Справа №1-543/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11/788/11/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду кримінальну справу за апеляціями захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_10 на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року, прокурора ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_10 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року, щодо

ОСОБА_12 , 1966 року народження, мешканця м. Шостка, Сумської області, працюючого лікарем «ПП ОСОБА_13 », раніше не судимого,

засудженого за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі фінансового управління Шосткинської міської ради 6191 грн. 46 коп.;

- на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2613 грн. 01 коп., моральної шкоди 20000 грн., та 11748, 53 грн. в рахунок витрат на правову допомогу;

- на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2757 грн. 22 коп., моральної шкоди 20000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 4355,60 грн. за проведення судових автотехнічних експертиз в дохід держави.

Вирішено долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
У відповідності з вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним і засуджений за те, що 18 липня 2008 року близько 21 години 40 хвилин він, керуючи автомобілем «Hyundai SantaFe» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по П.Комуни з боку вул. Воронізька в м. Шостка Сумської області, при під`їзді до магазину «Затишок», що розташований по вул. П. Комуни, 16 в м. Шостка, здійснюючи поворот ліворуч, допустив порушення вимог п. 2.3 (б), п.10.1, п.10.4 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з мотоциклом «Ява-350» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 були завдані легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я у вигляді забійної рани обличчя, травматичної екстракції 2 та 1 зубів зліва зверху і 1 зубу справа зверху, при огляді експертом виявлено рубець (слід колишньої рани) по середній лінії обличчя, починаючи від лобової області до підборіддя, ці ушкодження призвели до утворення рубця (рубців) на обличчі, які є непоправним знівеченням обличчя, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження; пасажиру вказаного мотоцикла ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння у вигляді тяжкої закритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому лівої скроневої кістки, забою головного мозку, гострої епидуральної гематоми зліва, закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням, розриву правого яєчка. Порушення водієм ОСОБА_10 правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з пригодою та наслідками.

В поданій апеляції зі змінами і доповненнями прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним судом неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, однобічністю, неповнотою судового слідства та у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та просить справу повернути на новий судовий розгляд. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що при призначенні ОСОБА_10 покарання суд в порушення вимог закону, у вироку не зазначив, від якого саме покарання звільнено засудженого. Крім того вважає, що суд в порушення вимог ст. 334 КПК України(1960 р.) не навів конкретні докази, що обвинувачують чи спростовують доведеність вини підсудного, не навів мотиви, з яких приймає одні докази і відкидає інші, це стосується і висновку судової автотехнічної експертизи, посилаючись на яку, суд не усунув існуючі протиріччя та не вмотивував своє рішення, також посилається на те, що не допитано у судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , а тому не виконано ухвалу Верховного Суду України.

В поданій апеляції потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини підсудного, вважають вирок суду таким, що підлягає зміні з постановленням нового вироку. За змістом доводів апеляції зазначають, що суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного, при цьому наголошують, що підсудний вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, у скоєному не розкаявся, шкоду потерпілим не відшкодував, а тому безпідставно застосовано вимоги ст. 75 КК України.

В поданій апеляції захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_10 не погоджуються з вироком суду, вважають його таким, що підлягає скасуванню з підстав однобічності, неповноти досудового і судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону. Свої вимоги мотивують тим, що однобічність та неповнота досудового слідства не усунута, слідчим не виконано вказівки прокурора, висновок автотехнічної експертизи № 286 від 22.10.2008 року є неповним оскільки не враховано покази водія автомобіля, висновки експерта є суперечливими і незрозумілими, не встановлено експертним шляхом чи працювали освітлювальні прилади при недостатній видимості в мотоциклі, який ремонт проводився перед пригодою, слідчим після ознайомлення з постановою про призначення експертизи для ознайомлення не розглянуто клопотання про призначення експертизи з зазначенням додаткових даних та після виконання вимог ст. 221 КПК України своєчасно не повідомлено про результати розгляду клопотання захисника. Вважають, що за ч.2 ст. 286 КК України кримінальну справу щодо ОСОБА_10 не порушено як не порушено і по факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . При цьому вказують, що в протоколі огляду місця події від 18.07.2008 р. не зафіксовано дорожню розмітку, дорожні знаки і відсутній підпис ОСОБА_10 . Зазначають, що не досліджено та не надано судом юридичної оцінки висновку спеціаліста-автотехніка НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області, проте взято до уваги висновки експертизи на користь водія ОСОБА_16 , яка не дала відповіді на жодне запитання, має два варіанта. Наголошують, що справа в черговий раз розглядалась лише за наявними матеріалами кримінальної справи, що вже визнані Верховним Судом України неповними і необ`єктивними, поряд з тим, встановлені як в судовому засіданні, так і під час провадження досудового слідства дані щодо видимості на час скоєння ДТП залишено поза увагою слідства і суду. Вказують, що згідно висновку №199 від 07.12.2012 р. експертами не встановлено механізму скоєння ДТП, не враховано встановлені під час відтворення за судовим дорученням дані щодо видимості. Зазначають, що в порушення вимог кримінально-процесуального закону, у вступній частині вироку невірно зазначена дата народження підсудного та адреса його проживання, а в мотивувальній частині - відсутнє формулювання обвинувачення, наслідки, вина, мотиви злочину та фактичні обставини. При цьому вказують, що викладені у вироку фактичні обставини справи в частині порушення правил дорожнього руху не відповідають обвинувальному висновку, наведені у мотивувальній частині вироку покази свідків не відповідають дійсності та суперечать наведеним показам в описовій частині висновку експерта № 199. ОСОБА_10 засуджений і за порушення правил експлуатації транспорту, але у справі відсутні відомості про порушення таких правил. Посилаються на те, що судом безпосередньо не допитано та залишено поза увагою суду покази свідка ОСОБА_15 . Акцентують увагу, що залишено поза увагою суду інформацію з Астрономічної обсерваторії про стан погоди та умови на момент скоєння ДТП, а також дані КП «Шостка міськсвітло» та інші докази. В обґрунтування своїх доводів також посилаються на те, що заявлена потерпілими сума моральної шкоди належним чином не обґрунтована і безпідставно стягнуто витрати на допомогу адвоката. При цьому акцентують увагу на участі у справі адвоката ОСОБА_17 без правових на це підстав. Наголошують, що в порушення вимог закону, судом невмотивовано відхилено заявлені стороною захисту та підсудним ОСОБА_10 клопотання щодо виклику свідків, експертів як спеціалістів, проведення додаткової автотехнічної експертизи, направлення судового доручення згідно вимог ст. 315-1 КПК України, направлення справи прокурору для організації додаткового розслідування.

