г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3622/14-к
Номер провадження 1-кп/213/17/15
У Х В А Л А
Іменем України
10 лютого 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого: ОСОБА_5 , захисників: адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 00000706, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, працюючого, раніше не судимого, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації: АДРЕСА_2

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за ч.2 ст. 121 КК України, що відноситься до умисних тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою на підставі ухвали слідчого судді від 18 серпня 2014 року, в якій було зазначено, що у зв`язку з тяжкістю злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може вплинути шляхом погроз, підкупу тощо на показання свідків, при цьому всі його соціальні зв`язки не дозволяють застосувати інший запобіжний захід (а.с. 36-39).

Ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року та від 11.12.2014р. зазначений запобіжний захід обвинуваченому було продовжено, у зв`язку з тим, що обвинувачений, який не визнає свою вину, з урахуванням важкості покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, знаходячись на волі може перешкодити кримінальному провадженню незаконним впливом на недопитаних свідків.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою, вказавши, що обвинувачений з урахуванням тяжкості злочину може переховуватись від суду, на свободі може знищити знаряддя злочину, яке не знайдено слідством, а саме ніж. Обвинувачений може тиснути на свідків, які вказують, що бояться його. Обвинувачений не покаявся, вину не визнає, покази не надає, активно не сприяє розкриттю злочину. Просив відмовити в клопотанні захисту, та не обирати більш м,який запобіжний захід. По справі можливе повторний допит свідків, можливий перехресний допит в суді, а ОСОБА_4 , знаходячись на волі може вплинути на свідків, та є вірогідність того, що свідки змінять свої показання.

Потерпілий ОСОБА_5 наполягав, щоб суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на його думку особа, якій погрожує позбавлення волі на 7 років і більше, опинившись на волі, відразу ж сховається від суду, а доказів того, що він буде приходити до суду немає.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що проживає недалеко від обвинуваченого, та в разі його звільнення боїться за своє здоров,я, оскільки дала покази не на його користь, а вона була очевидцем події, бачила ніж у руках обвинуваченого, та як він наносив удар, тобто вважає його таким, що може завдати шкоду її здоров,ю.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив звільнити його з під варти, зазначивши, що він бажає працювати та утримувати свою сім`ю. Від суду ховатись він не збирається, оскільки він сам бажає добитись істини у цій справі. Свою вину він не визнає і не відмовляється допомагати слідству. На свідків він не збирається впливати або мстити їм.

Захисники обвинуваченого, просили обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, пояснивши, що ризики, які існували раніше на цей час повністю відпали. Так, по-перше, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки постійне місце роботи, дружину, малолітню дитину, батьків пенсіонерів. Крім того, всі свідки сторони обвинувачення вже допитані, вплинути на них ОСОБА_4 не має жодного сенсу. Крім того, ОСОБА_4 раніше не судимий, позитивно характеризується і не буде впливати на свідків, які давали показання проти нього. Обвинувачений не давав суду показань з тієї причини, що сторона захисту не бажає, щоб ці показання використовувались стороною обвинувачення та свідками, які дають не зовсім правдиві показання.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (сторона обвинувачення обгрунтовує даний ризик тяжкістю покарання; сторона захисту зазначає, що даний ризик відсутній оскільки обвинувачений має місце роботи, місце проживання, дружину, дитину, та не бажає переховуватись);

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (сторона обвинувачення, обгрунтовує даний ризик тим, що обвинувачений не видав знаряддя злочину, яке по теперішній час не знайдено, та будучи на волі може його знищити, а також сховати інші докази. Сторона захисту зазначила, що всі докази сторони обвинувачення вже зібрані, тому даний ризик відсутній, т.як немає що ховати);

незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (стороною обвинувачення даний ризик обгрунтовується тим, що обвинувачений може погрожувати свідкам. Стороною захисту зазначено про те, що даний ризик спростовується тим, що всі свідки та потерпілий вже допитані, та тиск на них неможливий);

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (сторона обвинуваченя обгрунтовує даний ризик тим, що обвинувачений будучи під вартою не сприяє встановленню істини по справі, не визнає вину, не дає покази, а якщо він буде на волі, то може вжити додаткові заходи для перешкоджання провадженню, не всі докази досліджені в судовому слідстві, та обвинувачений може заважати цьому. Стороною захисту зазначено, що всі докази на досудовому слідстві вже зібрано та обвинувачений не може перешкоджати кримінальному провадженню, досліджувати докази під час судового слідства обвинувачений не перешкоджав);

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (даний ризик не заявлено).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за інкремінований злочин, а саме за ст. 121 ч2 КК України передбачене покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.

