Справа № 159/8184/13-к
Провадження № 1-кс/159/743/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 24 грудня 2013 року

Слідчий суддя - суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: прокурора Дордюка В.В.,

заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову ст. слідчої СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області Чурак О.В. від 28.11.13 р. про закриття кримінального провадження № 120 130 201 100 014 32,

В С Т А Н О В И В:

20.12.13 р. до Ковельського міськрайсуду Волинської обл. надійшла вказана скарга, мотивована тим, що оскаржувану постанову вона отримала 06.12.13 р.. Вважає оскаржувану постанову незаконною, так як на стадії досудового розслідування не було досліджено всіх обставин, на які вона посилалась у заяві про злочин. Так, вона зазначала, що свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вчиняють дії, що містять ознаки злочину, передбаченого ст. 384 КК України. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на автомобілі марки «Мерседес - 190 Д», р. № НОМЕР_1 (далі - автомобіль) ОСОБА_4 вчинив злочин. Автомобіль з 08.08.09 р. перебуває у власності ОСОБА_4. За вироком Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 18.12.12 р. ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України і було задоволено її цивільний позов, так як від отриманих у ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1 р. травм загинув її чоловік - ОСОБА_7. Для того, щоб судом не було накладено арешт на вказаний автомобіль; щоб унеможливити виконання вироку в частині цивільного позову, ОСОБА_3 за домовленістю з ОСОБА_4 подав до суду заяву, оригінал якої є у матеріалах справи, у якій вказав завідомо неправдиві показання, що вказаний автомобіль належить йому, просив повернути йому вказаний автомобіль. На час написання цієї заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 було достовірно відомо, що автомобіль з 08.08.09 р. перебуває у власності ОСОБА_4, так як саме 06.08.09 р. автомобіль був проданий ОСОБА_3 ОСОБА_4, а договір купівлі - продажу був оформлений фіктивним нотаріально посвідченим дорученням 08.08.09 р.. Для уникнення кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3 дали завідомо неправдиві показання слідчій Лук»янчук О.В.. Так, у постанові від 27.02.13 р. про закриття кримінального провадження зазначено, що свідок ОСОБА_3 з цього приводу показав, що 08.08.09 р. довіреністю уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 представляти інтереси власника автомобіля, що засвідчив власним підписом. Після ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 р., ОСОБА_6 відмовився від подальшого користування вказаним автомобілем та, згідно з постановою Ковельського міськрайсуду від 11.01.13 р., автомобіль повернуто власникові ОСОБА_8. Аналогічні показання з цього приводу дали і свідки ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6. Перевіркою було встановлено, що у діях ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 358 КК України. Нею було заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 як власника автомобіля про відшкодування майнової та моральної шкоди у справі № 159/367/13 - ц провадження № 22 - ц 773/635/13. Свідком, допитаним на досудовому розслідуванні, а відповідачем у зазначеній справі - ОСОБА_3 - надано пояснення у заяві до суду від 22.02.13 р., що автомобіль належить фактично ОСОБА_4, так як був ним проданий 08.08.09 р. ОСОБА_4, що було оформлено довіреністю. Свідок ОСОБА_4 у цивільній справі, у заяві до суду 28.02.13 р. підтвердив, що власником автомобіля є він, так як ним автомобіль був придбаний у ОСОБА_3 08.08.09 р., було оформлено купівлю - продаж дорученням. Вказує, що зазначене свідчить, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вчинили злочин, передбачений ст. 384 КК України. 26.11.13 р. вона надіслала слідчій Лук»янчук О.В. письмові пояснення, так як остання надіслала їй повідомлення від 14.10.13 р. про початок досудового розслідування кримінального правопорушення, ч. 1 ст. 384 КК України. В них вона, зокрема, вказала, що ОСОБА_4 автомобіль умисно знищено під час дії ухвали Ковельського міськрайсуду від 30.01.13 р. у вищезазначеній цивільній справі про накладення арешту на автомобіль. Це ж підтверджується і поясненнями ОСОБА_4 від 04.03.13 р. начальникові В ДВС Ковельського МРУЮ, з якого слідує, що автомобіль здав на металобрухт. Начальник В ДВС Ковельського МРУЮ доручив своєму заступникові перевірити через МРЕВ, яким чином було знято з обліку автомобіль - як списаний, чи для реалізації. Остання 08.02.13 р. прийняла постанову про арешт автомобіля на виконання ухвали Ковельського міськрайсуду від 30.01.13 р., передану їй нею особисто. Отриману ж постанову вона відвезла у В РЕР ДАІ з обслуговування м. Ковеля У МВС України у Волинській області. Зазначає, що заступник начальника В ДВС Ковельського МРУЮ умисно не виконала ухвалу Ковельського міськрайсуду від 30.01.13 р., вчинивши дії, що містять ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Заходи забезпечення позову було скасовано судом лише 13.05.13 р., а ОСОБА_4 умисно, не виконуючи ухвалу суду від 30.01.13 р., вчинив дії, що містять ознаки злочину, так як за вироком Ковельського міськрайсуду стягнуто з нього на її користь грошові кошти, щоб уникнути виконання вироку, як він же зазначає у заяві, здав на металобрухт автомобіль, на який накладено арешт. Однак, під час проведення досудового розслідування, вказані обставини не досліджувались взагалі, що свідчить про неповноту слідства. У оскаржуваній постанові не зазначено, що особи, які вчинили дії, що містять ознаки злочину, допитувались як свідки; не зазначено їх пояснень. Вважає оскаржувану постанову незаконною, просить її скасувати, а матеріали направити до Ковельського МВ У МВС України для додаткового досудового розслідування.