В запереченнях потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 просять відмовити в задоволенні апеляції захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_10 оскільки вважають, що вина ОСОБА_10 судом доведена, суд виконав вказівки судів вищої інстанції і підстав для повернення справи прокурору для організації додаткового розслідування немає.

В запереченнях засуджений ОСОБА_10 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 просять апеляції прокурора і потерпілих залишити без задоволення, посилаючись на те, що вказані апеляції не мотивовані, а в справі є всі підстави для скасування вироку і направлення справи на додаткове розслідування.

У відповідністю з постановою Шосткинського міськрайонного суду від 19.11.2014 року в порядку ст. 329 КПК України за клопотаннм потерпілої ОСОБА_6 накладено арешт на належний засудженому ОСОБА_10 на праві власності автотранспорт.

В поданій апеляції захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_10 не погоджуються з оскаржуваною постановою суду, вважають її незаконною, такою, що постановлена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. В обґрунтування наведеного зазначають, що в порушення вимог закону суд безпідставно в рахунок відшкодування потерпілій матеріальної шкоди відніс витрати останньої на правову допомогу, при цьому апелянт посилається на те, що не встановлено, на яке майно має бути накладений арешт, його вартість та чи перебуває таке майно у власності підсудного. На підтвердження своїх вимог також вказують, що ст.ст. 125, 126 КПК України (1960), на які суд послався при винесенні постанови, стосуються лише слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на підтримку поданих ними апеляцій, міркування прокурора ОСОБА_5 про підтримку зміненої апеляції прокурора, пояснення потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які свою апеляцію не підтримали, просили вирок суду залишити без змін, а апеляції прокурора, засудженого і захисників залишити без задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, засудженого і захисників підлягають частковому задоволенню, а апеляцію потерпілих необхідно залишити без задоволення.

Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_10 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінальної справи й підтверджені дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Ці докази є достовірні, допустимі і достатні.

У судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень не визнав, посилаючись на те, що він маючи намір повернути вліво включив лівий поворот, призупинився і в умовах сумерок і недостатньої видимості мотоцикл, що рухався назустріч, не міг виявити, а тому зіткнення сталося з його автомобілем з вини водія мотоцикла ОСОБА_14 .

Спростовуючи доводи засудженого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , суд обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілих та свідків, дані ними під час досудового і судового слідства у справі, оскільки вони є достовірними, логічними, незмінними і узгоджуються з матеріалами справи.

Зокрема, з показів потерпілого ОСОБА_14 на досудовому слідстві, оголошених у судовому засіданні вбачається, що 18.07.2008 року, біля 21 год. 40 хв., керуючи мотоциклом "Ява - 350" він рухався по своїй смузі руху зі швидкістю близько 60км/год по вул. П. Комуни в м. Шостка з пасажиром ОСОБА_7 . Під`їжджаючи до магазину "Затишок", він побачив автомобіль який їхав йому назустріч по своїй смузі руху. Освітлення в його мотоциклі, як і в автомашині включено не було, так як на вулиці було ще світло. Коли він майже під`їхав до магазину, зустрічний автомобіль раптово повернув на його смугу руху і він, не маючи можливості загальмувати, вдарився переднім колесом в передню частину автомобіля. Перед маневром покажчик повороту в автомобілі включений не був.

Свої покази потерпілий ОСОБА_14 підтвердив і під час очної ставки з ОСОБА_10 ( т.1 а.с.61-62).

Під час відтворення обстановки і обставин події, ОСОБА_14 в присутності експерта та понятих детально на місці пригоди розповів та показав, як саме сталося ДТП з участю останнього та встановлено траєкторію руху автомобілю „HYUNDAI SANTA FE д.н. НОМЕР_1 та мотоциклу „Ява 350 д.н. НОМЕР_2 . ( т.1 а. с. 78-79).

Потерпілий ОСОБА_7 вказав, що він їхав на мотоциклі під керуванням ОСОБА_14 в якості пасажира. В районі магазину "Затишок", коли відстань між мотоциклом та автомобілем, який рухався по зустрічній смузі скоротилась десь до 15 метрів, автомобіль різко повернув вліво, виїхав на їхню смугу руху, і мотоцикл вдарився в автомобіль. При цьому в автомобілі сигнал лівого повороту не був ввімкнений. На час пригоди на вулиці було ще видно.

