Справа № 192/672/14
Провадження № 1-кп/192/4/15
В И Р О К
Іменем України
"13" лютого 2015 р.

смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000496, внесене до ЄРДР від 17.05.2013 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, голови фермерського господарства ПАС, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

Стороною обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому у великих розмірах, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , керуючись злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, шляхом зловживання довірою, 11 вересня 2007 року, зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_5 на автомобільній дорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя (Н-08) біля зупинки с.Василівка Солонянського району Дніпропетровської області, домовившись з останнім завчасно по мобільному телефону та знаючи, що у ОСОБА_5 знаходились гроші у сумі 20000 доларів США, переслідуючи мету наживи, використовуючи особливі довірчі стосунки зі ОСОБА_5 , повідомив, що йому потрібні грошові кошти на власні потреби та на потреби очолюваного ним фермерського господарства ПАС, та попросив ОСОБА_5 надати йому у борг 20000 доларів США, що на 11.09.2007 року за офіційним курсом НБУ дорівнювало 101000 гривень. Одержавши гроші, ОСОБА_6 розпискою зобов`язався повернути борг до 14.09.2007 року із прибутку, отриманого від діяльності фермерського господарства ПАС.

ОСОБА_6 гарантував ОСОБА_5 повернення боргу сільськогосподарською технікою, яка належить фермерському господарству ПАС, проте ОСОБА_6 , достовірно знав, що сільськогосподарська техніка, яка належить ФГ ПАС, була вилучена у вересні 2006 року представниками виконавчої служби в рахунок стягнення заборгованості на користь ПАТ Брокбізнесбанк.

ОСОБА_5 , будучи впевненим у сумлінності дій ОСОБА_6 , довіряючи останньому, оскільки вони давно підтримували дружні відносини, ОСОБА_6 неодноразово брав у борг грошові кошти у ОСОБА_5 та завжди їх віддавав, знаходячись в автомобілі марки М-412, який належить ОСОБА_5 , на автомобільній дорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя (Н-08) біля зупинки с.Василівка Солонянського району Дніпропетровської області 11.09.2007 року, добровільно передав ОСОБА_6 свої грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що на той час (11.09.2007 року), відповідно до встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти (1 долар США - 5,05 гривень), дорівнювало 101000 гривень, вважаючи що обіцяні ОСОБА_6 умови повернення боргу є гарантованим сільськогосподарською технікою, яка належать фермерському господарству ОСОБА_6 ПАС, отримавши при цьому письмову розписку від ОСОБА_6 , який присвоїв грошові кошти, не маючи наміру їх віддавати, розпорядився ними на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток у великому розмірі на вищевказану суму.

По закінченню строку розписки ОСОБА_6 вказані грошові кошти ОСОБА_5 не повернув.

Зустрівшись з останнім 05.10.2007 року та увійшовши у довіру до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 попросив останнього продовжити строк повернення боргу до 20.10.2007 року, гарантуючи це тим, що поверне гроші до 20.10.2007 року або віддасть в рахунок боргу ОСОБА_5 100 тон насіння соняшника, на що ОСОБА_5 погодився. ОСОБА_9 зробив власноручно доповнення в розписці, зазначивши дату повернення боргу 20.10.2007 року, але до 20.10.2007 року ОСОБА_9 гроші ОСОБА_5 не повернув та уникав зустрічі з останнім.

У 2010 році ОСОБА_5 звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

16.09.2010 Солонянський районний суд виніс рішення, яке набрало законної сили, про задоволення позову в повному обсязі.

ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 по теперішній час борг не повернув.

Крім того, 11.09.2007 року ОСОБА_6 гарантував ОСОБА_5 повернення боргу, повідомляючи, що він не являється боржником перед іншими особами, що не відповідає дійсності та спростовується відповідно до довідок з виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області.

ОСОБА_6 для отримання грошових коштів також завірив ОСОБА_5 , що він є власником нерухомого майна ТОВ ДНІПРО-ЯСТІК, яке знаходиться у с.Рясне Солонянського району Дніпропетровської області, що спростовується відомостями архівної довідки з ТОВ Абріс №142 від 19.03.2014 року, інформацією державної реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 17.03.2014 року.

Судом у межах пред`явленого обвинувачення, досліджені наступні докази.

Допитаний у судовому засіданні, підсудний ОСОБА_6 своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав.

