголю.

З протоколів огляду місця події та
автомобіля видно, що на місці події в
належному ОСОБА_6 автомобілі дійсно
було виявлено знаряддя вилову риби
(надувний човен, дерев'яні весла та
риболовні сітки з рибою). А з протоколів
вилучення боєприпасів, вилучення
вогнепальної зброї та боєприпасів
убачається, що після вказаних подій
ОСОБА_3 видав працівникам дві стріляні
гільзи та мисливську рушницю, у якій
знаходилося ще дві стріляні гільзи.

З наявного у справі повідомлення видно,
що про затримання невідомих осіб, які
незаконно здійснювали вилов риби, про
те, що під час затримання невідомі
чинили опір, та про те, що між ними
виникла бійка, ОСОБА_3 повідомив
працівників міліції по телефону 30.03.2007
року о 2 годині 50 хвилин.

Факт же заподіяння 30.03.2007 року тяжких
тілесних ушкоджень ОСОБА_4 внаслідок
пострілу з рушниці ззаду наперед
підтверджується даними висновків
судово-медичних експертиз: №1181 від
21.05.2007р.; №8 від 28.02.2012р. та комісійної
судово-медичної експертизи №22 від
12.04.2013 року.

З досліджених записів чергового лікаря
Хмельницької міської лікарні,
зроблених у травмкарті, також
убачається, що 30.03.2007 року ОСОБА_3
звернувся в лікарню зі скаргами, що о 3-й
годині в с. Ружичанка Хмельницького
району його вдарив невідомий, і, що тоді
у нього був виявлений забій грудного
відділу хребта. А відповідно до
висновку судово-медичної експертизи
№860 від 19.04.07. це легке тілесне
ушкодження могло утворитися як від дії
тупих твердих предметів, так і при
падінні та ударі об такі, можливо, в
строк та за обставин, вказаних у
постанові (за змістом - про призначення
експертизи), тобто 30.03.2007 року, що
узгоджується з показаннями
обвинуваченого про нанесення йому
удару по спині і жодними іншими
доказами не спростовується.

Відповідно до висновку судово-медичної
експертизи №846 від 18.04.07р. легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, у
вигляді забою головного мозку, саден
м'яких тканин голови, тулуба, кінцівок,
що утворилися від дії твердих тупих
предметів, можливо, 30.03.2007 року, були
виявлені і в ОСОБА_6 Зазначений
висновок експерта узгоджується з
наведеними показаннями
обвинуваченого, потерпілого і свідків
про сутичку між сином ОСОБА_3 з ОСОБА_6
до поранення ОСОБА_4 і про те, що син
обвинуваченого наносив удари ОСОБА_6
після поранення потерпілого, але цей
висновок сам пособі не може бути
достатнім доказом того, що ОСОБА_5 бив
ОСОБА_6 веслом до поранення ОСОБА_4
останнім пострілом ОСОБА_3

Наведені вище показання
обвинуваченого, потерпілого та свідків
у сукупності спростовують висновки
сторони обвинувачення про те, що
ОСОБА_3 своїми діями вчинив злочин,
передбачений ч.1 ст.121 КК України, та
висновки суду першої інстанції про
умисне заподіяння ним ОСОБА_4 тяжкого
тілесного ушкодження при перевищенні
меж необхідної оборони і відповідно
кваліфікацію його дій за ст.124 КК
України.

Зазначені досліджені апеляційним
судом докази, які узгоджуються між
собою, тому не викликають сумнівів у їх
достовірності, з достатністю
висвітлюють фактичні обставини
вказаних подій. Аналіз цих доказів в
сукупності приводить до наступних
висновків.

Вперше у ОСОБА_3 виникли підстави для
сприйняття як реальну небезпеку для
сина, характер і степінь якої він не міг
знати, а відтак і для використання
зброї, коли син посеред ночі повідомив,
що група з 5 невідомих осіб, яких він
виявив під час викрадання ними риби із
ставка за допомогою човна і сіток,
погрожувала йому насильством, у тому
числі й позбавленням життя;

Вдруге підстави вважати реальною
небезпеку для свого життя і здоров'я, а
тому і для застосування зброї у ОСОБА_3
з'явилися, коли група п'яних осіб, про
яку говорив син, після його першого
попереджувального пострілу не
зупинилася, а продовжувала наближатися
до нього з погрозами застосувати
насильство, небезпечне для життя і
здоров'я, при цьому у цей момент він ще
не знав, що сталося з його сином;