Свої покази потерпілий ОСОБА_7 підтвердив і під час очної ставки з ОСОБА_10 ( т.1 а.с.63-64).

Під час відтворення та додаткового відтворення обстановки і обставин події, потерпілий ОСОБА_7 в присутності понятих на місці пригоди розповів та показав, як саме сталося ДТП ( т.3 а. с.169-170, 173-174).

Також, з показів свідка ОСОБА_19 вбачається, що 18.07.2008 року після 21 години вона переходила дорогу біля магазину "Затишок" і пропустила автомобіль під керуванням Косьміна, який повернув ліворуч до магазину. В цей час в автомобіль вдарився мотоцикл, на якому знаходились два хлопці. Після зіткнення вона побачила, що більша частина автомобіля знаходилась на зустрічній смузі руху. На час аварії на вулиці було світло, видимість на вулиці була до 200 метрів і в автомобілі було включено освітлення вже після зіткнення.

При цьому, свої покази свідок ОСОБА_19 підтвердила і під час очної ставки з ОСОБА_10 (т.1 а.с.65-67).

Свідок ОСОБА_20 , згідно наданих нею показів, також підтвердила обставини того, що після 21 години вона знаходилась на огороді і почула звук удару. Вона глянула на дорогу, де побачила автомобіль, а біля нього лежав мотоцикл. Вийшовши на дорогу, вона помітила, що більша частина автомобіля знаходилась на зустрічній смузі дороги без включених світлових приборів. На дорозі лежав хлопець, а на бордюрі сидів ще один хлопець і його обличчя було в крові. На вулиці було світло і водій автомашини включив світову сигналізацію після того, як про це йому сказав хтось з перехожих.

З показів свідка ОСОБА_21 вбачається, що 18.07.2008 року після 21 год. 40 хв. вона їхала на мопеді і біля магазину "Затишок" об`їхала автомобіль, який стояв на зустрічній смузі руху. Недалеко від автомобіля лежав мотоцикл, а біля нього на асфальті лежав хлопець, а другий хлопець сидів на бордюрі. На той час на вулиці було світло, видимість була біля 200 м..

Свої покази свідок ОСОБА_21 підтвердила і під час очної ставки з ОСОБА_10 (т.1 а. с. 68).

Свідок ОСОБА_22 суду показала, що вона підтримує дані нею покази на досудовому слідстві та в суді з приводу того, що 18 липня 2008 року, у вечірній час, коли на вулиці ще було видно і видимість складала біля 100 метрів, вона знаходилась у себе у дворі будинку, коли почула удар. Вийшовши на вулицю, вона побачила автомобіль серебристого кольору, який стояв під кутом до проїзної частини і на ньому була включена аварійна сигналізація, чи був включене світло на автомобілі вона не бачила, також не звернула уваги, чи освітлювалась ліхтарями в цей час сама вулиця. Попереду автомобіля на дорозі знаходився мотоцикл, а за автомобілем лежав хлопець. Після чого приїхала швидка допомога.( т.1 а.с.32-33).

Свідок ОСОБА_23 також підтримала раніше дані нею покази та підтвердила, що на вулиці ще було засвітло та видимість по проїзній частині дороги становила десь біля 100 метрів, підійшовши до місця аварії, побачила автомобіль, що стояв під кутом, в районі центру проїзної частини, і на ньому була включена аварійна сигналізація. Біля передньої частини автомобіля лежав мотоцикл, при цьому на бордюрі сидів хлопець та держався руками за голову, а іншому хлопцю, який лежав на асфальті, надавалася допомога. (т.1 а.с.36).

Згідно показів свідка ОСОБА_24 , 18 липня 2008 року, вона знаходилась на своєму робочому місці, коли десь біля 21- 30 години біля магазину сталася аварія і до магазину забіг чоловік, та попрохав, щоб викликали швидку допомогу. Викликавши «швидку допомогу», на вулиці побачила, що автомобіль стояв передом до магазину посеред дороги. Перед автомобілем на дорозі лежав мотоцикл. Один хлопець сидів на бордюрі і держався руками за голову, а інший намагався піднятися. Підсудний надавав допомогу потерпілим. Біля магазину іншого транспорту не було. На вулиці ще було видно. Свідок ОСОБА_24 зазначила, що після того, як приїхала «швидка», вона включила допоміжне світло на вулиці. Хтось з людей сказав водію автомобіля, щоб той включив аварійну сигналізацію. Коли вона виходила, то в автомобілі не було включено ні світла фар, ні показчика повороту.

Також, вина ОСОБА_10 підтверджується й іншими доказами справи, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку.

Зокрема, даними протоколу огляду місця події від 18.07.2008 р. та протоколу додаткового огляду місця події від 22.09.2008 р., згідно якого встановлено, що місцем дорожньо- транспортної пригоди є частина дороги в районі магазину "Затишок" по вул. П.Комуни в м. Шостка. Ширина проїжджої частини дороги складає 7,9 м. та з урахуванням карману для під`їзду до магазину "Затишок" ширина складає - 11м. 55см. Автомобіль "HYUNDAI SANTA FE" д/н НОМЕР_1 було виявлено на відстані: ліва передня частина - 5м від бордюри під`їзного карману магазина "Затишок", а ліва задня його частина - 5,8м. від бордюри під`їзного карману магазину (т.1 а.с. 5-6, 117-118).

