Справа № 741/42/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/592/2015
Категорія - ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000355 від 07 грудня 2013 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, не одруженого, який періодично працював по найму, в порядку ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій просить обрати більш мяку міру покарання не пов`язану з позбавленням волі та застосувати до нього ст. ст. 69,75 КК України зважаючи на те, що потерпілих по справі немає і його діяння не спричинили тяжких наслідків для суспільства.

Даним вироком: ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без зміни - тримання під вартою з утриманням в Чернігівському СІЗО управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з 21 квітня 2015 року.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 367 грн. 08 коп.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог

ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що на початку грудня 2013 року в м. Носівка Чернігівської області на пустирі неподалік місця свого проживання ОСОБА_6 зірвав рослини дикоростучої коноплі, тобто незаконно їх придбав, після чого переніс до свого будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , де в подальшому їх висушив та подрібнив, тобто незаконно виготовив з них особливо небезпечний наркотичний засіб - каннабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 17,902 г, який незаконно зберігав без мети збуту до вилучення 07 грудня 2013 року працівниками міліції.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений визнає свою провину повністю та щиро розкаюється. Зазначає, що добровільно впустив працівників міліції до свого помешкання та добровільно видав дикоростучу коноплю, яку напередодні зірвав над дорогою біля свого житла, щоб підмішувати в прикорм під час рибалки, та не здогадувався, що ця рослина є наркотичною. Просить обрати більш мяку міру покарання не пов`язану з позбавленням волі та застосувати до нього ст. ст. 69,75 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого державний обвинувач процесуальний керівник, старший прокурор прокуратури Носівського району ОСОБА_8 вважає, що відсутні підстави для скасування, зміни вироку та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції, так і під час апеляційного провадження обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в скоєному, щиро розкаявся. Зізнання обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в контексті ст. 95 КПК України є доказом.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції надана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду. Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд, у відповідності з вимогами ст. 65, 66, 67 КК України, призначив його враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого,

його вік, стан здоровя, сімейний стан, ті факти, що обвинувачений засуджувався до позбавлення волі, але від відбування покарання був звільнений у зв`язку із актом амністії, утримувався під вартою, але до нього застосовувалася відстрочка виконання вироку, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, після погашення судимості не зробив належних висновків, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин середньої тяжкості, в ході досудового розслідування та судового провадження без поважних причин не з`являвся до органів досудового розслідування та суду за їх викликами, врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, обравши міру покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, за якою його засуджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Всі обставини, на які в своїй апеляційній скарзі посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання були враховані, законних підстав для застосування вимог ч. 1 ст. 69 КК України колегія суддів не знаходить, оскільки декількох підстав, що пом`якшують покарання встановлено не було.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину, вчиненого ним, безпідставні, оскільки вчинені діяння ОСОБА_6 є завершеним злочином, характеризуються прямим умислом, крім того, відноситься до злочинів середньої тяжкості, а тому підстав звільнення його від даного покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає.

Проте, судом першої інстанції не було враховано всі обставини вчиненого, оскільки оцінивши по справі докази в сукупності, та врахувавши дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у скоєному, обставини, при яких обвинувачений виготовляв психотропні речовини, вид та вагу наркотичного засобу, відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів приходить до переконання, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи наведене та те, що санкція ч. 1 ст. 309 КК України є альтернативною, колегія суддів вважає за можливе змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , тобто замінити вид покарання: замість позбавлення волі на арешт.

Відповідно до ст..413 КПК України неправильне застосування закону, який підлягає застосуванню є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання. Статтею 408 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в разі якщо дана зміна не погіршує становище обвинуваченого.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 419, 376 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити, пом`якшивши покарання.

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду по відбуттю покарання.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4