№4-753/08
П О С Т А Н О В А

19
березня 2008 року суддя Печерського районного суду м. Києва Кафідова О.В., вивчивши скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову про
порушення кримінальної справи,

В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою,
в якій просять скасувати постанову прокурора відділу управління нагляду за
розслідуванням кримінальних справ слідчими органами прокуратури Генеральної
прокуратури України ОСОБА_4. від 25.05.2007 року про порушення кримінальної справи за фактом
доведення ОСОБА_3 до самогубства, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.120
КК України.

Вказані
особи в обгрунтування власної скарги вказали, що кримінальна справа порушена
незаконно та підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням прокурором вимог
кримінально - процесуального законодавства, без врахування фактичних
обставин смерті їх дочки ОСОБА_3

Вивчивши
матеріали скарги та додатки до неї, суд
приходить до наступних висновків .

У
відповідності до положень ст.3 КПК України провадження в кримінальних справах
здійснюється за правилами, встановленими цим кодексом.

У
відповідності до ст.236-7 КПК України скарга на постанову органу дізнання,
досудового слідства, прокурора про порушення кримінальної справи щодо особи
може бути подана до суду особою, щодо якої порушено кримінальну справу, її
захисником чи законним представником.

У разі порушення кримінальної справи за фактом скарга на
відповідну постанову може бути подана до суду особою, інтересів якої стосується
порушена кримінальна справа, її захисником чи законним представником.

З положень ст.98 КПК України випливає, що порушення
кримінальної справи за фактом вчинення злочину завжди передує порушенню
кримінальної справи відносно особи, якщо на момент порушення справи така особа
не встановлена.

За своєю процесуальною сутністю рішення про порушення
кримінальної справи як по факту, так і відносно особи є тотожними, породжують
фактично однакові правові наслідки та не відрізняються за колом осіб, які мають
право на оскарження відповідної постанови про порушення кримінальної справи.

Формулювання норми закону про те, що право на оскарження
постанови про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину може
бути подане особою, інтересів якої стосується порушена кримінальна справа,
її захисником чи законним представником безумовно вказує на те, що такою
особою може бути лише фактично підозрюваний у вчиненні злочину, однак який не
отримав відповідного процесуального статусу з волі органу дізнання, слідчого чи
прокурора. В подальшому після порушення кримінальної справи стосовно особи лише
вона та її захисник, законний представник має право на оскарження такого
рішення, а аж ніяк не потерпілі, цивільні позивачі чи відповідачі у справі.

В окремих випадках порушення кримінальної справи за
фактом, а не стосовно особи при наявності законних для того підстав, є засобом
створення штучних перешкод для оскарження постанови в порядку судового
контролю, а тому положення ст.236-7 КПК України визнають за особою, інтересів
якої стосується відповідна постанова, - фактично підозрюваним у справі, право
на її оскарження.

Зазначене право гарантоване, виходячи з положень ст.8
Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.2 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права, ст.13 Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, ст.ст.8, 55 Конституції України.

З матеріалів скарги не вбачається, щоОСОБА_1, ОСОБА_2 є особами, інтересів яких стосується
порушена кримінальна справа в розумінні положень закону щодо здійснення
судового контролю на стадії досудового слідства ( підозрюваними у справі) з
достатнім обґрунтуванням порушених прав та інтересів, а тому у відкритті
провадження з розгляду скарги слід відмовити.
Згідно ст.236-7 КПК України відмова у відкритті провадження не позбавляє
права повторного звернення до суду.

Разом з тим, відсутні перешкоди реалізації прав ОСОБА_1,
ОСОБА_2. як батьків ОСОБА_3 в
разі набуття на законних підставах відповідного процесуального статусу
потерпілих у справі в рамках порушеної кримінальної справи.

На
підставі викладеного, керуючись положеннями ст.55,64 Конституції України, ст.
ст.3,236, 236-7 КПК України, Рішення Конституційного суду України від 30.01.2003
року,

П О С Т А Н О В И В:

У
відкритті провадження з розгляду скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову прокурора
відділу управління нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими
органами прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4. від 25.05.2007
року про порушення кримінальної справи
за фактом доведення ОСОБА_3 до самогубства, за ознаками злочину, передбаченого
ч.1 ст.120 КК України, - відмовити.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя О.Кафідова