АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/12/15 Справа № 176/1346/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальну справу за апеляцією обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України, -
В с т а н о в и л а:
цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Лісосибірськ Красноярського краю, Росія, громадянка України, не одружена, не працююча, яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судима :
· 16 грудня 1998 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст.141 КК України (в редакції КК України 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна за ст.. 46 КК України виконання відстрочено на 2 роки, штраф 680 гривень;
· 01 грудня 1999 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ст.17, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 42, ч. 3 ст. 42, ст.. 43 КК України (в редакції КК України 1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 18 січня 2000 року вирок змінено та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна. Звільнена постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 квітня 2001 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 4 дні;
· 30 травня 2002 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст.ст. 70, 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнена 06 травня 2009 року за постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області умовно-достроково на невідбутий термін покарання 11 місяців 5 днів;
· 16 вересня 2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області, вироком якого було скасовано вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2014 року, за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_8 від призначеного покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
засуджена за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання постановлено відраховувати з 16 жовтня 2014 року, міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обрано у вигляді тримання під вартою, взявши її під варту в залі суду.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у тому, що вона 12 травня 2014 року приблизно о 17 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні магазину «АТБ-маркет продукти-166», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул.. Петровського, 51, біля столів у касовій зоні, помітила жінку похилого віку, яка поставила на стіл кошик покупця з продуктами харчування, де також знаходився гаманець коричневого кольору. За таких обставин, у неї раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна. Одразу ж після чого обвинувачена, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що ї злочинних дій потерпіла ОСОБА_9 не бачить, відволікши її увагу, таємно, повторно викрала з кошику жіночий гаманець коричневого кольору, в якому знаходилось два металеві ключі сірого кольору від квартири, що не представляють матеріальної цінності для потерпілої, а також грошові кошти у розмірі 250 гривень. Заволодівши викраденим, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникла, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 250 гривень, а викраденим розпорядилась на власний розсуд /а.п.37-38/.
В апеляції:
- обвинувачена ОСОБА_8 вважає призначене їй за вироком суду покарання таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину, є явно несправедливим через суворість, просить його пом`якшити, призначивши за даним обвинуваченням покарання, не пов`язане з позбавленням волі /а.п. 49-50/.
Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , в її інтересах захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляцію обвинуваченої та просили її задовольнити, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за який вона засуджена, кваліфікація її дій за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає відшкодування шкоди, щире каяття та визнання своєї вини. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 71 КК України, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, є умисним та закінченим, те, що обвинувачена в судовому засіданні повністю визнала свою вину, її щиросердне каяття, відшкодування шкоди потерпілій, та особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка не працює, за місцем проживання характеризується як особа, стосовно якої скарг не надходило, на диспансерному обліку в психкабінеті СМСЧ-9 не перебуває, перебувала з 1996 року на обліку у наркологічному кабінеті СМСЧ-9 з приводу опійної наркоманії, знята з обліку у зв`язку із засудженням, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 , осудна, а також те, що обвинувачена ОСОБА_8 неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України з урахуванням ст. 70 КК України, з реальним його відбуттям.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи , підтверджені відповідними документами. Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та її особі і необхідності його пом`якшення з призначенням покарання, не пов`язаним з позбавленням волі, є безпідставними.

Обговоривши також клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 від 18.12.2014 року про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 06 травня 2014 року № 1246 VII, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 положень зазначеного закону, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.ст. 85, 86 КК України, амністія оголошується законом Украни стосовно певної категорії осіб. У відповідності до п.в.) ч.1 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» № 392/96 від 01 жовтня 1996 року, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні» № 1246-VII від 06 травня 2014 року амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимостей за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії. Із матеріалів справи, а саме з довідки про наявність судимостей, вбачається, що ОСОБА_8 має дві і більше непогашених і не знятих у встановленому законом порядку судимостей за скоєння умисних тяжких злочинів. Таким чином встановлено, що обвинувачена є особою, щодо якої відповідно до вимог вищевказаного Закону, амністія не може бути застосована.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, ст. 86 КК України, п.в.) ч.1 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» № 392/96 від 01 жовтня 1996 року, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні» № 1246-VII від 06 травня 2014 року, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4