Пояснив, що 11 вересня 2007 року він позичив 20000 доларів США у ОСОБА_5 Ніяких особливо довірчих стосунків у нього із ОСОБА_5 не було. Вони були знайомі, оскільки він був фермером, а ОСОБА_5 працював у податковій міліції. На той час йому було необхідно повернути гроші своїм кредиторам. Отримавши від ОСОБА_5 гроші, він написав розписку, згідно якої зобов`язувався сплатити позичальнику отриману суму у строк до 14.09.2007 року. У цей проміжок часу він сподівався одержати гроші від свого знайомого і у такий спосіб розрахуватися із ОСОБА_5 .

Як на момент отримання грошей у потерпілого, так і в подальшому, умислу не повертати борг, привласнити гроші ОСОБА_5 він не мав. У визначений строк він гроші повернути не зміг.

Із ОСОБА_5 він домовився, що поверне йому борг пізніше. Він в процесі договірних відносин за договором позики повідомляв ОСОБА_5 , що у нього є борги й іншим особам.

На дзвінки ОСОБА_5 він відповідав не завжди, оскільки борг він реально повернути не міг. Рілля у 2007 році на господарстві не засівалася, він не одержав очікуваних доходів від господарства. В одній із розмов зі ОСОБА_5 він говорив, що, якщо він не знайде кошти, щоб повернути борг, він розрахується з ним сільгосптехнікою або насінням соняшника. На момент позики ним грошей у ОСОБА_5 , в заставі була техніка, зареєстрована за фермерським господарством. Але він мав власну техніку: трактори, та інвентар: плуги, дискувальні борони і т.ін., яку ніхто не описував. У нього склалося складне матеріальне становище, що і стало причиною неповернення боргу.

У період після одержання у ОСОБА_5 в борг 20 000 доларів США, протягом декількох років щодо нього і інших осіб проводилося досудове розслідування та судове провадження за фактом службового підроблення при одержанні кредитів у Брокбізнесбанку, внаслідок чого він фактично, як фермер, господарською діяльністю не займався, але був зобов`язаний звітувати до відповідних державних органів. У даний час він у судовому порядку відстоює свої права у сфері земельних правовідносин.

Він не гарантував ОСОБА_5 повернення боргу за рахунок майна ТОВ Дніпро-Ястік, оскільки він не був засновником цього товариства. У період договірних відносин із ОСОБА_5 він вів переговори щодо уступки йому 50% корпоративних прав цього товариства, і якщо б на нього ці права були переведені, і товариство мало би доходи, це допомогло б йому виправити своє становище і розрахуватися з боргами.

У 2010 році рішенням суду з нього на користь ОСОБА_5 стягнено за позовом борг в повному обсязі. Він позов визнав і визнає свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_5 і дотепер. У 2014 році він повернув позивачеві 500 доларів та має намір повернути решту.

Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що 11 вересня 2007 року ОСОБА_6 звернувся до нього з проханням позичити йому 20000 доларів США на строк до 14 вересня 2007 року. Запевнив, що у разі відсутності грошей, він віддасть йому 100 тон насіння соняшника. Вони були давніми знайомими, і ОСОБА_6 раніше брав у нього гроші в борг та повертав їх, тому він погодився.

У строк ОСОБА_6 гроші йому не повернув та 5 жовтня 2007 року написав доповнення до розписки, в якому зобов`язався у строк до 20 жовтня 2007 року повернути йому позичені гроші або 100 т насіння соняшника. Запевнив, що розрахується з ним у будь-якому разі, якщо не грошима, то сільгосптехнікою. Коли настав строк повертати кошти, ОСОБА_6 почав уникати з ним зустрічей, не відповідав на телефонні дзвінки. Від знайомих він дізнався, що ОСОБА_6 має багато боргових зобов`язань, техніку та майно господарства, яке він очолює, обіцяв передати іншим кредиторам.

Оскільки строк позовної давності їхнього майнового спору добігав кінця, а борг ОСОБА_6 не повертав, він звернувся з позовом до Солонянського районного суду Дніпропетровської області, рішенням якого від 16 вересня 2010 року постановлено стягнути з ОСОБА_6 на його користь 157 800 грн. суму, еквівалентну 20000 доларам США.

