ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 384/413/14-к

№пр. 1-кп/384/1/2015

30 січня 2015 року

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_18.,

з участю секретарів: ОСОБА_19., ОСОБА_20., ОСОБА_21.,

прокурорів: ОСОБА_22., ОСОБА_23.,

потерпілого: ОСОБА_1

захисника обвинуваченого - адвоката: ОСОБА_2

обвинуваченого: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Вільшанка Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000070 про обвинувачення:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Чкалово Талди-Курганської області Республіки Казахстан, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, на утриманні донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого в АДРЕСА_1, тимчасово проживаючого АДРЕСА_2, раніше судимого:

- 13 травня 2004 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України, ст.ст.15 -185 ч.3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільненого з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 22 жовтня 2004 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ст.128, ст.ст.71, 72 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11.01.2005 року вирок змінено, призначено покарання з застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в сумі 1890 грн.;

- 23 вересня 2013 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч.1, 2 ст.125, ст.70 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн., -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за таких обставин.

21 березня 2014 року, близько 20 години 00 хвилин, в с. Добрянка Вільшанського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 знаходячись на прилеглій території до бару "Каріна", розташованого в центральній частині села по вул. Каліберна, в ході сварки, на грунті неприязних відносин, наніс удар ножем у область живота потерпілому ОСОБА_1, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини, які відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав частково та показав суду, що 21 березня 2014 року увечері пішов купити цигарок до бару, біля якого сиділи потерпілий ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та пили пиво. Побачивши його, потерпілий почав говорити на його адресу образливі слова. Разом з ОСОБА_5 він сів у його автомобіль поспілкуватися, а потерпілий сидів на вулиці та пив пиво. Після того, як він вийшов з автомобіля, потерпілий несподівано вдарив його в обличчя, на що він у відповідь своєю правою рукою ударив потерпілого в область щелепи. Після цього удару потерпілий упав, разом з ОСОБА_5 вони його підняли та посадили на клумбу біля порогу бару. Після цього він зайшов в приміщення бару випити кави. Через деякий час, коли він вийшов з бару, в дверях потерпілий вдарив його пляшкою з під пива по правій руці, яку він підставив на удар. Потім він несподівано, сам не розуміючи як, дістав з заднього карману ніж, яким вдома ремонтував антену, та вдарив ножем потерпілого в область живота, відштовхнув його рукою та відійшов. Оскільки потерпілий ще продовжував його ображати, він підійшов і вдарив його долонею руки по обличчю, після чого той упав назад, оскільки перебував у стані алкогольного сп'яніння. Потім з магазину вийшов ОСОБА_6 і сказав, щоб не влаштовували бійку, після чого він сам розвернувся і пішов додому. Вважає, що ОСОБА_1 перший спровокував бійку, і пов'язана вона, на його думку, з подіями 2013 року, стверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 тоді побили його. Зазначив, що під час відтворення дій, обстановки та обставин цієї події зразу у Вільшанському РВ УМВС не показував, як потерпілий наніс йому удар пляшкою, оскільки хвилювався за життя потерпілого, який перебував в лікарні і слідчий ОСОБА_9 сказав, щоб він швидко все розповідав як було та поїде додому і не потрібно говорити про нанесення потерпілим пляшкою удару по його руці, тому, що якщо у потерпілого була пляшка в руці, то це вважається що був напад.

Стверджує, що він вдарив ножем потерпілого захищаючись. При цьому, свої покази обвинувачений у судовому засіданні неодноразово змінював, на початку судового розгляду кримінального провадження під час допиту обвинувачений ОСОБА_3 надав суду свої показання щодо вчинення злочину, у яких чітко, декілька раз, зазначив, що саме він наніс удар ножем у живіт потерпілому ОСОБА_7, стверджуючи, що удар наніс захищаючись. Окрім цього зазначив, що кається у скоєному та просить вибачення у потерпілого. Вважає, що скоїв злочин у стані сильного душевного хвилювання.