Втретє у ОСОБА_3 виникли підстави
боятися за своє життя і здоров'я, у
зв'язку з чим й підстави стріляти з
рушниці, коли потерпілий, який,
закинувши назад в машину викрадену
рибу та знаряддя незаконного лову,
тримаючи в руках весло закликав інших
не боятися і оточувати його, на вимогу
ОСОБА_3 не робити цього, інакше він буде
стріляти, погрожував застосувати
насильство, небезпечне для життя і
здоров'я, з використанням його ж,
ОСОБА_3, рушниці;

Четвертою і визначальною підставою
захищатися від посягання, небезпечного
для його з сином життя і здоров'я та
умисно вистрілити з рушниці в ногу
потерпілому стало те, що після трьох
попереджувальних пострілів з вимогою
не наближатися група невідомих осіб
продовжувала у темряві переміщатися,
потерпілий направився до сина ОСОБА_3 з
погрозами застосувати до нього
насильство, небезпечне для життя і
здоров'я, хтось з невідомих в цей час
наніс йому (ОСОБА_3.) удар по спині
якимось предметом, а у нього при цьому в
рушниці залишався останній набій.

Таким чином колегією суддів
встановлено, що за наведеного розвитку
подій, за яких ОСОБА_3, їдучи синові на
допомогу, у нічний час опинився в
безлюдному місці, де, незважаючи на три
його попереджувальних постріли,
п'ятеро невідомих осіб у стані
алкогольного сп'яніння, які перед цим
незаконно ловили рибу в орендованому
ним ставку і погрожували синові
розправою, наблизилися до нього і з
погрозами застосувати насильство,
небезпечне для життя і здоров'я,
продовжували переміщатися навколо
нього, ОСОБА_4 при цьому, демонструючи
впевненість у своїх силах за рахунок
кількісної переваги на його боці та
рішучість своїх намірів, закликав
інших не боятися ОСОБА_3, продовжував
поводити себе агресивно і з погрозою
застосувати насильство, небезпечне для
життя та здоров'я його сина, направився
до останнього, водночас хтось з
невідомих осіб якимось предметом наніс
удар йому особисто по спині, а в рушниці
залишався останній набій, у ОСОБА_3 були
всі підстави сприйняти такі дії
невідомих осіб як реальну небезпеку
для їх з сином життя та здоров'я і
вважати, що постріл з рушниці останнім
набоєм в ногу найбільш агресивного з
групи нападників є єдиним адекватним
засобом захисту в той момент.

Тобто, на думку колегії суддів, ОСОБА_3
знаходився у стані необхідної оборони
і умисно стріляючи з рушниці останнім
набоєм в ногу ОСОБА_4 не перевищив меж
необхідної оборони, оскільки у тій
обстановці саме такі дії ОСОБА_3 були
необхідними і достатніми для захисту
свого життя і здоров'я та життя і
здоров'я сина від суспільно
небезпечного посягання з боку групи
осіб. При цьому колегія суддів не
убачає жодних підстав для висновку, що
за вказаних обставин умисне заподіяння
зазначеного тяжкого тілесного
ушкодження потерпілому явно не
відповідало небезпечності посягання
чи обстановці захисту. Адже, як
повідомив сам ОСОБА_4 апеляційному
суду, направившись до ОСОБА_6 і ОСОБА_5
та проходячи біля ОСОБА_3, він дійсно
висловився, що переламає його синові
хребет чи ноги, до того ж з боку групи
невідомих осіб з самого початку
викриття їх у незаконному вилові риби
лунали погрози застосуванням
насильства, небезпечного для життя і
здоров'я, як до сина, так і до самого
ОСОБА_3, як до попереджувальних
пострілів, так після них, а перед
останнім пострілом його хтось вдарив
ззаду по спині.

Про відсутність у ОСОБА_3 наміру
стріляти по браконьєрах лише з метою
захисту своєї власності, свідчить те,
що він не стріляв по них ні тоді, коли
виявив знаряддя незаконного вилову
риби та саму рибу, ні тоді коли вони не
відреагували на його перші постріли
вгору, ні тоді, коли потерпілий закидав
вказане майно назад в машину, ні тоді,
коли вони, не дивлячись на його
попередження про застосування зброї і
здійснення з неї попереджувальних
пострілів вгору, з погрозами
застосувати насильство наближалися і
переміщалися навколо нього, а
вистрілив у ногу потерпілого лише
після того, як йому та синові реально
загрожувала небезпека, і при цьому він
не міг контролювати місце знаходження
усіх невідомих осіб, оскільки вони були
розташовані у різних місцях, до того ж
тільки останнім набоєм, який у нього
залишався.