Його представник передавав виконавчий лист до виконавчої служби для примусового виконання. Через деякий час виконавчий лист йому було повернуто через відсутність майна у боржника.

Зустрівшись з ОСОБА_6 , він запитав, яким чином він буде повертати йому борг, якщо він винен й іншим кредиторам. ОСОБА_6 відповів, що строк позовної давності вже пройшов, віддавати йому кошти добровільно він не збирається.

У травні 2013 року він повторно звернувся до міліції про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за шахрайство, оскільки у 2010 році йому було відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину у діяннях ОСОБА_6 . За його заявою у 2013 році було розпочате кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ознаками ч.3 ст.190 КК України.

Він уважає, що діяння ОСОБА_6 повинні кваліфікуватися за ч.4 ст.190 КК України за ознакою вчинення шахрайства в особливо великих розмірах, оскільки аналогічні злочинні дії ОСОБА_6 вчинив і стосовно інших осіб.

Допитані у суді свідки обвинувачення: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , пояснили, що обвинувачений ОСОБА_6 позичав у них гроші. У ОСОБА_10 восени 2007 року, у ОСОБА_11 у 2006 році, у ОСОБА_12 приблизно у 2007 році, ОСОБА_13 у 2009 році. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_6 борг не повернув, а з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розрахувався.

Цих обставин обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він надавав ОСОБА_5 правову допомогу, був його представником при розгляді цивільної справи у Солонянському районному суді Дніпропетровської області у 2010 році за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення боргу у сумі 20000 доларів США. Позов було задоволено. Після судового засідання ОСОБА_6 повідомив йому, що гроші повертати ОСОБА_5 він не збирається і не збирався.

Обвинувачений ОСОБА_6 не підтвердив показання ОСОБА_14 в частині того, що він висловлював намір не повертати гроші ОСОБА_5 .

Іншими обєктивними доказами ці показання свідка ОСОБА_14 , який був представником потерпілого у цивільному провадженні, тому зацікавлений у результатах справи, не підтверджено.

Свідок ОСОБА_15 під час допиту у судовому засіданні показав, що ОСОБА_6 його односелець. По селу ходять слухи, що у ОСОБА_6 є борги. ОСОБА_6 до 2004 року займався сільським господарством: вирощував зернові культури неподалік від його землі (СФГ Бусел) ділянки. Після 2004 року техніки в господарстві ОСОБА_6 він не бачив.

Із показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_16 убачається, що у 2001 році за рішенням органів місцевого самоврядування у нього було вилучено 30 га землі на користь ОСОБА_6 , через що у нього виник конфлікт із ОСОБА_6 , який триває й досі. У господарському суді між ними розглядається земельний спір.

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію, селянське (фермерське) господарство ПАС 13.09.2001 року зареєстроване у Солонянській РДА (а.с.70).

ОСОБА_6 є керівником СФГ ПАС, одним з видів діяльності якого є: вирощування зернових культур, оптова торгівля зерном.

(а.с.71).

Згідно копії державного акту №033333, ОСОБА_6 на підставі рішення Солонянської районної ради від 28.02.2001 року, надана у постійне користування земельна ділянка, площею 28,50 га, для ведення фермерського господарства

(а.с.82).

Як убачається з відповіді Держсільгоспінспекції в Дніпропетровській області від 09.12.2013 року, за СФГ ПАС станом на 11.09.2007 року зареєстровано 3 трактори ЮМЗ-6, один з яких 27.11.2007 року знятий з обліку.

(а.с.91).

Згідно повідомлення Солонянського відділення Дніпропетровської МДПІ від 12.12.2013 року, ФГ ПАС податкову звітність за період з 11.09.2007 року по 12.12.2013 року до відділення надає своєчасно та в повному обсязі. Податковий борг відсутній. Подання фінансової звітності вказаним господарством не передбачено, тому інформація щодо платоспроможності господарства у відділенні відсутня.

(а.с.94).

На виконанні ВДВС Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області знаходяться виконавчі листи, у яких ОСОБА_6 є боржником:

- №2-612 від 08.12.2009 року на користь ВАТ Ощадбанк у сумі 16631,06 грн.;

- №2-536 від 04.10.2011 року на користь ПАТ Надра у сумі 36613,29 грн.;

- №2-1372/10 від 16.09.2010 року на користь ОСОБА_17 у сумі 370 грн.;

- судовий наказ: №2/192/85/13 від 23.08.2013 на користь ПАТ Дніпропетровськгаз у сумі 16649,42 грн.