Водночас суд враховує, практику Європейського суду з прав людини у справах: "Панченко проти Російської Федерації", "Горал проти Польщі", "Тодоров проти України", "Адам,як проти Польщі", в яких зазначено, що тяжкість пред`явлених звинувачень сама по собі не може служити виправданням тривалих періодів утримання під вартою.

Суд враховує, що обвинувачений утримується під вартою з 18.08.2014р., тобто більше 6 місяців.

Суд враховує, що злочин за ч.2 ст. 121 КК України відноситься до умисних тяжких злочинів, враховує те що обвинувачений раніше не судимий. Таким чином відсутній ризик вчинення нового злочину.

Суд враховує позицію обвинуваченого, що на досудовому слідстві він не сприяв розкриттю злочину, в судовому засіданні пояснення вказав буде давати в кінці судового слідства, вину заперечує в повному обсязі, і фактично не сприяє слідству. Суд враховує вік та стан здоров,я обвинуваченого, що не є особою похилого віку, та на здоров,я не скаржився, на умови перебування під вартою також не скаржився.

Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, що на момент вчинення інкремінованого злочину офіційно працював.

Суд враховує наявність в обвинуваченого сім,ї, а саме дружини, малолітьої дитини; суд враховує наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, роботи; суд враховує репутацію обвинуваченого, який характеризується з позитивної сторони, має професійно-технічну освіту, раніше не судимий.

Суд враховує поведінку обвинуваченого на досудовому слідстві, що не сприяв розкриттю злочину. Суд враховує, що в судовому засіданні обвинувачений не надав пояснення, вину не визнає, позиція незрозуміла.

Суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу має враховуватись поведінка обвинуваченого та його соціальні зв,язки, що також відображено в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: Смирнова проти Росії, Вемгофф проти Німеччини, Летельєр проти Франції, де зверталась увага, що обвинувачені вперше притягувались до кримінальної відповідальності, мали постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, але це не було враховано судами, та фактично не розглядалось питання застосування альтернативних запобіжних заходів.

Сторона захисту зазначила, що допитані всі свідки, хоча фактично залишився 1 свідок, який ще не допитаний, крім того прокурор зазначив про необхідність перехресного допиту, та додаткового допиту свідків після допиту обвинуваченого. Таким чином ризик можливого тиску на свідків залишається актуальним.

В разі надання пояснення бвинуваченим, допиту свідків судом, даний ризик дійсно може втратити актуальність, але не на даний час.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частина 3 цієї статті вказує, що кожен, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів за і проти звільнення.

Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.

Суд зазначає, що докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати речі що мають відношення до справи, тиснути на свідків, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Таким чином, станом на день розгляду питання про продовження терміну тримання під вартою, суду доведено, що існує ризик впливу на свідків, оскільки Свідок ОСОБА_9 заявила, що вона надала свідчення проти обвинуваченого, проживає поблизу нього, та в разі його звільнення,- побоюється за своє здоров,я. Даний ризик також підтверджується тяжкістю обвинувачення, тим, що цей злочин є умисний, та пов,язаний із нанесенням тілесних ушкоджень. Твердження захисту, що свідок не звертався до правоохоронних органів не береться до уваги судом, оскільки свідок боїться в разі його звільнення, а на даний час він під вартою.