Те, після якого пострілу ОСОБА_3
дізнався, що на місце події вже прийшов
син і між ним та одним з невідомих
виникла сутичка; коли зателефонував
ОСОБА_3 в міліцію: до чи після поранення
ОСОБА_4 тощо, а також те, як при
здійсненні пострілу, яким було
поранено ОСОБА_4, ОСОБА_3 тримав рушницю:
горизонтально до землі чи опустивши її,
на суперечності в чому звертала увагу
сторона обвинувачення, на встановлення
наявності чи відсутності стану
необхідної оборони не впливає,
оскільки визначальним у даному випадку
є сукупність наведених обставин, за
яких розвивалися події, та
необхідність і достатність дій,
вчинених ОСОБА_3 з метою захисту себе і
сина у тій конкретній обстановці.

Не впливають на такий висновок і деякі
розбіжності у показаннях
обвинуваченого, потерпілого і свідків
щодо відстані до ставка, на якій
ОСОБА_3 перегородив дорогу автомобілю
ОСОБА_6, щодо відстані, з якої
обвинувачений здійснював постріли, та
щодо кількості і послідовності
пострілів, оскільки ці розбіжності
зумовлені особистим сприйняттям
кожним з них тих моментів, які вони
спостерігали, а фактичні обставини
події, визнані апеляційним судом
доведеними, підтверджуються їх
показаннями, які узгоджуються між
собою та з іншими доказами і сумнівів у
їх достовірності не викликають.

Попередні твердження обвинуваченого,
що він неумисно вистрілив у
потерпілого з рушниці, коли падав від
удару по спині, які спростовані
наведеними вище доказами, у тому числі
й останніми показаннями самого
підсудного, не спростовують факту його
перебування у стані необхідної оборони
та правомірності його дій, пов'язаних
із заподіянням ОСОБА_4 тяжких тілесних
ушкоджень у тій обстановці.

Вказівка в обвинувальному висновку, що
ОСОБА_3 помилково запідозрив осіб, які
їхали в автомобілі ВАЗ під керуванням
ОСОБА_6, у незаконному вилові риби із
ставка, є безпідставною, оскільки
наявними у справі доказами
встановлено, що за повідомленням сина у
осіб, які незаконно ловили рибу і
погрожували йому, був автомобіль, а
їдучи на допомогу сину в місце, на яке
вказав син по телефону, ОСОБА_3 побачив
саме автомобіль, який їхав від ставка.
До того ж у нічний час, в безлюдному
місці біля ставка, який знаходиться в
оренді, перебування інших автомобілів
і осіб є мало ймовірним.

Обвинувачення ОСОБА_3 в тому, що він
безпідставно, умисно з метою нанесення
тілесних ушкоджень здійснив другий
постріл саме у напрямку невідомих осіб,
які наблизилися до нього на відстань 10
метрів, та влучив у верхню третину
лівого стегна та ділянку тазу в
проекції клубової кістки ОСОБА_4, в
результаті чого потерпілий отримав
легке тілесне ушкодження у вигляді
вогнепальної рани зі сторонніми тілами
гребня лівої клубової кістки, не
підтверджується достатніми доказами.
По-перше, з наведених показань
обвинуваченого і свідків убачається,
що перші три постріли ОСОБА_3 здійснив
вгору як попереджувальні, а ОСОБА_4 про
його поранення заявив лише після
четвертого пострілу. По-друге,
висновками судово-медичних експертиз,
з урахуванням даних висновку
судово-балістичної експертизи №22-Б від
20.04.2011 року щодо незначного розсіювання
шротин після пострілу, механізму і
строку виникнення цього поранення
однозначно не встановлено, що
позбавляє можливості стверджувати, що
вказане поранення виникло саме від
другого пострілу, та, що хоча б один з
трьох попередніх пострілів був
здійснений в напрямку ОСОБА_4 чи в
когось іншого з його компанії.

До того ж потерпілий в суді першої
інстанції підтримувати обвинувачення
ОСОБА_3 у заподіянні йому цього легкого
тілесного ушкодження відмовився, а
сама по собі наявність цього
ушкодження не спростовує факту
перебування ОСОБА_3 у стані необхідної
оборони та відсутності перевищення її
меж при умисному заподіянні тяжкого
тілесного ушкодження потерпілому.