(а.с.97,98,99,100,105,106).

Як убачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.101), на житловий будинок по АДРЕСА_2 , належний на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с.87), постановою ДВС від 25.04.2013 року накладено арешт та оголошено заборону його відчуження (а.с.104).

Зі звіту про збір урожаю с/г культур на 01.12.2007 рік, убачається, що СФГ ПАС фактично зібрало 3,60 ц ячменя ярого та 210,4 ц - соняшника та зерна (а.с.110-111, 112-115).

За підсумками збору врожаю с/г культур від 01.12.2009 року СФГ ПАС одержало 71 ц ячменя ярого та 294 ц соняшника та зерна.

(120-123).

З 2010 по 2013 рік СФГ ПАС посівну площу не використовувало (а.с.124-139).

Як убачається із виконавчого листа, виданого 29 вересня 2010 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області на виконання рішення від 16 вересня 2010 року, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто борг за договором позики у розмірі 157800 грн.

(а.с.146-147).

Із матеріалів цивільної справи 2-1174-10 Солонянського районного суду Дніпропетровської області убачається, що ОСОБА_5 26.08.2010 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу в сумі 157 800 гривень (еквівалент 20 000 доларів США).

До звернення до суду в порядку цивільного судочинства, 15.05.2010 року ОСОБА_5 звертався із заявою до Солонянського райвідділу міліції про порушення щодо ОСОБА_6 кримінальної справи за ст.190 КК України за фактом позики у нього 20 000 доларів США.

Постановою посадових осіб міліції від 25.05.2010 року у порушенні кримінальної справи було відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України 1963 року за відсутності складу злочину у діяннях ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 дану постанову одержав і не оскаржував, а звернувся до суду з цивільним позовом, що він підтвердив у судовому засіданні.

Рішенням суду позов було задоволено, потерпілий ОСОБА_5 користувався правовою допомогою, його представником у цивільному провадженні був ОСОБА_14 .

Виконавчий лист за даною цивільною справою знаходиться на примусовому виконанні у ВДВС Солонянського районного управління юстиції. 14.10.2010 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

18.06.2014 року ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_6 через його захисника 500 доларів США на погашення боргу, стягненого за рішенням суду у цивільній справі.

(а.с.174-185).

Проаналізувавши та оцінивши надані сторонами та досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, перевіривши доводи сторін, суд приходить до наступного.

Обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується умисний злочин: заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом зловживання довірою.

Аналіз змісту диспозиції статті 190 КК України дає підстави для однозначного висновку про те, що умисел на шахрайство повинен передувати за часом передачі майна потерпілим. Умисел повинен бути спрямований на заволодіння майном та його безповоротне обернення на власну користь.

Доказуванню підлягає також і те, що обвинувачена особа використала довірливі відносини з потерпілим саме для незаконного заволодіння майном останнього, та не мала наміру майно повертати.

Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення відповідно до ст.ст.91, 92 КПК України покладено на сторону обвинувачення: слідчого, прокурора.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 дійсно були знайомі до 11 вересня 2007 року. Стосунки у них були нормальними до конфлікту з приводу боргового зобов`язання ОСОБА_6 перед потерпілим. Потерпілий і раніше давав гроші у борг ОСОБА_6 , і останній гроші повертав. Ці обставини вони підтвердили у судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у шахрайстві стороною обвинувачення надані докази, які підтверджують факт одержання грошей обвинуваченим від потерпілого за розписками, що у розумінні цивільних правовідносин є письмовою формою правочину: договору позики.

Доводи сторони обвинувачення в частині того, що ОСОБА_6 взагалі не мав наміру віддавати гроші ОСОБА_5 , тобто, діяв з умислом на шахрайство, є неспроможними, оскільки об`єктивно не підтверджені сукупністю наданих обвинуваченням доказів.

Показання допитаних у суді свідків, у яких ОСОБА_6 брав гроші у борг у різний час, комусь із яких він гроші повернув, комусь не повернув, але визнає борги як цивільно-правовий обов`язок, як і показання свідка ОСОБА_15 про те, що він чув про борги ОСОБА_6 , та не бачив певний час його техніки; показання свідка ОСОБА_16 про наявність земельного спору із ОСОБА_6 , не є належними доказами у розумінні ст.85 КПК України, оскільки не підтверджують обставин кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у даному провадженні, та інкриміновані ОСОБА_6 . Із даних показань не убачається факту наявності у обвинуваченого умислу на шахрайське заволодіння майном шляхом зловживання довірою.