Існує ризик переховування від суду, оскільки не спростовано, що обвинувачений може переховуватись від суду. Суду не надано характеризуючі матеріали на обвинуваченого, що б спростували ризик можливості переховування від суду, не надано відомостей, щодо відсутності закордонного паспорту, відсутності іншого житла за межами м. Кривого Рогу, України, де б міг переховуватись; відсутності родичів у яких міг би переховуватись обвинувачений. Не надано данних скільки часу обвинувачений проживає за останнім місцем мешкання, де проживав раніше. Чи не розірвано шлюб, чи дійсно проживав із сім,єю, та пов,язаний із ними настільки, що не залишить, та не буде переховуватись. Даний ризик підтверджується тяжкістю обвинувачень, тяжкістю покарання передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, тим, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Додаткові характеризуючі матеріали на обвинуваченого сторона захисту не надала, невідомо чи не звільнений обвинувачений на даний час з останнього місця роботи.

По даній справі слідством не виявлено знаряддя злочину, враховуючи, що обвинувачений не надавав пояснення, враховуючи, що саме йому інкремінується даний злочин, існує ризик знищення чи переховування знаряддя злочину. В провадженні не допитані всі свідки, та не досліджені всі докази по справі, що робить можливим та імовірним ризик перешкоджання слідству, ризик тиску на потерпілого та свідків.

Захистом зазначено, що відповідно до справи Харченко проти України, сторона обвинувачення повинна надати нові ризики, при вирішенні питання про продовження тримання під вартою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Харченко проти України, через відсутність вмотивованих підстав продовження строку тримання під вартою було встановлено порушення вимог пункту 3 статті 5 Конвенції. Зазначено, що після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. Підстави мають бути чітко зазначені національними судами. Однак у справі, що розглядається, таких підстав суди не наводили та жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою.

Стороною захисту невірно трактоване дане рішення, оскільки в ньому йде мова, що при продовженні тримання під вартою, з часом, однієї лише обгрунтованої підозри замало, та повинні бути обгрунтовані ризики, причому з часом ризики можуть втрачати актуальність, та можлива зміна запобіжного заходу. Не є обов,язковим виникнення нових ризиків, обов,язковим є наявність ризиків, які не можуть бути усунені при застосуванні інших запобіжних заходів не пов,язаних з триманням під вартою.

В даному випадку ризики не втратили актуальність, та продовжують існувати, оскільки справа слухається в іншому складі, та як і раніше обвинувачений не надає покази, і не допитані всі свідки.

На даний час не вбачається істотного зменшення ризиків у взаємозв`язку із закінченням проведення окремих процесуальних дій у судовому провадженні, оскільки по суті порядок проведення процесуальних дій було встановлено наступний: дпит потерпілого, свідків сторони обвинувачення, дослідження доказів (письмових, речових), допит обвинуваченого (з урахуванням ст. 63 Конституції України).

На даний час допитаний потерпілий, та залишився недопитаний 1 свідок обвинувачення, не досліджені всі докази сторони обвинувачення, не допитаний обвинувачений, що бажає надати покази в кінці судового слідства.

Також суд зазначає, що з урахуванням допиту свідків, потерпілого, та частково досліджених письмових доказів, а саме протоколів допиту свідків, протокол огляду місця події, вбачається можлива необхідність в подальшому доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії, відповідно ст. 333 КПК України, що також робить неможливим зміну запобіжного заходу обвинуваченому на даний час, до вирішення цього питання, оскільки наявні ризики перешкоджання кримінальному провадженню, та знищення знаряддя злочину чи інших речей, що можуть відноситись та мати значення по даній справі, а знаряддя злочину, як зазначають сторони відсутнє.

Суд також враховує імовірність, що після допиту всіх свідків, дослідження письмових, речових доказів, та допиту обвинуваченого, виникне можливість виявити знаряддя злочину при проведенні певних слідчих дій.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин.

Суд вважає, що з урахуванням існування зазначених вище ризиків, в даному випадку необхідний є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів.

Застосуванні більш м,яких запобіжних заходів на даній стадії недоцільне, та не буде запобігати зазначеним ризикам.

У відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд вважає необхідним не визначати розмір застави.

Таким чином клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжний захід продовженню, а клопотання захисту щодо обрання запобіжного заходу - домашній арешт - слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 22,176,177, 181.183, 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.04.2015 року.

По справі оголосити перерву до 12:00 годин 16.02.2015р.,

Задля недопущення тяганини по справі встановити запасні дати 18.02.2015р. о 12:00 годині, 19.02.2015р. о 12:30 годині.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1