АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/531/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 186 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0008012 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фастовці Бахмацького району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 06.06.2011 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, іспитовим строком на 2 роки;

-26.10.2011 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;

-07.03.2012 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,

- звільненого з місць позбавлення волі на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 28.05.2014 умовно-достроково на 1 рік 02 місяці 12 днів;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановила:
Згідно з вироком Святошинського суду м. Києва від 30.12.2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного по даному вироку покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської обл. від 07.03.2012 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді 6 років позбавлення волі.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 14.09.2014 року, приблизно в 20 год. 55 хв., знаходячись неподалік від зупинки громадського транспорту «вул. Генерала Потапова», розташованого по вул. Картвелішвілі в м. Києві, побачив ОСОБА_8 , яка очікувала прибуття громадського транспорту, тримаючи при собі жіночу сумку. Не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, ОСОБА_7 вирішив повторно, відкрито викрасти вказане майно ОСОБА_8 . На виконання свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_8 та сильно штовхнув руками останню в спину, від чого ОСОБА_8 впала на землю, випустивши з рук свою жіночу сумку, вартістю 226 грн., в якій знаходились мобільний телефон «Samsung GT-E1232», ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 210 грн., в якому знаходилась СІМ-картки оператора «Life», вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходилось 40 грн., гаманець, вартістю 91 грн., з грошима в сумі 30 грн., парасолька, вартістю 175 грн., а всього майна на загальну суму 787 гривень, яку ОСОБА_7 схопив, після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду.

В результаті фізичного насильства з боку ОСОБА_7 . ОСОБА_8 були причинені переривчасті садна - в лівій підочно-щічній ділянці, передній поверхні правого та лівого колінних суглобів, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Крім того, ОСОБА_7 23.09.2014 року, приблизно в 21 год. 35 хв., знаходячись разом з невстановленою особою на території парку відпочинку «Юність», розташованого по вул. Картвелішвілі в м. Києві, побачили ОСОБА_9 , яка слідувала в напрямку бул. Кольцова в м. Києві, тримаючи на лівому плечі свою жіночу сумку.

З метою обернення на свою користь та особистого збагачення ОСОБА_7 та невстановлена особа вирішили відкрито викрасти вказане майно ОСОБА_9 , вступивши між собою в попередню злочинну змову.

На виконання свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна та діючи згідно досягнутої з невстановленою особою домовленості, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_9 та схопившись рукою за належну останній жіночу сумку, смикнувши її на себе. Намагаючись опиратися злочинним діям ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , утримуючи власну жіночу сумку, почала відштовхувати останнього від себе, однак в цей час, невстановлена слідством особа, діючи узгоджено з ОСОБА_7 підбігла до ОСОБА_9 спереду, нанісши останній один удар ногою в живіт, подолавши таким чином опір потерпілої.

Відчувши фізичний біль, ОСОБА_9 випустила з рук свою жіночу сумку, вартістю 249 грн., в якій знаходились мобільний телефон «Нокіа Е5», ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 2113 грн., в якому знаходилась СІМ-картки оператора «Київстар», вартістю 50 гривень, на рахунку якої знаходилось 40 грн., медичний халат, вартістю 100 грн., парасолька вартістю 138 грн., та гроші в сумі 85 грн., а всього майна на загальну суму 2775 грн., яку ОСОБА_7 схопив, після чого разом з невстановленою слідством особою з місця вчинення злочину втекли, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить про пом`якшення призначеного покарання, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу. Вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку не достатньо врахував, те, що він вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а саме через складні житлові умови, безробіття, важкий матеріальний стан та відсутність сім`ї.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, яким дана належна правова оцінка. Ці висновки сторонами кримінального провадження не оскаржені, а тому, у відповідності до положень ст. 404 КПК України, колегією суддів не перевіряються.

Переглядаючи справу в межах апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначеного йому покарання, колегія суддів враховує наступне.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, обставини їх скоєння, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, дане кримінальне правопорушення вчинив в період умовно-дострокового звільнення, раніше неодноразово судимий, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Як обставину, що обтяжує покарання, суд першої інстанції обгрунтовано врахував рецидив злочинів.

Враховуючи всі відомі суду дані про особу обвинуваченого, суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у розмірі, близькому до мінімального розміру, передбаченого санкцією цієї статті закону.

Доводи ОСОБА_7 про вчиненя злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки, згідно його пояснень, він, після звільнення з місць позбавлення волі отримав пенсію по втраті годувальника за весь час відбування покарання, яка призначена йому до досягнення 23 років, постійно проживав у м. Києві у співмешканки.

Ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 не проявив щирого каяття у вчиненному.

Отже, обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, немає.

З урахуванням тяжкості вчиненного злочину, даних про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, проте належних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисні корисливі злочини в період умовно- дострокового звільнення, суд першої інстанції обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, а також у відповідності до ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків визначив шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, не відбутої частини покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07.03.2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, а тому його апеляційну скаргу залишає без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року у кримінальному провадженні № 0008012 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальної справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4