У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Пивовара В.Ф., Заголдного В.В.

за участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 19 липня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_1. та захисника ОСОБА_2. на постановлені
щодо ОСОБА_3. судові рішення.

Вироком Люботинського міського суду
Харківської області від 18 листопада 2005 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

раніше не судимого,
-

засуджено:

- за
ч. 1 ст. 135 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 185
КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 286
КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289
КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3. остаточно
визначено 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3. на
користь потерпілого ОСОБА_4. 2000 грн. моральної шкоди та вирішено питання про
стягнення із засудженого різних сум за проведення судових експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 14 березня 2006 року вирок щодо ОСОБА_3. залишено без зміни.

ОСОБА_3. визнано винним у тому, що він
28 липня 2004 року, приблизно о 16 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на
території ринку ТОВ “Лазурит”, розташованого на вул.
Шевченка у м. Люботин Харківської області, незаконно заволодів транспортним
засобом - автомобілем ЗІЛ-131, державний номер НОМЕР_1, який належав
фермерському господарству “Аліса” Краснокутського району Харківської області та
таємно викрав 3т зерна озимої пшениці, яка знаходилася в кузові зазначеного
автомобіля, завдавши фермерському господарству “Аліса” значної матеріальної
шкоди: вартість автомобіля 9611 грн. 10 коп., вартість пшениці - 1800 грн.

Рухаючись вищезазначеним автомобілем по
вул. Зеленій у м. Люботин, не маючи посвідчення на право керування транспортним
засобом, ОСОБА_3. в порушення п.п. 1.5, 2.1 “а” “б”, 2.9 “а”, 12.1 Правил
дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху автомобіля, не
справився з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху вул.
Деповської у м. Люботин, де вчинив наїзд на автомобіль Фольксваген-Пассат,
державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1. Внаслідок цього останньому були
заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Після цього ОСОБА_3. зник з місця
події, завідомо залишивши без допомоги ОСОБА_1., який перебував у небезпечному
для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження,
поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан.

У касаційних скаргах:

- потерпілий
ОСОБА_1. стверджує про безпідставність засудження ОСОБА_3, оскільки на момент
ДТП за кермом автомобіля ЗІЛ-131 був ОСОБА_4, на що вказують і свідки по
справі, а обвинувачення ґрунтується на суперечливих доказах, зазначає, що
слідчим по справі була його давня знайома, з якою у нього неприязні стосунки,
справа сфальсифікована, вказує на неповноту досудового та судового слідства й
інші порушення кримінально-процесуального закону під час досудового та судового
слідства, розгляду справи апеляційним судом, просить вирок та ухвалу щодо
ОСОБА_3. скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в інший суд
Харківської області;

- захисник
ОСОБА_2. посилається на численні порушення кримінально-процесуального закону, у
тому числі під час допитів ОСОБА_3., проведення слідчих дій та при розгляді
справи в суді першої та апеляційної інстанцій, зазначає, що безперечних доказів
винуватості останнього в матеріалах справи немає, а обвинувачення ґрунтується
на неправдивих показах потерпілого ОСОБА_5, деяких свідків та припущеннях,
стверджує про непричетність підзахисного до вчинення інкримінованих злочинів,
просить судові рішення щодо ОСОБА_3. скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд в інший суд Харківської області.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив у задоволенні касаційних
скарг відмовити, але вирок та ухвалу щодо ОСОБА_3. змінити, перекваліфікувавши
його дії з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України, призначивши за
цим законом покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі та за
сукупністю злочинів - 4 роки позбавлення волі, перевіривши матеріали справи та
доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню
не підлягають, а вирок та ухвала підлягають зміні.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_3. у вчиненні злочинів, за які його засуджено, ґрунтуються на
розглянутих в судовому засіданні та викладених у вироку доказах, зокрема,
послідовних та детальних показаннях ОСОБА_3. в його первинних поясненнях та
показаннях в якості свідка, в яких він визнавав, що управляючи автомобілем
ЗІЛ-131, на перехресті вул. Зеленої та Деповської у м. Люботин Харківської
області, він вчинив наїзд на автомобіль Фольксваген-Пассат.

