Ухвала

іменем україни

11 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8.,

суддів ОСОБА_9., ОСОБА_10.,

при секретарі ОСОБА_11.,

за участю прокурора ОСОБА_12.

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2013 року засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, таку, що не має судимості

за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 2000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнана винною та засуджена за те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_2 року, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1, після спільного вживання алкогольних напоїв, в ході конфлікту із ОСОБА_3, з метою вбивства нанесла останньому один удар ножем в область грудної клітини. Від отриманого поранення потерпілий ОСОБА_3 помер на місці пригоди.

В касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1, даючи свій аналіз доказам у провадженні, просить вирок та ухвалу щодо неї скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і спростовує свою причетність до вчинення злочину. Зазначає, що висновки судово-медичних експертиз не містять доказів її винуватості, а свідки її обмовили.

На касаційну скаргу засудженої від потерпілої ОСОБА_4 надійшло заперечення, у яких вона просила касаційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а постановлені щодо останньої судові рішення без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора щодо безпідставності касаційних вимог засудженої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Зазначені у касаційній скарзі засудженої ОСОБА_1 доводи про неповноту судового слідства та неправильну оцінку доказів у справі, про проявлену у зв'язку з цим необ'єктивність, стосуються перегляду касаційним судом фактичних обставин кримінального провадження з підстав, зазначених у статтях 410, 411 КПК України.

Разом із тим, цього касаційний суд робити не вправі, оскільки законом передбачено, що відповідно до вимог ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є: істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Разом із тим даних, які б свідчили, що стосовно ОСОБА_1 неправильно застосовано кримінальний закон, допущено істотні порушення кримінальног процесуального закону чи що призначене їй покарання не відповідає тяжкості вчиненого та її особі, не виявлено.

Як вбачається із матеріалів справи, висновки про доведеність вини ОСОБА_1, яка свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала, та кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 115 КК України, місцевий суд зробив на підставі зібраних у справі та детально досліджених в судовому засіданні доказах, які суд правильно оцінив.

Спростовуючи доводи засудженої ОСОБА_1, яка не заперечувала, що саме від її удару ножем настала смерть потерпілого, а свої дії пояснювала неправомірною та зухвалою поведінкою останнього, суд послався на її ж показання під час проведеного слідчого експерименту від 4 грудня 2012 року за участю її захисника, де вона послідовно вказувала де і за яких обставин вчинила злочин, а саме: місце злочину, розташування потерпілого в момент удару його ножем.

Із показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 убачається, що всі вони разом із засудженою та потерпілим вживали спиртні напої в квартирі потерпілого із перервами на протязі 2-х днів і злочин було виявлено ОСОБА_6, місцем вчинення якого було приміщення кухні. При цьому засуджена сама повідомила свідку ОСОБА_5 про те, що вона вбила потерпілого.

Показання засудженої та свідків об'єктивно підтверджуються іншими доказами.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події убачаться, що у приміщенні кухні в квартирі потерпілого виявлено труп останнього із пораненням грудної клітини. При цьому на кухонному столі та його дверцятах, на поверхні газової плити, стінах, а також на одязі засудженої виявлено сліди крові, походження яких за висновками цитологічної експертизи від потерпілого не виключається.

Наявність тілесних ушкоджень та причини смерті потерпілого встановлено висновками судово-медичної експертизи трупа, а саме, що на трупі потерпілого виявлені тілесні ушкодження, в тому числі і у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини зліва, проникаючого у ліву плевральну порожнину з пошкодженням серця, і смерть ОСОБА_3 настала від гострої крововтрати, розвинутої внаслідок цього поранення.

Вказане поранення є прижиттєвим та виникло від дії ножа, вилученого при огляді місця події та при обставинах, вказаних при проведенні слідчого експерименту за участю засудженої із застосуванням відеозйомки.

За висновком цитологічної експертизи у змивах нашарувань на поверхні ножа, вилученого з місця події, виявлена кров людини, якою міг бути потерпілий.

Як убачається із висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи під час вчинення злочину у ОСОБА_1 ознак психозу та слабоумства не виявлено, втім було виявлено синдром залежності від алкоголю. В момент скоєння злочину вона знаходилась поза будь якими тимчасовими хворобливими розладами психічної діяльності, втім перебувала в стані гострої неускладненої алкогольною інтоксикації, при якому могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинила умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а доводи касаційної скарги суперечать сукупності ретельно досліджених судом доказів.

За встановлених судом фактичних обставин, поведінка потерпілого не загрожувала життю засудженої і не вимагала оборонятися, а тому дії ОСОБА_1, яка нанесла удар ножем у життєво важливі органи потерпілого із значною силою, та з урахуванням її поведінки після вчиненого, за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.

Покарання ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

Призначаючи засудженій покарання, суд урахував характер і суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу винної, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Взявши до уваги усі зазначені обставини та за відсутності обставин, що пом'якшують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженої лише в умовах ізоляції від суспільства, призначив їй покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи засудженої про невідповідність висновків суду фактичним обставинам, встановленим у кримінальному провадженні, неправильну оцінку доказів, обмову з боку свідків, а також про безпідставне засудження її за цей злочин, які аналогічні доводам апеляційної скарги її захисника, належно перевірені апеляційною інстанцією, на усі ці доводи апеляційний суд надав вмотивовані відповіді.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.

Порушень процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судових рішень, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року щодо неї - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_8 ОСОБА_9