Справа № 738/848/15-к
№ провадження 1-кп/738/81/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Мена
Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 квітня 2015 року за №0000011, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мена Чернігівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого вироком Менського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року за ч.1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
10 червня 2015 року до Менського районного суду Чернігівської області надійшли обвинувальний акт з додатками та угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000011, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 квітня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.

Так, вироком Менського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт. Будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попередженим про кримінальну відповідальність, ОСОБА_3 умисно та систематично ухилявся від відбування покарання.

Відповідно до направлення КВІ Менського району УДПтС України в Чернігівській області від 19 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_3 повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт на території Слобідської сільської ради Менського району Чернігівської області з 20 лютого 2015 року. 25, 26 та 27 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_3 не з`явився на відпрацювання громадських робіт без поважних причин, в зв`язку з чим його було викликано до КВІ, відібрано у нього пояснення та попереджено про кримінальну відповідальність за злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України. В лютому 2015 року ОСОБА_3 не відпрацював 12 годин громадських робіт із 24 годин, які передбачалися графіком.

Проте, незважаючи на попередження, засуджений ОСОБА_3 без поважних причин не з`явився для відбуття покарання 16, 18 та 19 березня 2015 року, 23 березня 2015 року відпрацював лише 1 годину із чотирьох, а всього в березні 2015 року ОСОБА_3 не відпрацював 15 годин громадських робіт із 84 годин, які передбачалися графіком.

У квітні 2015 року не відпрацював громадські роботи 14 квітня 2015 року, на зауваження, попередження, профілактичні бесіди з боку працівників кримінально-виконавчої інспекції та відповідальної особи Слобідської сільської ради Менського району Чернігівської області не реагував.
Станом на 20 травня 2015 року ОСОБА_3 відпрацював 200 годин громадських робіт, у зв`язку з чим знятий з обліку КВІ Менського району.
26 травня 2015 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості, згідно з якою сторони угоди дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 389 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а саме підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного діяння, сторони угоди погодились на призначення підозрюваному покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту. Також угодою передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання (стаття 476 КПК України).
В судовому засіданні прокурор зазначила, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував той факт, що у лютому та березні 2015 року не виходив на відпрацювання громадських робіт, на підтвердження поважності причин невиходу на роботу будь-яких документів не надав, просив укладену угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч.ч.4 та 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Укладення угоди про примирення або визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Під час розгляду справи з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Суд шляхом опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також узгоджене сторонами угоди покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.
Узгоджене сторонами угоди покарання у виді арешту, визначене у межах санкції ч.2 ст.389 КК України, та є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання.

Таким чином, умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України, не порушують права, свободи та інтереси сторін.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Під час досудового розслідування запобіжні заходи до підозрюваного ОСОБА_3 не застосовувалися, клопотання про їх застосування під час судового розгляду не заявлялися, суд також вважає можливим їх не застосовувати до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 314, 371, 374 - 475 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 травня 2015 року між прокурором та ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, і призначити йому узгоджене між сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку обвинуваченому та прокурору вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1