Ці показання повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_6, який, як
під час досудового слідства, так і в суді, докладно розповів про обставини
вчинення ОСОБА_3. злочинів та показав, що 28 липня 2004 року на ринку у м.
Люботин він розпивав з ОСОБА_3. спиртні напої, висловлював бажання продати
зерно та з цього приводу просив показати дорогу на “Старий Люботин”. Після
цього вони сіли до автомобіля ЗІЛ. Каністратенко - на місце водія та поїхали в
напрямку “Старого Люботина”. На перехресті вул. Зеленої та Деповської
Каністратенко не справився з керуванням, виїхав на зустрічну смугу та вчинив
наїзд на автомобіль “Фольксваген-Пассат”, після чого поїхав з місця ДТП. Коли
автомобіль заглох він (ОСОБА_6) перетягнув ОСОБА_3 на місце пасажира, а сам сів
за кермо, щоб прибрати автомобіль з проїжджої частини. В цей час їх затримали
працівники міліції.

Також вина засудженого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_4. в
суді, потерпілого ОСОБА_1. під час досудового слідства, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13. та інших, даними
протоколів огляду місця події, огляду автомобіля, відтворення обстановки та
обставин події, очних ставок, висновків судово-автотехнічних, судово-медичних
експертиз та іншими матеріалами справи.

Доводи у касаційних скаргах про
непричетність ОСОБА_3. до скоєння злочинів та безпідставність його засудження
та твердження, що наїзд на автомобіль “Фольксваген-Пассат” вчинив ОСОБА_4
ретельно перевірялися судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані
безпідставними, оскільки вони суперечать матеріалам справи. Ці доводи
спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13. про те, що ОСОБА_4 28 липня 2004
року, приблизно о 15 годині пішов з ринку, а між 15 та 16 годинами ОСОБА_3. сів
за руль автомобіля ЗІЛ, а інший хлопець - на пасажирське сидіння. Свідок
ОСОБА_14. суду показала, що 28 липня 2004 року вона разом з ОСОБА_4. їхала
поїздом і приблизно о 16 годині 30 хвилин вони разом вийшли на станції Водяна.
Також присутність ОСОБА_4. після 16 години 30 хвилин на станції Водяна
Краснокутського району Харківської області підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_15. та ОСОБА_16.

Аналіз зібраних по справі доказів дає
підстави касаційному суду зробити висновок про правильність кваліфікації дій
засудженого ОСОБА_3. за ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 286 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону України не
виявлено.

Разом з тим, суд кваліфікував дії
ОСОБА_3. за ч. 2 ст. 289 КК України всупереч останніх змін до чинного
законодавства.

Законом України від 22 вересня 2005 року ст. 289 КК України викладено в
новій редакції.

Згідно з приміткою до ст. 289 КК України, матеріальна шкода визнається
значною у разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 22.5 статті 22 Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб” від 22 травня 2003 року, для кваліфікації злочинів сума
неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги,
визначеної для відповідного року. З 1 січня 2004 року по 1 липня 2005 року
податкова соціальна пільга, а відповідно і неоподатковуваний мінімум доходів
громадян становив 61 грн. 50 коп.

Таким чином на час вчинення ОСОБА_3. злочину значна шкода становила від
6150 грн. до 15375 грн. Проте, у справі з'ясовано, що засудженим внаслідок
незаконного заволодіння автомобілем було завдано потерпілому матеріальних
збитків на суму 2375 грн.

Відповідно до положень ст. 5 ч. 1 КК України закон, який скасовує злочинність
діяння або пом'якшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію у часі,
тобто поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання таким
законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули
покарання, але мають судимість.

Виходячи з наведеного, вирок та ухвалу щодо ОСОБА_3., в порядку ст. 395 КК
України слід змінити: перекваліфікувати його дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 289 КК України (в редакції Закону
України від 22 вересня 2005року) - незаконне заволодіння транспортним засобом,
та призначити за цим законом йому покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 395,396 КПК України, колегія
суддів -

у х в а л и л а :

У задоволенні касаційних скарг потерпілого ОСОБА_1. та захисника ОСОБА_2.
відмовити.

Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 18 листопада 2005
року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2006 року
щодо ОСОБА_3 в порядку ст. 395 КПК України змінити.

Перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК
України (в редакції Закону України від 22 вересня 2005р.), за якою призначити
покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України вважати ОСОБА_3. засудженим за сукупністю
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті зазначені судові рішення залишити без зміни.

С у д д і :

Редька А.І. Пивовар
В.Ф. Заголдний В.В.