З висновку судово - автотехнічної експертизи № 286 від 20.10.2008 р. вбачається, що водій автомобіля "Хюндай" мав технічну можливість упередити зіткнення з мотоциклом "Ява-350" в даній дорожній ситуації при виконанні вимог п.п. 2.3 "б"; 10.4; 10.1; Правил дорожнього руху України. Допущені водієм автомобіля "Хюндай" порушення вимог Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій мотоцикла "Ява - 350" не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем "Хюндай" (т.1 а.с.133-136).

З висновоку комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи №199 від 07.12.2012 року вбачається, що експертом чітко встановлено, що місце зіткнення в даному випадку знаходиться на смузі руху мотоцикла, свідчення водія мотоцикла ОСОБА_14 відносно кінцевого положення транспортних засобів, траєкторії руху їх перед зіткненням та розташування самого місця зіткнення з технічної точки зору не суперечать слідовій картині, є технічно спроможні. Суд цілком обґрунтовано взяв до уваги вказаний висновок експерта виходячи зі свідчень водія мотоцикла ЯВА-350 та його пасажира про те, що в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «HYUNDAI» ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а в діях водія мотоцикла ЯВА-350 ОСОБА_14 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди(т.3 а.с.212-222).

Згідно висновків судово-медичних експертиз, потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, потерпілому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а отримані ним ушкодження на обличчі є непоправними, які слідчим визнані знівеченням і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень(т.1 а.с.87-88, 92-93).

Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не має, оскільки вони не викликають сумнівів у їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 про обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вони логічні та послідовні, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні і об`єктивно підтверджуються іншими дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами.

При цьому, судом першої інстанції були ретельно досліджені та перевірені такі докази, як висновок судово-автотехнічної експертизи № 286 від 20.10.2008 року, висновок комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи № 199 від 07.12.2012 року, протокол огляду місця події, протокол додаткового огляду місця події, протоколи відтворення обстановки та обставин події з участю підсудного ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_19 , а також висновки судово-медичних експертиз відносно потерпілих.

Вказані докази повністю узгоджуються з показами потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 про обставини виниклої дорожньо-транспортної пригоди(ДТП), механізм вчинення ДТП та об`єктивно спростовують позицію ОСОБА_10 з приводу того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з сумерками та обмеженою видимістю, він не міг побачити мотоцикла, що рухався назустріч.

Аналіз вищенаведених доказів в сукупності, ретельне дослідження та їх перевірка, на переконання колегії суддів, дали суду першої інстанції вагомі підстави об`єктивно вважати, що дорожньо-транспортна пригода сталася на смузі руху мотоцикла, саме внаслідок виїзду на зустрічну смугу руху, тобто порушення ОСОБА_10 п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, адже перед зміною напрямку руху він не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не дав дорогу зустрічному транспортному засобу, в даному випадку мотоциклу.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано показання підсудного ОСОБА_10 про те, що не він, а потерпілий ОСОБА_14 , який керував мотоциклом "Ява - 350", винен у виниклій дорожньо-транспортній пригоді, оцінив як обраний ним спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Що стосується доводів захисників і засудженого про не усунення однобічності і неповноти досудового слідства, невиконання слідчим вказівок прокурора, не розгляд клопотання про призначення додаткової експертизи та несвоєчасне повідомлення про результати розгляду клопотання захисника при виконанні вимог ст. 221 КПК України(1960 р.) то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Так, 25 вересня 2008 року заступником Шосткинського міжрайонного прокурора скасовано постанову слідчого про закриття кримінальної справи № 08190292, порушеної відносно ОСОБА_10 за фактом ДТП (дорожньо-транспортної пригоди) і зазначено, що слідчим не проведено автотехнічну експертизу, не допитано всіх свідків ДТП (т.1 а.с.191), але в ході подальшого досудового слідства було проведено автотехнічну експертизу № 286 від 20.10.2008 року, допитано свідків ДТП.

Що стосується не розгляду слідчим клопотання ОСОБА_10 , заявленого після ознайомлення з постановою про призначення автотехнічної експертизи(т.1 а.с.112), то відповідно до матеріалів справи вказане клопотання слідчим було розглянуто, частково задоволено і винесено мотивовану постанову від 23. 09. 2008 року(т.1 а.с. 117-119). Колегія суддів приходить до переконання, що та обставина, що захисник ОСОБА_9 був повідомлений про винесення слідчим 10.11.2008 року постанови про відмову в задоволенні клопотання, заявленого при виконанні вимог ст.221 КПК України (1960 р.), коли кримінальна справа знаходилась в суді, не є порушенням кримінально-процесуального закону, оскільки захисник ОСОБА_9 був допущений до участі у справі судом 29.12.2008 року.

Колегія суддів звертає увагу, що в ході розгляду справи в суді в порядку ст. 315-1 КПК України (1960 р.) проводились додаткові слідчі дії, як то відтворення обстановки і обставин події, проведена комплексна судово-автотехнічна та трасологічна експертиза, в зв`язку з чим немає підстав вважати, що судове слідство проведено неповно.

