АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/477/2015 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 (в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ) та її законного представника матері ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ніжневарговськ Тюменської області, українки, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,
законного
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року ОСОБА_9 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову законного представника малолітньої потерпілої в частині матеріальної шкоди у сумі 10000 (десять тисяч) гривень та задоволено частково цивільний позов законного представника малолітньої потерпілої в частині моральної шкоди, стягнувши із ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень на користь ОСОБА_8 .
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 09.12.2013 р. приблизно о 18 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біль буд. №69 по бул. Вернадського в м. Києві, умисно нанесла тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_7 , 2000 року народження. При цьому, 09.12.2013 р. приблизно о 16 год., ОСОБА_9 , разом із своєю подругою ОСОБА_11 та своїми знайомими знаходилася поблизу буд. АДРЕСА_3 , де вони святкували День народження ОСОБА_12 та розпивали при цьому спиртні напої, а саме горілку.

Цього ж дня приблизно о 18 год., продовжуючи знаходитись за вказаною адресою, ОСОБА_11 стала кричати, що її ображають. Щоб допомогти ОСОБА_11 у залагодженні словесного конфлікту ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вийшла на вулицю та підійшла до раніше наглядно знайомої малолітньої ОСОБА_7 , на яку вказала ОСОБА_11 , як на особу, що її нібито ображала. При цьому ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішила заподіяти малолітній ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

09.12.2013 р. приблизно о 18 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи знаходитись біля буд. №69 по бул. Вернадському в м. Києві, підійшла до малолітньої ОСОБА_7 та стала умисно наносити удари кулаком своєї правої руки в обличчя малолітній ОСОБА_7 , після чого, штовхнувши її на землю, ще раз вдарила правою ногою по спині, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді: синців у лівій лицевій ділянці, на нижній губі зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №3870 від 11.12.2013 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Не погоджуючись з даним вироком суду, адвокат ОСОБА_6 (в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ) та її законний представник ОСОБА_8 , подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року у справі №759/7652/14-к (провадження №1-кп/759/326/14) стосовно засудженої за ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_9 , змінити, ухвалити новий вирок в частині задоволення вимог пред`явленого цивільного позову, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 витрати на відшкодування майнової (немайнової) шкоди в сумі 10000 (десять тисяч) гривень та разово, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень. При цьому зазначають, що судом допущено неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та судом істотно порушені вимоги КПК України. Суд першої інстанції вирішуючи цивільний позов у кримінальному провадженні допустив істотні порушення прав потерпілої ОСОБА_7 від злочину, а викладені у вироку від 18.12.2014 року висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, суд у резолютивній частині вироку частково задовольнивши пред`явлений цивільний позов в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 2000 грн., не вказав місце роботи та ідентифікаційний номер за ДЕФО засудженої (цивільного відповідача) ОСОБА_9 , який має бути зазначений у виконавчому документі, який суд має видати потерпілій (цивільному позивачу) для пред`явлення до виконання до ВДВС районного управління юстиції, що позбавляє виконання органами ВДВС без зазначення вказаних реквізитів. Суд при вирішенні питання, щодо визначення сум заподіяння шкоди не взяв до уваги докази на підтвердження часткового розладу здоров`я потерпілої, використання коштів на ліки та подальше погіршення стану здоров`я потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_6 (в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ) та її законного представника ОСОБА_8 , які підтримали в повному обсязі апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених у ній доводів та підстав, прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції, щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і докази стосовно яких не досліджувались.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_6 (в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ) та законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_8 не оспорюють висновки суду, щодо доведеності вини, юридичної кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_9 та призначеної їй міри покарання, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині та вважає, що дії останньої за ст.125 ч.1 КК України кваліфіковані вірно, а вид і міра покарання призначені у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Доводи апеляційної адвоката ОСОБА_6 про незаконність вироку суду, в частині відмови в задоволенні цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, які суд ретельно дослідив і дав їм належну оцінку.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 , в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_13 , яка є потерпілою в даному кримінальному провадженні, звернулася з позовом до обвинуваченої ОСОБА_9 про стягнення 10 000 грн. 00 коп. матеріальних витрат на відновлення ушкодженого здоров`я та 5 000 грн. 00 коп. завданої ушкодженням здоров`я моральної шкоди. При цьому позивач вказала, що витрати в сумі 10 000 грн. на відновлення ушкодженого здоров`я потерпілої, її дочки ОСОБА_13 за період з 08.12.2013 року по 04.02.2014 року понесені на: придбання лікарських засобів, медпрепаратів, товарів медичного призначення - 1000 грн., оплата послуг таксі - 3000грн., придбання продуктів на ринку 6000грн.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам.

При цьому, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог та надати докази на їх підтвердження.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про відмову в задоволенні цивільного позову в частині стягнення 10 000 грн. матеріальної шкоди послався, на те, що позивач не надав документальних доказів на підтвердження доцільності користування потерпілою послугами таксі, витрат на товари немедичного призначення, такі, як продукти харчування та витрат, які пов`язані з лікуванням, діагностикою, придбанням лікарських препаратів, які були призначені лікарем у зв`язку з отриманою травмою, яка мала місце 09.12.2013 року.

Висновок суду, в цій частині, колегія суддів вважає правильним, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_9 , 09.12.2013 року, заподіяла потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців у лівій вилицевій ділянці на нижній губі зліва.

З довідки №3711 від 09.12.2013 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 зверталася за невідкладною медичною допомогою до травмпункту щелепно-лицевої хірургії, де був проведений її огляд, встановлений діагноз: після травматична гематома нижньої губи, після- травматична гематома лівої вилицевої ділянки, щільної ділянки та рекомендовано мазь «тромбоцит» для обробки тілесних ушкоджень протягом 10 днів (а.с.120). Зазначений вище діагноз узгоджується з висновком СМЕ №3870 від 11.12.2013 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_7 виявлено: синці - у лівій вилицевій ділянці, на нижній губі зліва, які могли утворитися 09.12.2013 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 131-132).

Даних, які б свідчили про наявність у потерпілої інших тілесних пошкоджень, які виникли в результаті злочинних дій обвинуваченої, призначення іншого лікування та придбання позивачем, у зв`язку з цим, медпрепаратів, судом не встановлено і останнім та її представником, суду надано не було.

Наявні в матеріалах кримінального провадження витяг з історії хвороби №240 від 04.02.2014 року, згідно якої ОСОБА_7 перебувала у ревмокардіологічному відділенні дитячої клінічної лікарні №6 м. Києва та копії фіскальних чеків про придбання ліків, датованих з 22.01.2014 року по 02.02.2014 року та за 24.12.2013 рік, також, не є підставою для стягнення, зазначених в чеках коштів, з обвинуваченої на користь законного представника потерпілої, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, вони не підтверджують причино-наслідкового зв`язку із поведінкою обвинуваченої, яка мала місце 09.12.2013 року. Окрім того, в матеріалах провадження відсутні докази того, що ці препарати призначалися потерпілій у зв`язку з нанесенням їй тілесних пошкоджень обвинуваченою.

Не підтверджені належними доказами і позовні вимоги, як в частині витрат, які пов`язані з доцільністю користування послугами таксі та оплатою їх послуг, так і в частині необхідності витрат на товари немедичного призначення, а саме продуктів харчування.

За таких обставин, підстав для зміни вироку суду в цій частині, як про це йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про невідповідність моральних страждань малолітньої потерпілої ОСОБА_7 від злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_9 не відповідають розміру стягненої суми компенсації моральної шкоди є слушними.

Як вбачається з вироку, суд вказав, що при визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди, враховує вину обвинуваченої, вчинення протиправної поведінки, щодо малолітньої особи, ту обставину, що нанесені потерпілій легкі тілесні ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, майновий стан обвинуваченої, що на утриманні останньої перебуває малолітня дитина, яку вона виховує одна та виходячи з розумності, виваженості та справедливості вважає, що розмір моральної шкоди має становити 2000 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що зазначені вище обставини, на які послався суд, дають підстави вважати, що стягнена з обвинуваченої сума моральної шкоди є заниженою, тому вона підлягає збільшенню до 4000 грн., а тому вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 (в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ) та її законного представника матері ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, щодо ОСОБА_9 , в частині вирішення цивільного позову змінити.

Збільшити розмір стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди з 2000грн. до 4000грн.
В решті цей же вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

С У Д Д І :

_______________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4