За ухвалою слідчого судді від 20.12.13 р. відкрито провадження за скаргою і призначено скаргу до судового розгляду.

В судовому засіданні заявниця скаргу підтримала, обґрунтувавши її вищенаведеними доводами, суду додатково пояснила, що вважає, що вказані нею 4 - ро осіб давали неправдиві показання як свідки під час кримінального провадження № 120 120 201 100 003 58 від 28.12.12 р., правова кваліфікація - ч. 1 ст. 358 КК України. Копію оскаржуваної постанови вона отримала простою кореспонденцією, тому точної дати її отримання не пам»ятає. Вважає, що не пропустила строку на оскарження постанови. Її заява про вчинений злочин, була зареєстрована у ЄРДР з правовою кваліфікацією: ч. 1 ст. 384 КК України, чого вона не оспорювала. Вважає, що слідча не дослідила зазначених нею у заяві обставин, так як не звернула увагу на те, що вказані вище особи як свідки неправдиво свідчили про те, що власником автомобіля не є ОСОБА_4, що визнаний за вироком суду винним у вчиненні злочину, а для неї як потерпілої від злочину, утруднено вирішити питання про отримання відшкодування шкоди. Просить скаргу задовольнити.

Слідча в судове засідання не з»явилась, хоча належно повідомлена, про причини неявки суду не повідомила.

Слідчий суддя вважає, що скаргу можливо розглядати у відсутності слідчої.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявниці, думку прокурора, який вважає оскаржувану постанову законною, а скаргу - безпідставною, просить у задоволенні скарги відмовити, вивчивши матеріали скарги та кримінального провадження № 120 130 201 100 014 32, приходить до висновку, що скарга є безпідставною та до задоволення не підлягає.

За змістом ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні заявником, потерпілим може бути оскаржене, серед іншого, рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Як слідує зі змісту ст. 304 КПК України, скарги на рішення слідчого, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення слідчого оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Судом встановлено, що заявниця отримала копію оскаржуваної постанови, так як вона її приклала до скарги.

Слідчий суддя вважає, що десятиденний строк на оскарження оскаржуваної постанови заявниця пропустила. Однак, як слідує з копії листа № 12/7 866 від 281.2013 р. за підписом ст. слідчої, адресованого заявниці, їй надсилалась копія оскаржуваної постанови. У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про дату вручення заявниці вказаної кореспонденції, а дата, зазначена ст. слідчою у листі, позбавляє слідчого суддю можливості зробити висновок про дату надіслання такого листа, а тому слідчий суддя вважає, що є підстави для поновлення заявниці строку на оскарження оскаржуваної постанови слідчого.

