Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/147/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0001461 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, гр. України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
04.02.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186, ч. ст. 190, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.02.2011 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять ) років 3 ( три ) місяці. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 09 квітня 2013 року в обідній час, маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, попросив у потерпілого ОСОБА_9 , з яким тривалий час товаришував, у користування на декілька днів ноутбук марки «Асер». Не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 , перебуваючи у домоволодінні обвинуваченого за адресою АДРЕСА_1 , добровільно передав у користування ОСОБА_8 власний ноутбук марки «Асер», вартістю 3562,50 грн., згідно висновку експерта № 548 від 15.05.2013 року. Діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою наживи, ОСОБА_8 ноутбук потерпілого ОСОБА_9 через декілька днів після заволодіння, точна дата слідством не встановлена, через свого знайомого заклав у ломбард «Скарбниця», за який отримав 2000 грн., отриманими коштами розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що судом враховано доказ, який є недопустимим, оскільки з висновку експерта, наявного в матеріалах справи вбачається, що вартість ноутбука визначена станом на 09.04.2013 року, хоча питання про вартість даного ноутбука ставилось на період 09.04.2012 року. Також суд при призначені покарання не в повній мірі врахував його особу, а саме, що на утриманні має бабу похилого віку, можливості працевлаштуватись на роботу у разі призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що вирок районного суду необхідно залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи.
Так, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав, та пояснив, що 09.04.2013 року приблизно в 14.00 год. до нього у гості прийшов раніше знайомий ОСОБА_9 , в бесіді з яким він попросив у останнього на 3-4 дні покористуватись ноутбуком на що той погодився і сам, добровільно приніс до нього додому ноутбук. Приблизно через 5 днів йому знадобились кошти для вирішення власних проблем і він з дозволу ОСОБА_9 здав ноутбук у ломбард «Скарбниця» на паспорт знайомого ОСОБА_10 , отримавши за ноутбук 2 тис. грн. При цьому пообіцяв ОСОБА_9 , що протягом неділі ноутбук викупить і поверне, що також обіцяв в подальшому в бесіді і матері ОСОБА_9 . Під час слідства бачив ноутбук у кабінеті оперативних працівників ОСОБА_11 , а в подальшому від ОСОБА_9 дізнався, що ноутбук йому працівники міліції не повернули. Зазначив, що ноутбук здав у ломбард за згоди ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснив, що у його власності був ноутбук «Асер», який придбав зимою 2013 року приблизно за 5 тис. грн. як подарунок від матері на день народження. Весною 2013 року, точної дати не пам`ятає, з відома матері, на прохання знайомого ОСОБА_8 приніс йому ноутбук для тимчасового використання. Приблизно через 20 днів звернувся до ОСОБА_8 про повернення ноутбука, але останній повідомив, що ноутбука у нього не має, і що він його віддасть пізніше. В подальшому в неодноразових телефонних розмовах ОСОБА_8 завіряв його, що нібито він не може забрати ноутбук у свого знайомого, обіцяв, що поверне ноутбук, це ж він обіцяв і його матері, однак ноутбук йому так і не був повернутий. Від працівників міліції дізнався, що ОСОБА_8 заклав ноутбук у ломбард, однак він дозволу ОСОБА_8 на ці дії не надавав.

Свідок ОСОБА_12 , в суді першої інстанції пояснила, що потерпілий ОСОБА_9 є її сином, який проживає разом з нею. Весною 2013 року узнала від сина, що він дав покористуватись ноутбуком знайомому ОСОБА_8 . Після того як Богатир не повернув ноутбук, вона ходила до нього додому, Богатир сказав, що ноутбук у його дівчини, і пообіцяв його повернути. Їй син не говорив, що дозволив Богатиру здати у ломбард ноутбук. 30 квітня 2013 року вона подала заяву у міліцію, а в подальшому від слідчого узнала, що ОСОБА_8 ноутбук заклав у ломбард.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що весною 2013 року на прохання знайомого ОСОБА_14 , який працює дільничним інспектором Ленінського ВМ, заклав до ломбарду на свій паспорт ноутбук, який як потім дізнався проходить по кримінальній справі як речовий доказ.

За фактом дій працівників Ленінського МВ м. Кіровограда щодо продажу речового доказу ноутбука по даному кримінальному провадженні, прокуратурою Кіровоградської області проведено перевірку за наслідками якої винесено 30.01.2014 року постанову про закриття кримінального провадження ( а.с.128-130).

Крім того вина ОСОБА_8 , підтверджується наступними матеріалами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.04.2013 року ( а.с. 10 );

- протоколами огляду предметів - картонної коробки від ноутбука «Асер» та довідки щодо належності ноутбука потерпілому ( а.с. 12, 20 );

- постановами про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 24.05.2013 року, 06.05.2013 року та 08.05.2013 року, ( а.с. 13, 21, 29 );

- висновком експерта №548 від 15.05.2013 року щодо вартості ноутбука «Асер» ( а.с 40-41 ).

Оцінюючи докази, у тому числі і висновок експерта №548 від 15.05.2013 року, з позиції їх належності та допустимості, суд першої інстанції правильно дійшов до переконання, що зібрані у кримінальному провадженні докази відповідають вимогам ст. ст. 85, 86 КПК України, є належними, допустимими та такими, що отримані без істотного порушення конституційних прав та свобод обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що доводи обвинуваченого про відсутність наміру на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , з відома якого він здав у ломбард ноутбук, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 , а тому суд розцінив їх як спосіб захисту і обраний з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Призначаючи покарання ОСОБА_15 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, як особа за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, раніше судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, вчинив злочин у період іспитового строку. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , судом визнано добровільне відшкодування шкоди, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і врахувавши, що ОСОБА_8 в період іспитового строку за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.02.2011 року вчинив новий злочин, призначив обвинуваченому покарання відповідно вимог ч.1 ст. 71 КК України у вигляді позбавлення волі, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, судом враховано доказ - висновок експерта, який є недопустимим, є необґрунтованим. Так із постанови слідчого про призначення товарознавчої експертизи в мотивувальній частині зазначено подій про заволодіння ноутбуком шахрайським шляхом, що мали місце 09.04.2013 року, у висновку експерта №548 від 15.05.2013 року вартість ноутбука визначалась експертом також станом на 09.04.2013 року. За вказаних обставин посилання слідчого в резолютивній частині постанови щодо вартості ноутбука «Асер» станом на 09.04.2012 року, колегія суддів вважає лише технічної опискою яка не впливає на зміст судового рішення та не може свідчити про його незаконність чи необгрунтованість. Також суд при призначені покарання врахував особу обвинуваченого і призначив ОСОБА_8 покарання відповідно вимог ч.1 ст. 71 КК України.

Таким чином зазначені обвинуваченим доводи в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року щодо нього, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2