УХ В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005606

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2014 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в Житомирській області Житомирському районі в с. Троян, мешкає по АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.3 КК України.

- застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 17.01.2015 року.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_5

судовий розпорядник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в обранні будь-якого запобіжного заходу ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Ухвалою слідчого судді від 20.12.2014 рокузастосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном до 17 січня 2015 року.

Узагальнені доводи захисника.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на порушення слідчим кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування.

Зазначає, що в матеріалах провадження немає постанови прокурора про об`єднання кримінальних проваджень за ст.186 ч.3 КК України та за ч.2 ст.194 КПК України.

Стверджує, що порушена право на захист ОСОБА_6 , оскільки йому не повідомлено про підозру за ч.2 ст.194 КК України та за вказаним кримінальним правопорушенням не встановлено жодної особи щодо умисного знищення майна.

Посилається на те, що слідчий не вніс до ЄРДР дату та час вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 та провів обшук у домоволодінні безпідставно затриманої особи без ухвали слідчого судді та реєстрації кримінального провадження, чим грубо порушив вимоги чинного кримінального процесуального закону України.

Просить врахувати, що слідчий в порушення вимог ч.2 ст.148, ч.1 ст.150 КПК України без ухвали слідчого судді вилучив водійське посвідчення у ОСОБА_6 , чим обмежив його у користуванні спеціальним правом.
Вважає, що слідчий повідомив ОСОБА_6 про підозру коли сплив строк такого повідомлення, чим порушив вимоги ч.2,3 ст.278 КПК України.
Оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, так як потерпілий не вказував на нього, як на особу, котра спричиняла тілесні ушкодження. Потерпілий також не говорив, що особисто ОСОБА_6 передавав грошові кошти. Свідок Моторна (дружина потерпілого) змінювала свої показання, що дозволяє стверджувати, що до них потрібно ставитись критично.
На думку апелянта, слідчий помилково кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України. зазначив, що дії останнього потрібно кваліфікувати за ч.1 ст.189 КК України.
Зазначає, що прокурор у судовому засіданні не довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тому ОСОБА_6 необхідно звільнити з-під варти.
Встановлені слідчим суддею обставини.
09.10.2014р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0005606.

19.12.2014р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Так, 23.11.2014 року близько 2 години ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходячись в нічному клубі «Аміго», який розташований по пр. Леніна, 98 в м. Миколаєві домовились про витребування у ОСОБА_12 грошей. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_12 сісти до автомобілю «Порш» д/н НОМЕР_1 , на що той погодився. В автомобілі ОСОБА_10 завдав декілька ударів ОСОБА_12 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження та вони разом почали вимагати грошові кошті. Під психологічним тиском ОСОБА_12 погодився і вони поїхали до нього додому за адресою АДРЕСА_2 , де потерпілий віддав їм 4250 доларів США та через електронний ящик перерахував 30000 російських рублів. Після чого з місця скоєння злочину ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зникли та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши в клопотанні, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та є підстави вважати що він може переховуватися від органів досудового розслідування, також може впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що є обґрунтованою підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Але слідчий не надав достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, або продовжувати вчиняти нові злочини.

Слідчий суддя також зазначив, що є певна ймовірність того, що ОСОБА_6 буде впливати на свідків та потерпілого, однак з урахуванням того, що він має постійне місце мешкання, дружину, двоє дітей віком 3 та 7 років, раніше не судимий, а тому слідчий суддя дійшов висновку про можливість обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, захисників на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Порядок застосування запобіжного заходу слідчим суддею передбачений ст. 194 КПК України, де зазначені підстави та обставини, які повинен враховувати слідчий суддя при вирішенні цього питання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Між тим 26.12.2014 року апеляційний суд, погодившись з доводами апеляційної скарги прокурора про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та обґрунтованої підозри, скасував ухвалу слідчого судді від 20.12.2014 року відносно ОСОБА_6 , якою йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та постановив нову ухвалу, якою обрав відносно останнього запобіжний захід у вигляді взяття під варту до 17.01.2015 року.

Таким чином оскаржувана апелянтом ухвала слідчого судді на час цього розгляду вже скасована апеляційним судом Миколаївської області від 26 грудня 2014 року, а тому його доводи в частині її скасування не підлягають задоволенню за відсутністю предмету розгляду, тому що повторне чи подвійне скасування рішення суду за законом не передбачено.

Доводи захисника про порушення слідчим кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування не є предметом розгляду, а вирішуються в порядку ст.306 КПК України.

Позиція апелянта щодо відсутності доказів вини та помилкової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України також не є предметом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному. Належність та допустимість доказів по кримінальному провадженню вирішуються судом при постановленні вироку.

Відповідно до положень ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвали слідчого судді має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Виходячи з обставин, які склалися по даному кримінальному провадженню, апеляційний суд вважає, що розгляд кримінального провадження у положеннях кримінального процесуального кодексу не врегульований, а саме відсутнє однозначне врегулювання процесуальних відносин, які виникли під час даного кримінального провадження.

Тому, апеляційний суд вважає застосувати загальні засади кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд виходить з положень ч.1 ст.9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

А у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першої статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_6 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3