Дата документу Справа № 316/2698/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/623/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_7 і прокурора на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 січня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 січня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за те, що 22.02.2014 року, приблизно о 01 годині, він, діючи умисно повторно з корисливих мотивів, знаходячись біля другого під`їзду у буд. АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 спав на лавочці біля вказаного під`їзду, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно потерпілого, а саме: з лівого карману чоловічої куртки, викрав мобільний телефон Леново А 706, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору, вартістю 1400 грн., який знаходився у шкіряному чохлі РRESTIGIO, чорного кольору, вартістю 95 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС а/н НОМЕР_3 , вартістю 10 грн., на рахунку якої, знаходилися грошові кошти у розмірі 10 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар а/н НОМЕР_4 , вартістю 10 грн., з картою пам`яті на 2 гб., вартістю 70 грн., грошові кошти у сумі 200 грн., які знаходилися у лівому кармані спортивних штанів, наручний годинник Омакс, з жовтого металу, вартістю 270 грн., який знаходився на лівої руці потерпілого, срібний ланцюжок, вагою 26,85 г., розміром 55 см., 875 проби, вартістю 752 грн., який знаходився на шиї останнього, зарплатну картку на ім`я ОСОБА_8 ПумбБанк, яка для останнього не має матеріальної шкоди, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 2817 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання покарання за сукупністю злочинів, призначених даним вироком та вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.03.2014 року остаточно визначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Задовольнивши цивільний позов ОСОБА_8 суд стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 невідшкодовану матеріальну шкоду в розмірі 1417 грн.

Вирішено питання про речовий доказ.

Вказаний вирок суду обвинувачений і прокурор оскаржили в апеляційному порядку.

Обвинувачений, не оспорюючи обставин справи, кваліфікацію своїх дій, вид і розмір призначеного йому покарання, просив суд змінити вирок в частині розміру задоволеного позову, вимагаючи відмовити а задоволенні заявленого позову, вважаючи недоведеним розмір спричиненої ним шкоди.

Прокурор не оспорюючи обставин справи і кваліфікацію дій обвинуваченого, вважав, що суд припустився помилки при вирішенні питання щодо остаточного розміру покарання і способу його відбування. А тому прокурор просив суд скасувати вирок в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.03.2014 року, яким ОСОБА_7 було засуджено до 4 років 6 місяців позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, виконувати самостійно.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Висновки міського суду про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку фактичними обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання в разі, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складенні призначених покарань, не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.03.2014 року ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. Однак до постановлення цього вироку ОСОБА_7 вчинив інше кримінальне правопорушення, передбачені ч.2 ст. 185 КК, за яке його засуджено за вироком у даному провадженні, з призначенням покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.

За таких обставин застосування ч.4 ст.70 КК є неприпустимим, а вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.03.2014 року та Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 січня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають самостійному виконанню.

З урахуванням наведеного, рішення міського суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України підлягає виключенню з вироку, а тому доводи прокурора про безпідставне застосування ч. 4 ст. 70 КК при призначенні остаточного покарання судова колегія вважає обґрунтованими.

Разом з тим, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, через те, що за наведених обставин вирок суду підлягає зміні шляхом постановлення ухвали, оскільки становище обвинуваченого за такої зміни вироку не погіршується. За відсутності погіршення становища обвинуваченого новий вирок з огляду на положення ст.420 КПК судом апеляційної інстанції не ухвалюється.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, судова колегія виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 127-129 КПК

- шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні;

- цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства;

- ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В суді першої інстанції, згідно змісту технічного запису судового розгляду даного кримінального від 24.12.2014 року на 06 хв.30 сек. судового засідання обвинувачений заявив, що ним повністю визнається вина у пред`явленому йому обвинуваченні за наведених в обвинувальному акті обставин. ОСОБА_7 не оспорював ні переліку викраденого ним у потерпілого ОСОБА_8 майна, ні його вартості на загальну суму 2817 грн., з яких 1400 грн. складає вартість повернутого потерпілому згодом телефону.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Під час вказаного судового засідання ОСОБА_7 чітко без будь-яких застережень заявив, що ним повністю визнається заявлений потерпілим цивільний позов в сумі 1417 грн.

За таких обставин, заперечення ОСОБА_7 про недоведеність позову і вимога обвинуваченого про відмову в його задоволенні є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 420 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання змінити.

Виключити з вироку рішення суду про призначення на підставі ч.4 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.03.2014 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4