Ухвала

іменем україни

16 грудня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого
Шилової Т.С.,

суддів:
Солодкова А.А., Романець Л.А.,

при секретарі судового засідання
Медицькій У.І.,

за участю прокурора
Шевченко О.О.,

представника потерпілого
ОСОБА_1,

переглянула в судовому засіданні вирок
Дергачівського районного суду
Харківської області від 15 квітня 2014
року та вирок Апеляційного суду
Харківської області від 02 липня 2014 року
за касаційними скаргами заступника
прокурора Харківської області та
потерпілого ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3

Вироком Дергачівського районного суду
Харківської області від 15
квітня 2014 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Чугуїв,
громадянина України, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк
5 років, без позбавлення права керувати
транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 3 роки та покладено на нього
обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст.
76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь потерпілих: ОСОБА_2 - 100 000 грн,
ОСОБА_4 - 30 000 грн, та відповідно до ч. 11
ст. 182 КПК, заставу звернуто на користь
потерпілих кожному по 12 180,00 грн.

Апеляційний суд
Харківської області зазначений вирок у
частині призначення ОСОБА_3 покарання
та вирішення цивільного позову
скасував, постановив новий від 02 липня
2014 року, яким ОСОБА_3 засудив за ч. 2 ст. 286
КК до покарання у виді позбавлення волі
на строк 5 років, з
позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк
2 роки. На підставі ст. 75 КК звільнив
засудженого від відбування основного
покарання з випробуванням з іспитовим
строком тривалістю 3 роки та покладено
на нього обов'язки, передбачені
пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК.

Стягнув з ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь потерпілого ОСОБА_2 - 200 000 грн.

ОСОБА_3 визнано винним і засуджено за
те, що він 19 вересня 2013 року о
12.25 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1,
рухаючись по автодорозі
«Київ-Харків-Довжанський» на території
Дергачівського району Харківської
області зі сторони м. Києва в напрямку
м. Довжанського зі швидкістю 100 км/год,
виїхавши на смугу зустрічного руху, де
скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_2, після чого
продовжив рух та зіткнувся з
автомобілем НОМЕР_3 під керуванням
ОСОБА_4, який рухався позаду автомобіля
«VOLKSWAGEN-TRANSORTER» в попутному напрямку, чим
грубо порушив вимоги пунктів 1.5, 9.2 «б»,
10.1, 12.6 «г», 14.2 «в» Правил дорожнього
руху України.

В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2,
отримав тяжкі тілесні ушкодження,
ОСОБА_4 - середньої тяжкості тілесні
ушкодження.

Прокурор у касаційній скарзі наводить
вимоги щодо скасування вироку
апеляційного суду та призначення
нового розгляду у суді апеляційної
інстанції у зв'язку з неправильним
застосуванням закону України про
кримінальну відповідальність при
призначенні засудженому покарання. На
обґрунтування своїх вимог прокурор
посилається на те, що суд першої
інстанції безпідставно застосував до
засудженого положення ст. 75 КК, а
апеляційний суд не навів у вироку
обґрунтованих мотивів, з яких відмовив
потерпілому у задоволенні його
апеляційної скарги.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_2
порушує питання про скасування судових
рішень та призначення нового розгляду
в суді першої інстанції. Зазначає про
безпідставне застосування ст. 75 КК та
неправильне вирішення цивільного
позову.

На касаційні скарги від засудженого
ОСОБА_3 надійшли заперечення, в яких він
просить скарги залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника потерпілого та прокурора,
які підтримали доводи касаційних
скарг, перевіривши матеріали
кримінального провадження й
обговоривши наведені у скаргах доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга прокурора підлягає
задоволенню, а касаційна скарга
потерпілого підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного і обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд
при призначенні покарання у виді
позбавлення волі на строк не більше
п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення від
відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону судом першої
інстанції не враховано. З матеріалів
провадження вбачається, що при
призначенні засудженому покарання суд
дійшов висновку про можливість
застосування ст. 75 КК, виходячи із
того, що він раніше не судимий,
позитивно характеризується за місцем
роботи та проживання, щиро розкаявся та
частково відшкодував завдану шкоду.

Проте такі висновки суду не можна
вважати обґрунтованими, оскільки суд
належним чином не врахував тяжкість
вчиненого засудженим злочину, його
наслідки (у результаті якого
потерпілому ОСОБА_2 заподіяно тяжкі
тілесні ушкодження та його визнано
інвалідом другої групи, потерпілий
ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості
тілесні ушкодження), поведінку
засудженого після скоєння злочину,
дані про незначну суму відшкодування
заподіяної шкоди.

Про зазначені обставини зазначав у
своїй апеляційній скарзі потерпілий
ОСОБА_2, оскаржуючи вирок суду з підстав
безпідставного застосування місцевим
судом положень ст. 75 КК.

Однак, апеляційний суд, усупереч вимог
ст. 420 КПК не навів підстав з яких визнав
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги потерпілого, фактично їх не
розглянув, та, пославшись на наведені у
вироку суду першої інстанції
обставини, повторно застосував закон,
який не підлягав застосуванню,
звільнивши ОСОБА_3 від відбування
покарання з випробуванням, на підставі
ст. 75 КК та не навівши переконливих
мотивів про можливість виправлення
засудженого без реального відбування
ним покарання.

Враховуючи наведене, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню,
з призначенням нового розгляду в суді
апеляційної інстанції, під час якого
необхідно усунути вказані недоліки,
повно і всебічно перевірити всі доводи
апеляційної скарги, розглянути питання
щодо обґрунтованості доводів
касаційних скарг та постановити
рішення з дотриманням вимог
кримінального процесуального закону.

Якщо за наслідками нового розгляду суд
дійде висновку про доведеність
винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому
йому злочині за тих самих обставин та
тих самих даних про особу винного, то
призначене йому покарання із
застосуванням положень ст. 75 КК слід
вважати явно несправедливим унаслідок
м'якості.

Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора
задовольнити, касаційну скаргу
потерпілого ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок Апеляційного суду Харківської
області від 02 липня 2014 року щодо ОСОБА_3
скасувати та призначити новий розгляд
в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення й оскарженню не
підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ __________________

Т.С. Шилова А.А. Солодков Л.А. Романець