Посилання захисників і засудженого в апеляції на те, що органами досудового слідства були грубо порушені вимоги кримінально-процесуального закону так, як кримінальна справа за ч.1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_10 була порушена лише за фактом отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_25 , а за фактом отримання потерпілим ОСОБА_14 тілесних ушкоджень кримінальна справа відносно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України взагалі не порушувалась, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, кримінальна справа відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 286 КК України була порушена відповідно до положень ст. 94,97,98 КПК України(1960 р.), при наявності до того, на думку колегії суддів відповідних приводів і підстав. Крім того, слідчим після порушення справи були виконані й вимоги ст. 98-2 КПК України (1960 р.), про що свідчать підписи на постанові особи, відносно якої і була порушена кримінальна справа та потерпілих (т.1 а.с.1)

В послідуючому при проведенні розслідування по даній кримінальній справі органом досудового слідства були встановлені додаткові обставини, внаслідок чого ОСОБА_10 й було пред`явлено остаточне обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України(т.1 а.с.146-147) та складено обвинувальний висновок (т.1 а.с. 232-234).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового слідства при виконанні зазначених вище процесуальних дій не були порушені вимоги кримінально-процесуального закону, а тому апеляція в цій частині не заслуговує на увагу.

Посилання захисників і засудженого на те, що в протоколі огляду місця події від 18.07.2008 р. не зафіксовано дорожню розмітку, дорожні знаки і відсутній підпис ОСОБА_10 є необґрунтованими.

Так, слідчим 18.07.2008 року відповідно до ст. 190-191 КПК України (1960 р.) було проведено огляд місці пригоди по вул. П.Комуни в м. Шостка з участю понятих, за наслідками якого з дотриманням вимог ст. 195 КПК України (1960р.) складено протокол огляду дорожньо-транспортної пригоди, схему, фототаблицю і описано все, що було виявлено та підписано протокол понятими, слідчим(т.1 а.с.-12). Як вбачається з протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 його не підписував, оскільки як учасник цієї слідчої дії він не зазначений.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового слідства при виконанні зазначеної слідчої дії не були порушені вимоги кримінально-процесуального закону і відповідно апеляція в цій частині не заслуговує на увагу.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції захисників, засудженого в тій частині, що висновок автотехнічної експертизи № 286 від 22.10.2008 року є суперечливим, незрозумілим та неповним, оскільки не враховано покази водія автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2008 року слідчий виніс постанову про призначення автотехнічної експертизи і 19 вересня 2008 року з даною постановою ознайомив ОСОБА_10 та роз`яснив йому положення ст. 197 КПК України(1960 р.) (т.1 а.с. 108-109). В цей же день ОСОБА_10 подав слідчому письмове клопотання про проведення додаткового огляду місця події, для приєднання його до матеріалів справи і направлення експерту разом з постановою про призначення експертизи(т.1 а.с.110-112).

На виконання даного клопотання, слідчим 22 вересня 2008 року було проведено додатковий огляд місця події(т.1 а.с. 117-118). 23 вересня 2008 року слідчим з врахуванням даних і додаткового огляду місця події по справі була призначена судово-автотехнічна експертиза(т.1а.с.130). З даною постановою слідчого 23.09.2008 року був ознайомлений ОСОБА_10 (т.1 а.с.131).

Експерт у висновку судово-автотехнічної експертизи № 286 від 20.10.2008 року дав відповіді на поставлені слідчим перед ним запитання і зазначив, що виходячи зі свідчень водія мотоцикла «Ява-350» про обставини пригоди, в діях водія автомобіля «Хюндай» в даній дорожній ситуації вбачаються невідповідності вимогам п.2.3»б», п.10.1, п. 10.4 Правил дорожнього руху України, а невідповідності в його діях вимогам п.10.1, п.10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди. При цьому експерт зазначив, що свідчення водія автомобіля про обставини пригоди суперечливі і неможливо дослідити(т.1 а.с.133-136). Цей висновок узгоджується з варіантом 2 висновку комплексної судово-автотехнічної експертизи № 199 від 07.12.2012 року, протоколом огляду місця пригоди, а покази водія мотоцикла ОСОБА_14 в свій час повністю узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 про обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що як у висновку автотехнічної експертизи № 286 від 20.10.2008 року так і у висновку комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи № 199 від 07.12.2012 року дано відповіді на поставлені перед експертами питання, ці висновки є зрозумілими, повними і узгоджуються з іншими доказами, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку і апеляція в цій частині не підлягає задоволенню.

Колегія суддів, не може взяти до уваги і доводи захисників та засудженого про те, що не встановлено експертним шляхом чи працювали освітлювальні прилади при недостатній видимості в мотоциклі, оскільки як сам водій мотоцикла ОСОБА_14 так і потерпілий ОСОБА_7 суду показали, що в мотоциклі на час пригоди освітлювальні прилади не були включені.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляції захисників та засудженого про те, що не з`ясовано який ремонт проводився перед пригодою в мотоциклі, оскільки як показали потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_14 перед пригодою в гаражі останній зібрав і встановив передню вилку мотоцикла.

Що стосується доводів прокурора, захисників і засудженого про те, що судом в порушення вимоги ст. 334 КПК України (1960 р.) в мотивувальній частині вироку відсутнє формулювання обвинувачення, наслідки, вина, мотиви злочину, фактичні обставини не відповідають обвинувальному висновку, не наведено конкретні докази, що обвинувачують чи спростовують доведеність вини підсудного, наведені у вироку покази свідків не відповідають дійсності, не навів мотиви з яких приймає одні докази і відкидає інші, то вони є необґрунтованими.

Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив, що 18 липня 2008 року близько 21 год. 40 хв. ОСОБА_10 керуючи автомобілем по вул. П.Комуни поблизу будинку № 16, здійснюючи поворот ліворуч допустив порушення вимог п.2.3. (б), п.10.1, п. 10.4 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з мотоциклом, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого ОСОБА_14 та ОСОБА_7 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. На переконання колегії суддів у мотивувальній частині вироку суд з дотриманням вимог ст. 334 КПК України (1960 р.) досить чітко виклав визнане судом доведеним формулювання обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України, визнаного судом доведеним, при цьому зазначено місце, час, наслідки злочину. Злочин, передбачений ст. 286 КК України визнається необережним, а мотиви злочину не є обов`язковою ознакою цього складу злочину.

Доводи апеляції захисників і засудженого про те, що покази свідків, зазначені у вироку не відповідають дійсності, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зміст показів свідків у вироку щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди відповідно до протоколу судового засідання відповідають змісту показів цих свідків наданих суду. При цьому апелянти не зазначили покази яких саме свідків і в чому не відповідають дійсності та показам зазначеним в описовій частині висновку комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи №199 від 07.12.2012 року.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами прокурора про те, що у вироку не наведено конкретні докази, що обвинувачують чи спростовують доведеність вини, не наведено мотиви з яких приймає одні докази, а інші відкидає, як і не може погодитись і з доводами апеляції захисників, засудженого про те, що суд необґрунтовано взяв до уваги на користь водія ОСОБА_14 висновок комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи №199 від 07.12.2012 року, який має два варіанта та яким не надано відповіді на жодне запитання, не враховано встановлену видимість дороги, не встановлено механізму скоєння ДТП, судом не дано оцінки висновку спеціаліста-автотехніка НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області № 1327 А від 10.12.2008 року, не допитано свідка ОСОБА_15 і залишено ці покази поза увагою, як і залишено поза увагою інформацію Астрономічної обсерваторії, КП «Шостка міськсвітло».

Так, у мотивувальній частині вироку суд навів докази, які кладе в основу вироку і які обставини вони підтверджують, а саме досліджені в судовому засіданні покази потерпілого ОСОБА_14 про те, що він рухався на мотоциклі по вул. П.Комуни зі швидкістю 60 км./год., видимість була добра, він виявив автомобіль, який рухався по зустрічній смузі руху, а при зближенні несподівано, не включаючи сигнал лівого повороту, автомобіль повернув вліво на його смугу руху, внаслідок чого сталося зіткнення( т.1 а.с. 25,31,41); ці покази він підтвердив під час очної ставки з ОСОБА_10 , (т.1 а.с. 61-62) та відтворення обстановки і обставин події на місці пригоди (т.1 а.с.78-79); покази потерпілого ОСОБА_7 про обставини пригоди, які підтримав під час очної ставки з ОСОБА_10 (т.1 а.с.63-64) та відтворення обстановки і обставин події на місці пригоди (т.3 а.с. 169-170, 173-174); покази свідка ОСОБА_19 , яка була очевидцем дорожньо-транспортної пригоди; покази свідка ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 про дорожню обстановку умови видимості; протоколи очних ставок між свідком ОСОБА_19 і ОСОБА_10 (т.1 а.с. 65-67), між ОСОБА_21 і ОСОБА_10 ( т.1 а.с.68), протокол відтворення обстановки і обставин події з свідком ОСОБА_19 (т.1 а.с.65-67); протокол огляду місці події з схемою і фототаблицею (т.1 а.с.5-12, 117-118); протоколи огляду транспортних засобів (т.1 а.с. 13-14,69-70,73-75); висновки судово-медичних експертиз про встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих(т.1 а.с. 87-88, 92-93); висновок судово-автотехнічної експертизи № 286 від 20.10.2008 року (т.1 а.с.133-136) та висновок комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи № 199 від 07.12.2012 року (т.3 а.с. 212-222).

При цьому суд вірно критично оцінив покази ОСОБА_10 про включення, ним перед поворотом вліво покажчика повороту, про зупинку автомобіля і про неможливість виявити мотоцикла в умовах присмерків та недостатньої видимості, з чим погоджується колегія суддів оскільки, як підтвердили потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 в автомобілі на час пригоди ні світло фар, ні покажчик повороту не були включені, водій включив освітлювальні прилади після зіткнення, ту обставину, що автомобіль «HYUNDAI» на час зіткнення рухався підтвердили потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_19 , яка була очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, а та обставина, що на час пригоди біля 21 год. 40 хв. хоча були присмерки, але видимість була достатня в межах від 100 до 200 м. підтвердили потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , які були на місці пригоди, ці покази є логічними, послідовними як під час досудового слідства, так і в суді та узгоджуються між собою і показами свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , також ці дані підтверджуються і фотознімками, зробленими 18.07.2011 року( в день вчинення ДТП) в 21 год. 35 хв. на місці дорожньо-транспортної пригоди, які об`єктивно підтверджують достатню видимість дороги( т.2 а.с.262-263, т.3 а.с. 206).