Дані показання не є достатніми об`єктивними та достовірними доказами наявності в обвинуваченого умислу на шахрайство, та не підтверджують його мету використати довірливі стосунки з потерпілим ОСОБА_5 , для незаконного заволодіння його коштами та безповоротного обернення на власну користь.

З тих же підстав суд визнає неналежними наведені вище досліджені у судовому засіданні письмові докази щодо того, що ОСОБА_6 є головою фермерського господарства, яке подавало звіти про свою діяльність до відповідних державних органів (незалежно від того, чи були ці звіти достовірними), про наявність у господарстві зареєстрованої техніки та земельної ділянки; звіти про збір врожаю у різні роки, використання посівних площ господарством; про наявність щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виконавчих проваджень, відкритих ВДВС у різні роки за цивільно-правовими зобов`язаннями перед іншими особами.

Судом достовірно встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 у письмовій формі (за розписками), у 11 вересня 2007 року укладено цивільно-правовий договір позики.

З приводу невиконання зобов`язання боржником за договором: ОСОБА_6 , своїх договірних обов`язків, між ним та позичальником ОСОБА_5 виник цивільно-правовий спір, який розв`язано рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2010 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення боргу. Рішення набрало законної сили та примусово виконується з 2010 року відділом ДВС Солонянського районного управління юстиції.

Через 3 роки після звернення до суду з цивільним позовом та вирішення цивільного спору судовим рішенням, 17.05.2013 року, Солонянським РВ ГУМВС України було розпочате кримінальне провадження, що розглядається.

Поза увагою сторони обвинувачення залишилося й те, що у 2010 році цим же органом було винесено постанову, якою було відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_5 за відсутністю складу злочину в діяннях ОСОБА_6 , за тією ж подією, що розглядається. Дана постанова потерпілим не оскаржувалася.

Суд уважає неспроможним і довід обвинувачення про те, що ОСОБА_6 гарантував повернення боргу майном: технікою, врожаєм соняшника, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові обов`язки на підставі договору позики грошей. Цивільним законодавством передбачена можливість забезпечення зобов`язання, зокрема, заставою, порукою чи у інший спосіб.

Такою можливістю потерпілий не скористався, хоча є освіченою людиною, працював у правоохоронних органах, за потребою користувався правовою допомогою. Він також мав реальну можливість перед тим, як позичав значні кошти ОСОБА_6 , фактично переконатися, чи мав майно ОСОБА_6 , чи передбачалися доходи у ОСОБА_6 , чи не мав він цивільних зобов`язань перед іншими особами або будь-яких інших обставин, які унеможливлювали виконання його зобов`язання повернути борг.

Вчинені ОСОБА_6 дії як на момент укладення договору позики: видача первісної розписки про одержання грошей у борг та розписки про відстрочку повернення боргу, так і в подальшому: визнання позову у цивільній справі, визнання свого боргу за договором під час кримінального провадження, часткове повернення боргу, були спрямовані на виконання ним цивільно-правового обов`язку за договором позики, і спростовують доводи обвинувачення про наявність умислу на шахрайство.

Факт тривалого невиконання ОСОБА_6 обов`язку за цивільно-правовою угодою сам по собі не може свідчити про наявність у нього умислу на незаконне, шляхом зловживання довірою, заволодіння майном потерпілого з метою його безповоротного обернення на власну користь.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що правовідносини між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 носили виключно цивільно-правовий характер.

Відповідно до ст.62 Коституції України ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обовязок доведеності вини особи покладається на обвинувачення, яке не може грунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини є однією із загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.7 КПК України.

Таким чином, зясувавши обставини справи щодо ОСОБА_6 у межах предявленого йому обвинувачення, на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3.ст.190 КК України: заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому у великих розмірах.

За таких обставин, встановивши недоведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3 ст.190 КК України, суд має визнати ОСОБА_6 невинуватим та постановити щодо нього виправдувальний вирок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у предявленому обвинуваченні за ч.3 ст.190 КК України, та виправдати за недоведеністю його вини.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Головуючий