Однак, в ході судового розгляду справи обвинувачений постійно змінював свої покази, спочатку нанесення ним удару ножем потерпілому у живіт визнавав частково, оскільки вже не пам»ятає чи наніс удар ножем в живіт чи ні, можливо наніс, потім почав стверджувати, що це був замах, пояснював, що він діставав ножа, здійснював рукою рухи, сама дія була, ножем наносив удар, але в яку область живота вдарив потерпілого не пам»ятає. При цьому знову стверджував, що саме ним потерпілому був нанесений удар ножем, але не факт, що він його наніс, можливо мимо ножем махнув, але замах був. Зокрема, зазначив, що це був він і не заперечує, що саме він наніс удар ножем у живіт потерпілому. Потім став пояснювати, що можливо це не він наніс удар ножем, можливо вдарив ножем мимо чи вдарив ручкою ножа. Крім цього, почав стверджувати про те, що на його думку потерпілий міг впасти на розбите скло пляшки і нанести таким чином ушкодження. У своїх показах обвинувачений зазначав, що раніше займався боксом та стверджував, що першим спровокував бійку потерпілий і в плече він його не бив.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав частково, його вина в повному обсязі доведена та підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні та перевірених судом під час судового розгляду справи.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 суду показав, що 21 березня 2014 року він знаходився біля бару в с. Добрянка, де розмовляв з ОСОБА_5. Через деякий час до ОСОБА_5 підійшов ОСОБА_3, та між ними відбулася розмова біля бару «Карина», в яку він не втручався. Їхня розмова перейшла на підвищені тони та обвинувачений почав в його адресу висловлювати образи, на що у відповідь він йому відповів тим же. Потім обвинувачений підійшов до нього та штовхнув його в плече, а він у відповідь штовхнув його, після чого він вдарив обвинуваченого в обличчя, а обвинувачений наніс удар в обличчя йому та відійшов. Через деякий час обвинувачений підійшов та вдарив його в живіт, що відбулося він одразу не зрозумів, потім побачив, що підбіг ОСОБА_5 та зрозумів, що у обвинуваченого був сторонній предмет у руці, після цього він присів на землю, втратив свідомість. Як пізніше з'ясувалося, ОСОБА_5 побачив в руках ОСОБА_3 ніж та злякався за своє життя. Стверджує, що обвинуваченого він не займав та не ображав, а причиною виниклого конфлікту вважає те, що ОСОБА_3 вказав на нього та ОСОБА_5, що нібито вони його раніше побили, у зв'язку з чим у 2014 році їх вдвох викликали до міліції по факту побиття ОСОБА_3, однак він взагалі не причетний до вказаних подій. Зазначив, що в той день вживав спиртне, однак пляшкою не наносив удар по руці обвинуваченого, якщо і тримав щось у руці, то це був мобільний телефон.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що 21 березня 2014 року близько 21 год. 00 хв. йому зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що його син лежить на землі біля бару «Карина». Після цього він поїхав на місце події, підняв сина з землі та посадив на камінь, а він почав втрачати свідомість. Потім він побіг за лікарем, яка порадила поїхати в Вільшанську ЦРЛ. У Вільшанці в хірургічному відділенні при огляді сина помітили проникаючу рану, але у зв'язку з тим, що у Вільшанці на той час не було лікарів-хірургів, тому біля 23-00 години вони поїхали в смт. Добровеличківка для проведення операції. По дорозі в лікарню вони декілька разів зупинялися, оскільки син втрачав свідомість, а по прибуттю в Добровеличківську лікарню його доставили в хірургічне відділення та зробили операцію. Зазначив, що зі слів лікаря, якби протягом 1-1,5 години сину не надали допомогу, він міг би загинути.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що в березні 2014 року в с. Добрянка, точної дати він не пам'ятає, біля 20-00 години він під'їхав до бару «Карина», де був потерпілий. Згодом до його автомобіля, де він знаходився разом з ОСОБА_1, до них підійшов ОСОБА_3, і з ним він сів в автомобіль, який знаходився на відстані 8-10 метрів від бару, поспілкуватися. Потім ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, а він залишився розмовляти по телефону. Через деякий час він почув крики, а коли вийшов з автомобіля, то побачив, що обвинувачений та потерпілий б'ються біля бару, бачив як потерпілий падав, а обвинувачений стояв над ним. Коли він підбіг до них, ОСОБА_1 впав на землю, а обвинувачений бив його руками і ногами по туловищу, після того, як він відштовхнув ОСОБА_3, той почав наближатися до нього, і він був змушений втекти до автомобіля, оскільки помітив, що в нього в руках щось є. Потім обвинувачений ОСОБА_3 пішов у напрямку клубу, а він підняв потерпілого та посадив його, оскільки він скаржився на біль в животі. Після чого зателефонували його батьку і потерпілого забрали в лікарню. Стверджує, що пляшки з пивом у потерпілого не було і він не бачив, щоб потерпілий вживав спиртне.