Тому, суд за результатами оцінки доказів у справі в їх сукупності вірно розцінив невизнання своєї вини підсудним ОСОБА_10 , як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновок комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи №199 від 07.12.2012 року, в якому дано відповіді на поставлені перед експертом питання, окрім тих, які не входять до його компетенції і на які не можливо надати відповіді у зв`язку з відновленням транспортних засобів, які отримали внаслідок зіткнення механічні пошкодження, при цьому експертом враховано встановлену під час досудового і судового слідства видимість дороги. Хоча у зв`язку із відновленням після пригоди автомобіля і мотоцикла, експерт не міг встановити механізм зіткнення транспортних засобів, але експертом чітко встановлено, що місце зіткнення в даному випадку знаходиться на смузі руху мотоцикла, свідчення водія мотоцикла ОСОБА_14 відносно кінцевого положення транспортних засобів, траєкторії руху їх перед зіткненням та розташування самого місця зіткнення з технічної точки зору не суперечать слідовій картині, є технічно спроможні. (т.3 а.с.212-222). Суд цілком обґрунтовано взяв до уваги вказаний висновок експерта виходячи зі свідчень водія мотоцикла ЯВА-350 та його пасажира про те, що в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «HYUNDAI» ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а в діях водія мотоцикла ЯВА-350 ОСОБА_14 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, з цими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки саме покази потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 щодо обставин зіткнення, механізму зіткнення повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_19 , яка була очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, даними протоколів відтворення обстановки і обставин події на місці пригоди з ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , (т.1 а.с.65-67,78-79,т.3 а.с. 169-170, 173-174), протоколом огляду місці події з схемою і фототаблицею (т.1 а.с.5-12, 117-118); протоколами огляду транспортних засобів (т.1 а.с. 13-14,69-70,73-75); висновками судово-медичних експертиз про встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих(т.1 а.с. 87-88, 92-93); висновоками судово-автотехнічної експертизи № 286 від 20.10.2008 року (т.1 а.с.133-136).

Щодо доводів захисників, засудженого та прокурора про те, що судом не допитано свідка ОСОБА_15 , то вони є непереконливими, оскільки судом неодноразово виносились постанови про привід вказаного свідка, виносилась постанова в порядку ст. 315-1 КПК України (1960 р.) з наданням доручення встановити місце знаходження цього свідка, але згідно наданих суду матеріалів, в тому числі і пояснень родичів свідка, його місце знаходження не встановлено, а тому суд відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 306 КПК України (1960 р.) вірно оголосив показання свідка ОСОБА_15 , дані ним під час досудового слідства.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами захисників і засудженого про те, що судом не дано оцінки висновку спеціаліста-автотехніка НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області № 1327 А від 10.12.2008 року, залишено поза увагою покази свідка ОСОБА_15 , як залишено поза увагою і інформацію Астрономічної обсерваторії, КП «Шостка міськсвітло».

Так, суд першої інстанції дав об`єктивну оцінку доказам, які були надані стороною захисту. Суд умотивувавши своє рішення вірно не взяв до уваги висновк спеціаліста-автотехніка НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області № 1327 А від 10.12.2008 року(т.1 а.с.268-269), оскільки цей висновок не ґрунтується на фактичних обставинах справи, проведення експертизи не призначалось ні слідчим, ні судом, чим порушено вимоги ст. 196, 310 КПК України (1960 р.) Суд цілком вірно критично віднісся до досліджених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_15 який нібито був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, оскільки та обставина, що на час зіткнення автомобіля і мотоцикла 18 липня 2008 року біля 21 год. 40 хв. вказаний свідокок і автомобіль ВАЗ 21110 (таксі) не були на місці пригоди підтвердили свідоки ОСОБА_30 , ОСОБА_19 , потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_7 . Цілком обґрунтовано суд не взяв до уваги і інформацію Астрономічної обсерваторії про закінчення громадських присмерків 18.07.2008 року в 21 год. 46 хв. (т.2 а.с.222), КП «Шостка міськсвітло» про час включення вуличного освітлення, оскільки як встановлено з показів потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , які були на місці пригоди та з фотознімків, зроблених 18.07.2011 року в 21 год. 35 хв. на місці дорожньо-транспортної пригоди, які об`єктивно підтверджують достатню видимість дороги і можливість виявити перешкоду у вигляді мотоцикла без включених освітлювальних приладів, та відсутність вуличного освітлення( т.2 а.с.262-263, т.3 а.с. 206).

Колегія суддів, не може погодитись і з доводами апеляції захисників і засудженого про те, що судом невмотивовано відхилено заявлені стороною захисту та підсудним ОСОБА_10 клопотання щодо виклику свідків, експертів як спеціалістів, проведення додаткової автотехнічної експертизи, направлення судового доручення згідно вимог ст. 315-1 КПК України, направлення справи прокурору для організації додаткового розслідування.

Так, судом першої інстанції вирішено заявлені засудженим і захисником клопотання відповідно до вимог ст. 273,296 КПК України, шляхом винесення вмотивованих постанов, що підтверджується як постановою від 13.11.2014 року ( т.4 а.с.199-200), так і постановами, які занесені в протокол судового засідання. Слід звернути увагу, що захисником заявлялися клопотання після закінчення судового слідства під час виступу в дебатах, тобто на стадії процесу, коли такі клопотання відповідно до вимог ст. 318 КПК України(1960 р.), не заявляються.

Врахувавши всі обставини справи, вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції всебічно і повно провів судове слідство та постановив вирок з дотриманням вимог ст. 334 КПК України(1960 р.), а тому є необґрунтованими доводи апеляцій прокурора, захисників і засудженого про невиконання судом вказівок колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, зазначених в ухвалі від 03 червня 2010 року.

Колегія суддів, знаходячи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, правильним, приходить до висновку, що дії ОСОБА_10 також вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Що стосується доводів апеляції захисників і засудженого про те, що заявлена потерпілими сума моральної шкоди належним чином не обґрунтована, безпідставно стягнуто витрати на допомогу адвоката ОСОБА_17 без правових на це підстав, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_10 на користь потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , судом визначений правильно з урахуванням моральних страждань, які були понесені потерпілими в результаті вчинення протиправних дій відносно них засудженим, виходячи з принципу розумності та справедливості. Так, суд врахував факт фізичних страждань потерпілих внаслідок отриманих з вини ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, також враховано стан порушення при цьому способу життя потерпілих, обставини за яких була заподіяна їм моральна шкода, характер, обсяг та тривалість моральних страждань, яких зазнали потерпілі.

Також, потерпілою ОСОБА_6 у справі заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з ОСОБА_10 на її користь витрати на оплату нею правової допомоги адвоката, як представника позивача в сумі 11748 грн. 53 коп., надавши акт виконаних робіт із адвокатом ОСОБА_17 на суму 9548 грн. 53 коп., квитанцію про отримання вказаної суми за надання правової допомоги при розгляді справи за її позовом та квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 2200 грн. (т.4 а.с.134-137) Адвокат ОСОБА_17 на підставі договору про надання юридичних послуг, свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю 10 серпня 2010 року був допущений судом до участі в справі на стороні потерпілого і позивача(т.2 а.с. 9,10,29 т.3 а.с.56). Відповідно до роз`яснень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК. Оскільки стягнення витрат позивача, на правову допомогу адвоката в КПК України (1960 р.) не врегульовано, тому необхідно керуватися нормами ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача ОСОБА_10 на користь позивача ОСОБА_6 витрати на правову допомогу адвоката, підтверджені письмовими доказами, а відповідно доводи апеляції захисників і засудженого з цих підстав є необґрунтованими.

Покарання, яке суд призначив ОСОБА_10 відповідає вимогам ст. 65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання, а саме з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який згідно з вимогами ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставин справи, особи винного, обставин що пом`якшують покарання, а саме, позитивні характеристики, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, службу в складі ОК Радянських військ в Республіці Афганістан, що він надавав на місці пригоди першу медичну допомогу потерпілим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи тяжкість злочину, дані про особу засудженого, пом`якшуючі покарання обставини, обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, застосувавши ч.1 ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таким чином, в даному випадку суд вірно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Призначене ОСОБА_10 покарання колегія суддів знаходить таким, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а доводи апеляції потерпілих про призначення занадто м`якого покарання- необґрунтованими.

Доводи прокурора і потерпілих щодо неправильності застосування ст. 75 КК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки за змістом вимог ч.1 ст. 75 КК України прямо передбачено можливість звільнення особи від відбування призначеного судом тільки основного покарання і з резолютивної частини вироку убачається, що суд правильно застосував дану норму в умовах призначення ОСОБА_10 крім основного ще і додаткового покарання.

Проте, суд покладаючи на період іспитового строку відповідно до п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_10 обов`язки допустив помилку, невірно зазначивши орган, який контролює виконання обов`язків орган кримінально-виконавчої системи, тоді як в ч.1 ст. 76 КК України зазначено кримінально-виконавчу інспекцію, тому колегія суддів вважає за можливе виправити вказану помилку.

Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника і засудженого про те, що ОСОБА_10 не порушив правила експлуатації транспорту, оскільки як вбачається з матеріалів кримінальної справи ні в ході досудового ні в ході судового слідства даних про те, що ОСОБА_10 порушив правила експлуатації транспорту не встановлено.

Тому, відповідно до вимог ст. 373 КПК України (1960р.) колегія суддів вважає за необхідне вирок суду змінити і виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на кваліфікуючу ознаку дій засудженого, як порушення правил експлуатації транспорту, апеляції захисників, засудженого, прокурора задовольнити частково, а апеляцію потерпілих залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив помилку у вступній частині вироку, зазначивши невірно день народження ОСОБА_10 та номер квартири, де він мешкає, але вказані недоліки мають буди виправлені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України (1960 р.).

Що стосується доводів апеляції захисників та засудженого щодо незаконності постанови суду від 19.11.2014 року про накладення арешту на майно, то колегія суддів вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 329 КПК України (1960 р.) при задоволенні цивільного позову суд до набрання вироком законної сили може постановити про вжиття заходів до забезпечення цивільного позову, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно змісту ст. 296 КПК України (1960 р.) суд розв`язує клопотання мотивованою постановою.

Разом з тим, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону і постановляючи про накладення арешту на належний засудженому ОСОБА_10 на праві власності автотранспорт за клопотанням потерпілої ОСОБА_6 , ні в мотивувальній частині, ні в резолютивній частині не зазначив конкретно на який автотранспорт ОСОБА_10 накладається арешт. За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду є необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 362,365,366,367,373,379 КПК України 1960 року, п.п. 11,15 розділу Х1 Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляції прокурора ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року про накладення арешту на автотранспорт ОСОБА_10 скасувати як необґрунтовану.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на кваліфікуючу ознаку дій засудженого, як порушення правил експлуатації транспорту.

Вважати, що ОСОБА_10 вироком суду першої інстанції у даній справі засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та відповідно до ст. 76 КК України на нього, на період іспитового строку покладені обов`язки:

- не виїзджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції відповідно до встановлених цим органом правил.

В решті вирок суду у даній справі щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляцію потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно: головуючий-суддя ОСОБА_2