Як слідує із оскаржуваної постанови, слідча, з врахуванням правової кваліфікації: ч. 1 ст. 384 КК України, допитала як свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, вказаних заявницею у заяві про вчинений злочин від 07.10.13 р.. Допитати заявницю як свідка не виявилось за можливе у зв»язку з відсутністю на те її бажання. Своє рішення слідча мотивувала тим, що не було в ході досудового розслідування встановлено достатніх даних про наявність у діях вказаних заявницею осіб, ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, так як свої показання вказані особи як свідки давали у кримінальному провадженні з приводу оформлення довіреності; особи фактичного володільця автомобіля за довіреністю, обставини посвідчення якої нотаріусом перевірялись слідчою за заявою заявниці. Крім того, у зазначеному вище кримінальному провадженні вирішувалось питання про наявність ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Слідчий суддя погоджується з висновками слідчої, зробленими при винесенні оскаржуваної постанови, так як докази, що свідчили б про незаконність оскаржуваної постанови, у матеріалах кримінального провадження відсутні, а доводи заявниці про таку підставу для скасування оскаржуваної постанови як те, що не всі, наведені нею у заяві про злочин обставини, слідчою було перевірено, не знайшли свого ствердження.

Крім того, вимога заявниці, наведена у скарзі про проведення додаткового досудового розслідування, є такою, що не відповідає вимогам закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження № 120 130 201 100 014 32 за фактом завідомо неправдивого показання свідка під час досудового розслідування, вбачається, що 11.10.13 р. заявниця звернулась до Ковельського МВ У МВС України у Волинській області із заявою від 07.10.13 р. про вчинений злочин.

Відомості за заявою від 07.10.13 р. було внесено до ЄРДР 12.10.13 р.. Правова кваліфікація - ч. 1 ст. 384 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 384 КК України, вона передбачає покарання за завідомо неправдиве показання свідка під час провадження досудового розслідування.

У вищезазначеній заяві від 07.10.13 р. заявниця вказувала, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 120 120 201 100 003 58, що внесено до ЄРДР 28.12.12 р. за її ж заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 як нотаріусом, з правовою кваліфікацією: ч. 1 ст. 358 КК України, як свідки дали неправдиві показання. А тому вона вважає що у діях ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України.

Однак, згідно з копією постанови слідчої СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області Лук»янчук О.В. від 27.02.13 р. про закриття кримінального провадження № 120 120 201 100 003 58; протоколів допитів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 17.01.13 р., ОСОБА_3 від 18.01.13 р., під час досудового розслідування були допитані як свідки ОСОБА_9, ОСОБА_3. ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у зазначеному вище кримінальному провадженні з приводу заяви заявниці від 27.12.12 р. про проведення перевірки щодо підроблення довіреності, посвідченої ОСОБА_9 як нотаріусом від імені ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 на представництво інтересів власника автомобіля, як офіційного документа, та з врахуванням правової кваліфікації: ч. 1 ст. 358 КК України.

Так, у вищезазначених протоколах допиту свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 свідчили про обставин оформлення довіреності, а слідчою, відповідно, було перевірено доводи заявниці у відповідній заяві про злочин та суб»єктивну, об»єктивну сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

На думку слідчого судді не є підставою для скасування оскаржуваної постанови і ті доводи заявниці, що стосуються пояснень та заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цивільній справі як сторін, інших обставин, що стосуються діяльності В ДВС Ковельського МРУЮ.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що слід ухвалити рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст. ст. 214, 303 - 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчої СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області Чурак О.В. від 28.11.13 р. про закриття кримінального провадження № 120 130 201 100 014 32, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідчий суддя -

Суддя Ковельського міськрайонного судуІ. М. Логвинюк