Справа № 444/745/15-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/532/15 Доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальну справу № 444/745/15-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зборів Тернопільської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 286 КК України,

з участю обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11 ,

за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та покладено обов`язки, передбачені п.2, п.3 ч.1 ст. 76 КК України

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено домашній арешт.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 15 лютого 2015 року близько 02.00 год., керуючи автомобілем "Ауді А6", реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі між с. Потелич та с. Дев`ятир Жовківського району Львівської області у напрямку до с. Дев`ятир, при проїзді її ділянки в районі розташування бетонної електроопори № 225, грубо порушив вимоги Р.1 пункту 1.5., пункту 1.10. (в частині визначення термінів "безпечна швидкість", "видимість у напрямку руху", "небезпека для руху"); Р. 2 підпунктів "б", "д" пункту 2.3., підпункту "а" пункту 2.9.; Р.12 пункту 12.2., пункту 12.3. Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння (згідно з висновком експерта № 542/2015-т від 19.02.2015 у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 1,18 %о), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись із швидкістю, яка перевищувала допустиму по видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді втручання в процес управління керованого ним транспортного засобу пасажира ОСОБА_12 , яка, знаходячись на передньому пасажирському сидінні, намагалася забрати у нього мобільний телефон, таким чином створюючи загрозу безпеці руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху автомобіля аж до зупинки, а, продовживши рух, створив аварійну обстановку, яка призвела до виїзду ліворуч за межі проїзної частини дороги та перекидання автомобіля на дах. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху пасажир ОСОБА_12 (згідно з висновком експерта № 12/2015 від 20 березня 2015 року) отримала зовнішні множинні смугасті забійні садна, подряпини, шкірні ранки на лівій половині обличчя, голови зліва, обмежені дрібні садна на лівій половині носа, верхній повіці справа, внутрішній поверхні лівого стегна, крововиливи на вушних раковинах, на правій руці, внутрішні крововиливи в м`які тканини голови зі сторони внутрішньої поверхні в лобно-тім`яно-скроневій ділянках зліва, в потиличній по центру голови і зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, важку відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, речовину, шлуночки головного мозку, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та призвели до настання смерті.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок скасувати й ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, а в решті вирок залишити без зміни. Вирок суду вважає незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання, відсутність у нього попередніх судимостей, повне визнання винуватості й щире каяття (на що покликався суд) є обставинами, які необхідно розцінювати виключно як характеристику особи ОСОБА_7 , та їх необхідно врахувати при призначенні покарання останньому в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, а не як такі, що дають підставу для застосування ст. 75 КК України. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання; в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 ; обвинувачений не примирився з потерпілим та не відшкодував завдані збитки. Суд безпідставно застосував положення ст. 75 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі. Вважає, що призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України є незаконним внаслідок м`якості й не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину. Суд не врахував такі обставини: ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння; скоєний злочин є тяжким; наслідки, до яких призвів злочин смерть ОСОБА_14 ; незважаючи на визнання вини обвинуваченим, ОСОБА_7 в суді давав показання про те, що під час здійснення руху за кермом автомобіля загибла ОСОБА_14 завадила йому, проте такі твердження є надуманими, спрямованими на пом`якшення покарання, намаганням частково перекласти вину на покійну людину і таким чином вигородити себе, і цим обставинам суд оцінки не дав; тяжкі наслідки від злочину, зокрема, горе батьків та родини ОСОБА_14 , їх моральний стан; позицію представника прокуратури та представника потерпілого щодо виду та міри покарання, а також поведінку обвинуваченого щодо добровільного відшкодування спричинених збитків. Суд у вироку не навів переконливих мотивів щодо застосування ст. 75 КК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор, представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_9 апеляційні скарги підтримали, покликаючись на викладені в них мотиви, просять вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційні скарги прокурора й представника потерпілого заперечили, просять вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, сторону обвинувачення, потерпілого ОСОБА_9 , його представника адвоката ОСОБА_10 та сторону захисту, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задоволити частково.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 15 лютого 2015 року близько 02.00 год., керуючи автомобілем «Ауді А6», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі між с. Потелич та с. Дев`ятир Жовківського району Львівської області у напрямку до с. Дев`ятир, при проїзді її ділянки в районі розташування бетонної електроопори № 225, грубо порушив вимоги Р.1 пункту 1.5., пункту 1.10. (в частині визначення термінів "безпечна швидкість", "видимість у напрямку руху", "небезпека для руху"); Р. 2 підпунктів "б", "д" пункту 2.3., підпункту "а" пункту 2.9.; Р.12 пункту 12.2., пункту 12.3. Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись із швидкістю, яка перевищувала допустиму по видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді втручання в процес управління керованого ним транспортного засобу пасажира ОСОБА_12 , яка, знаходячись на передньому пасажирському сидінні, намагалася забрати у нього мобільний телефон, таким чином створюючи загрозу безпеці руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху автомобіля аж до зупинки, а, продовживши рух, створив аварійну обстановку, яка призвела до виїзду ліворуч за межі проїзної частини дороги та перекидання автомобіля на дах. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху пасажир ОСОБА_12 отримала зовнішні множинні смугасті забійні садна, подряпини, шкірні ранки на лівій половині обличчя, голови зліва, обмежені дрібні садна на лівій половині носа, верхній повіці справа, внутрішній поверхні лівого стегна, крововиливи на вушних раковинах, на правій руці, внутрішні крововиливи в м`які тканини голови зі сторони внутрішньої поверхні в лобно-тім`яно-скроневій ділянках зліва, в потиличній по центру голови і зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, важку відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, речовину, шлуночки головного мозку, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та призвели до настання смерті.

Разом з тим вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставлять питання в апеляційних скаргах прокурор та представник потерпілого.

Призначивши ОСОБА_7 покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку покликався на тяжкість вчиненого злочину, скоєння злочину з необережності, особу винного, який є молодий за віком, характеризується позитивно, щиро розкаявся, характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення обвинуваченого до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання немає.

Суд першої інстанції неналежно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи й помилково прийняв рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який згідно з ч.4 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також конкретні обставини справи, а саме: поведінка обвинуваченого, який у місцях громадського харчування неодноразово вживав спиртні напої, незважаючи на те, що приїздив туди на автомобілі; в подальшому у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом, в якому знаходився пасажир, при цьому розмовляв по мобільному телефону та перевищував допустиму по видимості у напрямку руху швидкість, спричинення злочинним діянням смерті ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, виключають можливість застосування положень ст. 75 КК України.

Ті обставини, на які як на підставу звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання покликався суд першої інстанції, належало врахувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Оцінюючи доводи представника потерпілого про надуманість тверджень обвинуваченого щодо втручання ОСОБА_12 в процес керування транспортним засобом, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції фактичні обставини встановлювались у межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Враховуючи, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки і таке ж покарання прокурор і представник потерпілого просять призначити в суді апеляційної інстанції, то доводи апелянтів про м`якість призначеного покарання є суперечливими, не узгоджуються з положеннями ст. 414 КПК України, а тому до уваги апеляційним судом не беруться.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою молодого віку; щире каяття у вчиненому як обставину, що пом`якшує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задоволити частково.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання - чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .