Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 1 117/10
ВИРОК

Іменем України

06 вересня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Мішуровського В.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

02 липня 2009 року за Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік,

за ч.3 ст. 185 КК України

встановив:

Підсудний ОСОБА_1 вчинив повторний тяжкий злочин проти власності за таких обставин:

30 грудня 2009 року, близько 05-00 год. ОСОБА_1 знаходячись в третьому підїзді будинку № 23 по вул. Леніна в м. Комсомольську, скориставшись тим, що вхідні двері в квартиру № 279 залишились не замкненими, таємно, шляхом вільного доступу, з метою викрадення чужого майна, проник до згаданої квартири, де присвітивши ліхтариком, із спальних кімнат викрав жіночу сумку з грошима в сумі 250 грн. та два мобільні телефони марки SONI ERICSSON Z 520 I(а.с.38) та SONI ERICSSON W 302 (а.с. 42) вартістю 180 грн. та 780 грн. кожен відповідно.

Викраденим майном підсудний розпорядився на власний розсуд сумку викинув на смітник, телефони продав реалізаторам мобільних телефонів в м. Кременчуці, а гроші залишив на власні потреби.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 430 грн., потерпілому ОСОБА_3 заподіяно збитку на суму 780 грн. відповідно.

Не заперечуючи по суті своєї провини у вчиненні інкримінованого злочину, підсудний разом з тим зазначив, що в квартиру потерпілих ОСОБА_3 потрапив помилково, оскільки тієї ночі, не знаючи точної адреси, шукав свого приятеля, і про те, що помилився адресою, дізнався вже коли опинився в чужій квартирі. Отже, не заперечуючи обєму та вартості викраденого, ОСОБА_1 не визнав в своїх діях наявність кваліфікуючої ознаки проникнення до житла.

Потерпіла ОСОБА_2 суду показала, що крадіжку майна виявила 30 грудня 2009 року вранці. У батька із спальні було викрадено телефон, з її кімнати жіночу сумку з грошима та телефоном. Вранці вхідні двері дійсно залишались незамкненими без будь-яких слідів злому. Суду потерпіла показала, що двері, виходячи вночі покурити на сходи, часто залишав незамкненими її старший брат, що вочевидь і трапилось в ніч крадіжки.

Згадана обставина була підтверджена в суді оголошеними показаннями потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 (а.с. 36,44).

Як показав суду підсудний, обидва викрадені телефони в цей же день, 30 грудня 2009 року, не маючи особистого документа, що посвідчує особу, він за допомогою незнайомих осіб продав реалізаторам мобільних телефонів в м. Кременчуці, що підтверджено по справі відповідними протоколами огляду журналів прийому телефонів (а.с. 24,25,27,28) та оголошеними в судовому засіданні показаннями продавців телефонів ОСОБА_5Н.(а.с. 56) і ОСОБА_6В.(а.с. 53) та показаннями громадянина ОСОБА_7, що на прохання підсудного надавав особистий паспорт під час продажу викрадених ОСОБА_1 телефонів. Постановою слідчого в порушенні кримінальної справи за ознаками ст.198 КК України відносно ОСОБА_7 відмовлено (а.с. 48).

Вартість викрадених телефонів /через відсутність відповідних заперечень з боку ОСОБА_1В./ визначена ПП ОСОБА_8 і компанія (а.с. 14-17).

Таким чином, аналіз зібраних по справі доказів дають суду підставу дійти висновку про те, що умисні дії ОСОБА_1 які виразились в таємному, повторному викраденні чужого майна, повязаними з проникненням у житло, органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України.

Оцінюючи показання підсудного в частині заперечення умислу на проникнення до житла з метою вчинення крадіжки, суд, враховуючи обставини вчиненого злочину, час вчинення крадіжки та висунуту ОСОБА_1 версію стосовно наміру знайти давнього приятеля, прізвища і місця проживання якого він не памятає, вважає її нічим іншим, як спробою уникнути покарання за вчинений в період іспитового терміну за попереднім вироком тяжкий злочин.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 повторно вчинив тяжкий умисний злочин проти власності. Має Ш групу інвалідності з народження. Має неповнолітню дитину, розлучений, спільно з сімєю не проживає, притягався до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного хуліганства (а.с. 90). Не працює, зі слів підсудного існує за рахунок пенсії по інвалідності.

За висновком ЛКК є практично здоровим, працездатним і таким, що може виконувати фізичну працю з обмеженням, примусового лікування від наркоманії та алкоголізму не потребує.

Вирішуючи питання про вид та міру кримінального покарання, суд, приймаючи до уваги ту обставину, що підсудний раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину і знову вчинив умисний, тяжкий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, з врахуванням положень ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів, суд вважає, що відбувати покарання ОСОБА_1 повинен в лише в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського міського суду від 02.07.2009 року і остаточно, за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_1 до відбуття чотири роки позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у відношенні засудженого змінити, взявши під варту з залу суду.

Строк покарання відраховувати з 06 вересня 2010 року.

На вирок суду протягом 15 діб з часу його проголошення, засудженим в той же строк з часу вручення копії вироку, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_9

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В. Окунь