Справа № 129/256/15-к
Провадження по справі № 1-кп/129/67/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2015 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000048 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні малолітня дитина, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, польова пошта НОМЕР_1 , солдата, несудимого, -

у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.402 КК України, -

Встановив:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у званні «солдат», в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 05 вересня 2014 р. приблизно о 09-00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_2 , умисно, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 04.09.2014 р. «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо вибуття ОСОБА_4 до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою в межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку їх віддання, а також ґрунтувалися на законі і за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно з якими ОСОБА_4 був зобов`язаний 10.09.2014 р. прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, чим підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.1 ст.402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

У підготовчому судовому засіданні суду прокурор заявив підтримане обвинуваченим клопотання про затвердження судом угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000048, укладеної 22.01.2015 р. між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за якою обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розслідуванню кримінального провадження. Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.402 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки зі звільненням від його відбування на підставі ст.ст.75, 76 КК України у разі нескоєння нового злочину протягом іспитового строку один рік.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що укладав угоду добровільно, її умови відповідають дійсності, йому відомі наслідки укладення угоди про визнання винуватості, передбачені ст.ст.394, 424, 472, 474 КПК України, та наслідки її невиконання відповідно до ст.476 КПК України.

З`ясувавши позицію прокурора та обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000048, враховуючи вимоги закону, суд визнає, що необхідно затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22.01.2015 р. між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 з наступних підстав.

Відповідно до ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з вимогами ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Встановлено, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у званні «солдат», в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 05 вересня 2014 р. приблизно о 09-00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_2 , умисно, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 04.09.2014 р. «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо вибуття ОСОБА_4 до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою в межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку їх віддання, а також ґрунтувалися на законі і за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно з якими ОСОБА_4 був зобов`язаний 10.09.2014 р. прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, чим підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.402 КК України, згідно зі ст.12 КК України скоєне є злочином середньої тяжкості; обвинувачений цілком розуміє наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання умов, передбачені ст.476 КПК України; сторони узгодили вид покарання, укладення угоди є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; умови угоди відповідають вимогам ст.472 КПК України та положенням КК України.

За таких обставин суд визнає, що необхідно затвердити укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.402 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк два роки зі звільненням від його відбування на підставі ст.ст.75, 76 КК України у разі нескоєння нового злочину протягом іспитового строку один рік.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст.368-371, 373-374, 376, 468, 472, 473-475 КПК України, суд, -

Присудив:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 22 січня 2015 р. між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000048.

ОСОБА_4 визнати винним за ч.1 ст.402 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.402 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо в період однорічного іспитового строку він не скоїть нового злочину.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Роз`яснити, що відповідно до ст.476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: