Ухвала іменем україни 20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_11
суддів: ОСОБА_12 ОСОБА_13.,
при секретарі ОСОБА_14.,
за участю прокурора ОСОБА_15, представника потерпілої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 19 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 19 липня 2013 року

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Чугуїв, Харківської області, в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 КК України, щодо якого судові рішення в частині висновків суду про винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій та призначене покарання у касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком суду прийнято рішення про стягнення у солідарному порядку з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 72782,05 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, а також витрат на правову допомогу у розмірі 2300 грн.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_9 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11 лютого 2013 року, приблизно о 00.30 год, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою зі ОСОБА_9, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою тимчасового використання, маючи доступ до гаражу, розташованого по АДРЕСА_1 у м. Чугуєві Харківської області, в якому знаходився автомобіль НОМЕР_1, що належить ОСОБА_8, скориставшись ключами від вказаного автомобіля, які знаходились в приміщенні гаражу, незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом. Після чого, ОСОБА_7, не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з перешкодою на перехресті вул. Робочої та вул. Харківської в цьому ж місті, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, тим самим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 72982,05 грн.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_7 виклав вимогу про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв'язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Стверджує, що апеляційний суд лише поверхово навів перелік обставин, що пом'якшують покарання, та не вказав переконливих мотивів щодо відсутності підстав їх застосування. При цьому зазначає, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану шкоду, а тому, на його думку, були всі підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

- потерпіла ОСОБА_8 виклала вимогу про скасування судових рішень в частині вирішення цивільного позову із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що суди, на її думку, порушили норми цивільного процесуального закону, а саме не стягнули матеріальну шкоду з ОСОБА_10, у якого працював засуджений ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої на підтримання її касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг засудженого та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 289 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про порушення щодо нього апеляційним судом загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно вимог ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався, вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу є тяжким, вчиненого в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою групою осіб, а також те, що засуджений в силу ст. 89 КК України не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, врахував думку потерпілої, а також те, що він визнав свою вину та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Отже, апеляційний суд із врахуванням у сукупності всіх наведених даних та тяжкості вчиненого ним злочину призначив покарання у мінімальних межах санкції статті. Вважати таке покарання невідповідним внаслідок суворості колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також не погоджується з доводами касаційної скарги потерпілої ОСОБА_8 про незаконність рішень в частині розв'язання цивільного позову є необґрунтованими.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїм трудових обов'язків.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 перебував в трудових відносинах з іншою особою за трудовим договором, тобто завдання шкоди ОСОБА_7 не випливає з цього, а тому не тягне відповідальності юридичної або фізичної особи.

Наведені обставини та доводи касаційної скарги потерпілої, які є аналогічними доводами її апеляційної скарги, перевірялись судом апеляційної інстанції, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень не встановлено.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 19 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13