У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Філатова В.М.,

суддів

Коротких О.А., Глоса Л.Ф.,

за участю прокурора

ОСОБА_3,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 січня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням першого заступника прокурора Харківської області
на вирок Боровського районного суду Харківської області від 4 грудня 2006 року,
яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

не
судимого,

засуджено за ст. 128 КК України на один рік виправних робіт за місцем
роботи з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави

У апеляційному порядку справа
не розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винним у тому,
що він 1 вересня 2005 року близько 19 год., перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння на території ферми агрофірми «Ізюмське», що в с. Ізюмське Боровського району Харківської
області, з хуліганських спонукань, заподіяв ОСОБА_2 тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційному поданні
прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 з направленням
справи на нове розслідування. Вказує, що суд при формулюванні обвинувачення
визнаного судом доведеним, вказав ознаки злочинів передбачених ст.ст. 296 ч. 1
та 121 ч. 1 КК України, однак дії засудженого кваліфікував за ст. 128 КК України, тим самим допустив неправильне застосування
кримінального закону.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_3, яка
підтримала подання, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 334
КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити,
зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мотиви зміни
обвинувачення, у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою - підстави
для цього.

Проте зазначені вимоги закону
судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_1 дотримані
не були.

Як убачається з вироку, при
формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, суд у мотивувальній частині
вказав, що ОСОБА_1 з хуліганських спонукань заподіяв тяжкі тілесні ушкодження
ОСОБА_2

Разом з тим, дії ОСОБА_1 суд
кваліфікував за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження. За
цією ж статтею призначив засудженому покарання.

Таким чином, суд допустив
суперечності між обвинуваченням визнаним доведеним та кваліфікацією дій
засудженого, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України є істотним
порушенням вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду повно
та всебічно розглянути справу й постановити законний, обґрунтований і
справедливий вирок.

Згідно з роз'ясненнями, що
містяться в п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про судову експертизу в кримінальних і
цивільних справах” від 30 травня 1997 року № 8, суд повинен дати оцінку кожному
висновку експертизи, що наявні в справі щодо одного й того самого предмета, з
точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження.

У матеріалах кримінальної справи а.с.
22 у висновку судово-медичної експертизи № 1024 від 24 грудня 2005 року
зазначено, що локалізація пошкоджень, яка виявлена у ОСОБА_2, виключає їх утворення при падінні з висоти власного росту, а також
унаслідок надання тілу прискорення на рівну поверхню або на виступаючі предмети.

Згідно з висновком повторної
судово-медичної експертизи № 2233 від 14 липня 2006 року, експерти не
виключають отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень при падінні з висоти
власного росту на поверхню вкриту щебенем.

Таким чином, за наявності двох
взаємовиключних експертиз щодо механізму утворення тяжких тілесних ушкоджень у
потерпілого, не проаналізувавши їх, суд у вироку послався як на доказ на
висновки цих експертиз, що відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, є істотним
порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Крім того, відповідно до ст.
277 КПК України, якщо в постанові прокурора ставиться питання про застосування
кримінального закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин,
чи про зменшення обсягу обвинувачення, то суд роз'яснює потерпілому та його
представнику їх право підтримувати обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі.

Думка потерпілого щодо нового
обвинувачення має бути зафіксована у протоколі судового засідання.

Як убачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 досудовим слідством було пред'явлено обвинувачення у вчиненні
злочинів передбачених ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні прокурор,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанцій, виніс постанову про
зміну обвинувачення та перекваліфікував
дії ОСОБА_1 на ст. 128 КК України.

Як видно з протоколу судового
засідання, суд не роз'яснив потерпілому його право підтримувати обвинувачення в
раніше пред'явленому обсязі, чим допустив істотне порушення кримінально -
процесуального закону.

За таких обставин вирок щодо
ОСОБА_1 підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, під
час якого необхідно усунути зазначені недоліки та постановити рішення з
дотриманням усіх вимог і положень
кримінального та кримінально-процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 395, 396
КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

касаційне подання першого
заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Боровського районного
суду Харківської області від 4 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

судді:

Філатов В.М. Коротких О.А. Глос Л.Ф.