Дата документу Справа № 243/273/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/813/15
Єдиний унікальний № 243/273/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 263 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004141, за апеляційною скаргою в.о. прокурора Донецької області ОСОБА_8 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого;

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Запобіжний захід не обирався. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 06 липня 2014 року, точного часу в ході досудового і судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі овочевих складів бази ОРС у м. Миколаївка Донецької області, помітив воєнний котелок з предметами, зовні схожими на патрони, реалізовуючи несподівано виниклий намір на незаконне придбання, носіння, зберігання бойових припасів, не маючи передбаченого законом дозволу, ігноруючи вимоги Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 р. Про право власності на окремі види майна, Положення Про дозвільну систему, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 р., Інструкцію МВС України Про порядок приготування, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджений гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів для зброї та вибухових речовин № 622 від 21.08.1988 р., діючи умисно, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав бойові припаси, котрі потім переніс до міста на той час свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де став їх незаконно зберігати до 03.12.2014 року.

03 грудня 2014 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 вийшов з дому, з метою заховати воєнний котелок з бойовими припасами, загальною кількістю 60 штук, щоб позбавитися їх на час, доки вдома за адресою його мешкання проводяться ремонтні роботи. Коли ОСОБА_7 перебував біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , то він був зупинений співпрацівниками міліції, котрими, в період часу з 16 год. 40 хв. по 16 год. 55 хв. 03.12.2014 року в присутності двох понятих у ОСОБА_7 з лівого боку вдягненої на ньому куртки, між рукою та тулубом було виявлено та вилучено воєнний котелок з бойовими припасами загальною кількістю 60 шт., які є гвинтівочними патронами калібру 7,62х54 мм., тобто штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62 мм., промислового виготовлення, які придані для стрільби, які ОСОБА_7 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього, 06 липня 2014 року, точного часу в ході досудового і судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі овочевих складів бази ОРС у м. Миколаївка Донецької області, діючи з єдиним умислом, помітив предмет зовні схожий на автомат та предмети, зовні схожі на патрони, продовжуючи свої протиправні, злочинні дії, спрямовані на незаконне придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, не маючи передбаченого законом дозволу, ігноруючи вимоги Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 р. Про право власності на окремі види майна, Положення Про дозвільну систему, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 р., Інструкцію МВС України Про порядок приготування, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджений гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів для зброї та вибухових речовин № 622 від 21.08.1988 р., діючи умисно, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав вогнепальну зброю та бойові припаси, котрі потім переніс до садової дільниці № НОМЕР_1 садового товариства Супутник у м. Миколаївка Донецької області, яка перебуває у його користуванні, де став їх незаконно зберігати до 04.12.2014 року.

04 грудня 2014 року в період часу з 11 год. 20 хв. до 12 год. 00 хв. в ході проведення огляду будинку АДРЕСА_4 , що перебуває у користуванні ОСОБА_7 , на горищі вищевказаного будинку було виявлено та вилучено автомат № НОМЕР_2 , який є автоматичною, одноствольною нарізною вогнепальною зброєю - автоматом Калашникова АК-74, калібру 5,45 мм., промислового виробництва, який придатний для стрільби патронами 5,45х39 мм. та бойові припаси загальною кількістю 45 шт., які є проміжними патронами калібру 5,45х39, тобто штатними боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм, які придатні для стрільби, які ОСОБА_7 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі в.о. прокурора Донецької області ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд не в повній мірі врахував, що останній вчинив тяжкий злочин, кількість вилученої вогнепальної зброї і бойових припасів є значною, що враховуючи суспільно-політичну обстановку в Донецькій області суттєво підвищує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Крім того, що ОСОБА_7 , будучи працездатним суспільно-корисною працею не займається, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча в силу ст. 89 КК України є і не судимим, а тому безпідставно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, не мотивувавши свої висновки в цій частині.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив вирок залишити без змін; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в.о. прокурора Донецької області ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, підтверджуються дослідженні під час судового розгляду доказами у провадженні, і не оскаржуються учасниками судового провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України, районний суд виходив з того, що останній щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв в розкритті кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується позитивно, обтяжуючи покарання обвинуваченого обставини відсутні.

Колегія суддів вважає, що районний суд порушив зазначені вимоги закону, оскільки при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.

Зокрема, районний суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи працездатним, суспільно-корисною працею не займається, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча в силу ст. 89 КК України є і не судимим. Крім того, судом також повною мірою не враховано суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, зокрема кількість вогнепальної зброї та бойових припасів, що суттєво підвищує суспільну небезпеку цього злочину в умовах складної суспільно-політичної обстановки в Донецької області та суттєво впливає, як на охорону громадської безпеки у цьому регіоні держави, так і на запобігання вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

За таких обставин висновок суду про те, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки для його виправлення достатньо виконання протягом іспитового строку покладених на нього обов`язків, є хибним, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування кримінального закону, що на думку колегії суддів, є підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання останньому.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі за вчинення цього злочину, оскільки останній щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв органам досудового розслідування в розкритті злочину, обтяжуючи покарання обвинуваченого обставини відсутні, а тому колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 263 КК України (в ред. від 05.07.2012 року), яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407, 420 КПК України колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу в.о. прокурора Донецької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України (в ред. від 05.07.2012 року) у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирати.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4