Справа № 362/2288/15-к
Провадження № 1-кп/362/179/15
ВИРОК
Іменем України
12.05.2015 року м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччини, громадянина України, освіта серпдня повна, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України,
та угоду про визнання винуватості від 30 квітня 2015 року між прокурором та обвинуваченим, -
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014 року, відповідно до ст.ст. 106 ч. 1 п.п. 1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 01.08.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543- XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №144 від 01.08.2014 року (по строковій частині) ОСОБА_4 у військовому званні солдат зарахований до списків особового складу цієї частини та на всі види забезпечення, а згідно наказу №146 від 05.08.2014 року (по строковій частині) призначений на посаду кулеметника.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 01.08.2014 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551- XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У середині лютого 2015 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 12.02.2015 року о 08 год. 00 хв. до вказаної військової частини умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився, а залишився за місцем фактичного проживання у м. Києві, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.
30.03.2015 року, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VІІІ від 15.01.2015 року, відповідно до ст.ст. 106 ч. 1 п.п. 1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 року особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
01 квітня 2015 року ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив повторно стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 01 квітня 2015 року о 08 год. 00 хв. до вказаної військової частини, без поважних причин та без дозволу командування не з`явився, а залишився за місцем фактичного проживання у м. Києві, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.
06.04.2015 року, тобто менше ніж через десять діб, але більше ніж через три доби, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків.
Таким чином, ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у військовому званні солдата на посаді кулеметника, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551- XIV від 24.03.1999 року, у визначений час 12.02.2015 року о 08 год. 00 хв. до вказаної військової частини, без поважних причин та без дозволу командування не з`явився, а залишився за місцем свого проживання у м. Києві та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, поки 30.03.2015 року, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 , повторно, у визначений час 01.04.2015 року о 08 год. 00 хв. до вказаної військової частини не з`явився, а залишився за місцем свого проживання у м. Києві та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, поки 06.04.2015 року, тобто менше ніж через десять діб, але більше ніж через три доби, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинене повторно протягом року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
30 квітня 2015 року між обвинуваченим та прокурором була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю та показав, що факти викладені в обвинувальному акті щодо нього викладені правильно, він вчинив ці кримінальні правопорушення з мотивів того, що він хотів піти служити в АТО, але його батько, який не проживає з ним та мамою, зараз постійно проживає в Російській Федерації та являється кадровим офіцером Збройних Сил Російської Федерації, а тому на його думку його не зв`яли до служби в АТО. Після чого він отримав нервовий стрес і запиячив, а тому не з`являвся на службу перший раз більше місяця, а другий раз у квітні 2015 року знову не з`явився на військову службу біля 10 днів, оскільки йому у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 не надали належних умов для проживання. Просив задоволити угоду про визнання винуватості і узгодженою мірою покарання стосовно нього між прокурором та ним за ч. 3 ст. 407 КК України у виді арешту на строк на 2 (два) місяці; за ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і призначити у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 . У вчиненому щиро розкаявся і просив затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором за ч. 3 ст. 407 КК України у виді арешту на строк на 2 (два) місяці; за ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і призначити у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена була 30.04.2015 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 на вищезазначених умовах стосовно міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді взяття під варту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 , взявши його під варту в залі судового засідання. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття його під варту в залі судового засідання.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України, які згідно ст. 12 КК України, за ч. 3 ст. 407 КК України є злочином середньої тяжкості, за ч. 4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам суспільства та держави.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим загальною частиною КК України.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України стосовно зазначених кримінальних правопорушень, на підставі ст. 60 КК України:
- за ч. 3 ст. 407 КК України у виді арешту на строк на 2 (два) місяці;
- за ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і призначити покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 .
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді взяття під варту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 , взявши його під варту в залі судового засідання.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття його під варту в залі судового засідання, тобто з 12.05.2015 року.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Суддя ОСОБА_1