Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/1980/15-к
Провадження № 1-кп/490/264/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 червня 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Артемівську Перевалівського району Луганської області, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує підсобні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

· 4 липня 2011 року - Перевальским районним судом Луганської області за частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України - до позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, на підставі статті 104 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

· 26 липня 2011 року - Перевальським районним судом Луганської області за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та за сукупністю із злочином, за який був засуджений 4 липня 2011 року - до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, на підставі статті 104 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

· 6 грудня 2011 року - Перевальським районним судом Луганської області за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі статті 71 КК України до цього покарання частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком та остаточно за сукупністю вироків призначене покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився 30 квітня 2014 року на підставі Закону України "Про амністію у 2014 році"

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

22 лютого 2015 року біля 19:30 ОСОБА_4 побачив в районі перетину вулиць Веселинівської та Очаківської у місті Миколаєві ОСОБА_6 , яка поверталась з дитиною до дому та несла з собою сумку, та вирішив заволодіти її майном.

Реалізуючі злочинний намір, він підійшов до потерпілої зі спини, схопив ручки сумки, яку потерпіла тримала у лівій руці, та декілька разів з силую смикнув, внаслідок чого потерпіла впала, але ручки сумки не відпустила. Коли ОСОБА_6 знаходилась на землі, ОСОБА_4 наніс їй декілька ударів ногою в область лівого стегна та лівого плеча, внаслідок чого потерпіла відпустила сумку, в зв`язку із чим обвинувачений заволодів жіночою сумкою, яка не становить матеріальної цінності, в якій знаходились:

· грошові кошти в сумі 40 грн.;

· мобільний телефон марки "Samsung", модель GT-N7100, вартістю 5.445 грн.;

· мобільний телефон марки "Samsung", модель GT-E1202, вартістю 249 грн.

а загалом - майном на суму 5.743 грн., після чого з місця вчинення злочину зник.

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних обставин визнав повністю, підтвердив усі викладені вище обставини та у содіяному покаявся.

Потерпіла під час судового розгляду справи також підтвердила викладені вище обставини, додавши, що під час пограбування була з малолітньою дитиною.

Відповідно до висновку експерта № 261 від 22 лютого 2015 року внаслідок дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в області грудної клітини та лівого стегна, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З довідки ОІТ УМВС України в Миколаївській області № 77-23022015/48001 від 23 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався неодноразово, зокрема:

- 26 липня 2011 року - Перевальським районним судом Луганської області за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України;

- 6 грудня 2011 року - Перевальським районним судом Луганської області за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за наведених вище обставин доведеною.
Його дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, відповідно до статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд враховує, що злочин ним був вчинений відносно жінки та малолітньої дитини, що суттєво збільшує його суспільну небезпеку порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Вивчення даних про особу винного свідчать про те, що він на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за місцем проживання не перебуває, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно, є вимушеним переселенцем з зони проведення анти терористичної операції, народився у багатодітній родині. Разом із цим, суд враховує, що обвинувачений вдало не пройшов випробування та, будучи звільненим достроково, належних висновків не зробив та знов вчинив корисливий злочин значної суспільної небезпеки.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї вини, його щире каяття та сприяння слідству та суду у розкритті злочину.

Захист просить також визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, факт відшкодування шкоди потерпілій. Але матеріали справи свідчать, що шкода потерпілій в цьому випадку була відшкодована не внаслідок добровільних дій ОСОБА_4 , але внаслідок дій працівників міліції, які його затримали з викраденими мобільними телефонами.

Інших обставин, що передбачені статтею 66 Кримінального Кодексу України, як такі, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують його відповідальність, суд не вбачає.

Під час призначення покарання суд враховує також позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покарання ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання з урахуванням усіх наведених вище обставин, суд виходе з такого.

Санкція частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. При цьому стаття 69-1 цього Кодексу передбачає, що за наявності таких обставин, як визнання вини, щире каяття та сприяння у розкритті злочину строк або розмір покарання не може перевищувати 2/3 розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією відповідної статті, тобто в цьому випадку - (6 * 2/3) - 4 років позбавлення волі.

Захист вважає за можливе призначити обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Але в цьому випадку судом встановлена наявність по-суті однієї обставини, що пом`якшує покарання - передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 66 КК України, порядок врахування цієї обставини є вичерпно врегульованим статтею 69-1 цього Кодексу та застосування більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не передбачає. Більше того, жодна з вказаних захистом обставин не свідчить про суттєве зниження суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 діяння. Отже, передбачені законом підстави для застосування більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, в цьому випадку відсутні.

Обвинувачений просить про звільнення його від відбуття покарання з випробуванням. Але матеріали справи свідчать, що обвинувачений раніше випробування не витримав, більше того, звільнившись від відбуття покарання достроково (за амністією), знов вчинив навмисний злочин проти власності. Ці обставини не дозволяють прийти обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_4 є можливим без реального відбуття покарання.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Речові докази у справі - мобільні телефони - слід повернути потерпілій.

Враховуючи ж, що обвинуваченому обирається покарання у вигляді позбавлення волі, до набрання вироком чинності раніше обраний відносно його захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
Речові докази у справі - мобільний телефон марки "Samsung", модель GT-N7100 та мобільний телефон марки "Samsung", модель GT-E1202 - повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком чинності залишити попередній - тримання під вартою.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =

07.06.2015