При обґрунтуванні своїх висновків
колегія суддів враховує лише ті
показання потерпілого та свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які
співпадають і узгоджуються між собою, з
показаннями обвинуваченого, свідка
ОСОБА_5 та з іншими доказами, але не бере
до уваги інші їх показання, у яких вони
заперечують перебування ОСОБА_3 у стані
необхідної оборони і на які є посилання
в обвинувачені, висунутому органами
досудового слідства, оскільки перші
двоє є рідними братами, а троє останніх
- їх знайомими, які на той час проживали
у ОСОБА_6, всі вони спільно здійснювали
незаконний вилов риби з орендованого
ОСОБА_3 ставка та узгоджено діяли проти
нього і його сина після їх викриття,
тобто, є зацікавленими у дачі показань
на користь потерпілого, відтак і на
свою користь, звинувачуючи при цьому
ОСОБА_3 з сином у протиправних діях по
відношенню до них та потерпілого,
зокрема.

Як видно з досліджених апеляційним
судом протоколів допитів потерпілого
ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на досудовому
слідстві (трьох останніх - у зв'язку
неможливістю їх явки в судове
засідання), у своїх перших показаннях
вони вказували, що сітки у воду ставили
ОСОБА_4 і ОСОБА_9; що, погрузивши човна та
сітки з рибою, вони всі разом їхали від
ставу в автомобілі ОСОБА_6, але їм
перегородив дорогу ОСОБА_3 і змусив їх
вийти з машини. Тобто, вже з самого
початку досудового слідства вони
давали завідомо неправдиві показання
щодо фактичних обставин події, що
свідчить про їх домовленість давати
показання проти ОСОБА_3 та його сина.

Але навіть при цьому ніхто з вказаних
свідків у своїх перших показаннях на
досудовому слідстві не говорив, що до
поранення ОСОБА_4 син ОСОБА_3 наносив
ОСОБА_6 удари веслом по голові і по
спині, всі вони спочатку стверджували,
що удари веслом він почав наносити
ОСОБА_6 лише після пострілу, яким було
поранено ОСОБА_4 Тому їх наступні
показання про те, що син обвинуваченого
бив ОСОБА_6 веслом до поранення
ОСОБА_4, не можуть бути визнанні
достовірними.

З наведених підстав не можуть бути
визнані достовірними і їх показання, що
ні ОСОБА_3, ні його синові ніхто з них не
погрожував і їх не бив.

Твердження ОСОБА_6, про те, що пляшку з
горілкою йому подав ОСОБА_5, сплутавши
її з водою, про що ОСОБА_6 вперше заявив
в апеляційному суді, спростовуються
показаннями свідка ОСОБА_5, у яких він
це категорично заперечив, та
показаннями самого ОСОБА_6 в суді
першої інстанції, де він говорив, що
пляшку з горілкою йому подали хлопці,
взявши її з його машини і сплутавши її з
водою. До того ж на досудовому слідстві
про такий факт він не повідомляв
взагалі. Зазначені обставини є лише
додатковим свідченням зацікавленості
ОСОБА_6 у дачі показань на свою та
користь потерпілого, але проти
обвинуваченого та його сина.

Отже, оскільки ОСОБА_3 тяжкі тілесні
ушкодження потерпілому заподіяв у
стані необхідної оборони без
перевищення її меж, що, відповідно до
ст.36 КК України, виключає злочинність
діяння, суду першої інстанції, згідно з
вимогами ч.4 ст.327 КПК України 1960 року,
належало виправдати його за
відсутністю в діянні складу злочину.
Однак цього зроблено не було.

У зв'язку з цим, виходячи із змісту
пунктів 1 і 2 ч.1 ст.369, п.1 ч.2 ст.370 та ст.376
КПК України 1960 року, вирок підлягає
скасуванню, а справа - закриттю за
відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу
злочину. При цьому, відповідно до ч.3
ст.328 КПК України 1960 року, цивільний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 слід залишити
без розгляду, а долю речових доказів -
вирішити згідно з правилами,
викладеними у ст.81 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляцію захисника засудженого -
адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Хмельницького
міськрайонного суду від 17 червня 2013
року щодо ОСОБА_3 скасувати, а
кримінальну справу закрити за
відсутністю складу злочину,
передбаченого ст.124 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3
залишити без розгляду.

Речові докази: гумовий човен, 3 сітки, 2
весла, гумові чоботи - передати ОСОБА_4;
пачку з-під цигарок, пачку з-під
сірників, дві запальнички, шкарпетку,
корок, 4 гільзи і 11 шротин - знищити;
мисливську рушницю „ИЖ-27"
НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_3

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді
підписки про невиїзд скасувати.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
С.Є.Ващенко