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що в день зазначеної події, точної дати не пам'ятає, він став свідком словесної сварки між потерпілим та обвинуваченим, після якої вони зникли на декілька хвилин та потім побилися. Він бачив як обвинувачений біля бару вдарив по обличчю потерпілого, внаслідок чого останній упав на землю. Після цього він зайшов до магазину, а коли вийшов обвинуваченого ОСОБА_3 вже не було, а ОСОБА_1 сидів на землі. Через деякий час під'їхала швидка допомога. Зазначив, що увечері ОСОБА_1 та ОСОБА_5 купували 1 л. пива у пластиковій пляшці, оскільки скляних пляшок у магазині не продають, а ОСОБА_3 купував чашку кави. Ніяких пляшок біля бару не було.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що він, перебував на посаді начальника слідчого відділу Вільшанського РВ УМВС. У березні 2014 року розслідував кримінальне провадження відносно ОСОБА_3. та проводив слідчі дії по даному кримінальному провадженні. При проведенні слідчих дій він не вказував обвинуваченому що говорити і як показувати. Слідчий експеримент проводив з відеозйомкою, під час якого обвинувачений нічого не говорив про самооборону та щодо погроз йому. Від понятих та обвинуваченого під час слідчого експерименту жодних скарг не надходило.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду показала, що у березні 2014 року вона була запрошена працівниками міліції при проведенні слідчого експерименту з обвинуваченим. У її присутності обвинувачений добровільно розповідав та показував як наносив удар потерпілому ножем, при цьому ніякого впливу на обвинуваченого не чинилося, вів він себе спокійно, розповідав все як було записано при відтворенні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду показав, що він був понятим при відтворенні обставин події, де обвинувачений розповідав про те, що в руках потерпілого була пляшка з пивом чи від пива і він думав, що він буде бити його пляшкою, після чого він дістав ножа і наніс йому удар в область живота. Обвинувачений розповідав усе добровільно, ніякого тиску на нього не було, особисто показував куди бив, показував як бив ножем потерпілого в область живота на статистові, про те, що йому пляшкою наносився удар обвинувачений нічого не говорив.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду показав, що він був статистом при відтворенні обставин події, де обвинувачений показував на ньому, як він наносив удари потерпілому, розповідав, що потерпілий в руці тримав пляшку і хотів замахнутися нею, після чого він дістав ножа і наніс йому удар в область живота, це він відтворив на ньому за допомогою лінійки. Про те, що його потерпілий ударив пляшкою нічого не говорив. Клопотань чи заяв у обвинуваченого не було, він усе сам розповідав без тиску та підписував документи.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду показав, що він перебував у складі слідчої оперативної групи по розслідуванню даного кримінального провадження. 23 березня 2014 року начальник слідчого відділу Вільшанського РВ УМВС ОСОБА_9 за участю понятих та з роз'ясненням прав учасникам проводив слідчу дію, а він проводив відеозйомку, під час якої обвинувачений ОСОБА_3, добровільно розповів та показав про обставини вчинення злочину, жодного тиску на нього не здійснювалося. Обвинувачений взагалі нічого не говорив про нанесення йому удару по руці пляшкою, він лише вказав, що перед нанесенням удару ножем потерпілому у ОСОБА_1 в опущеній руці тримав пляшку з під пива, яку він визначив для себе як об'єкт погрози, яким можливо б потерпілий міг нанести йому удар.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14, переглянувши відеозапис слідчого експерименту за участі обвинуваченого від 23 березня 2014 року суду показав, що не виключається можливість утворення набряку на тильній поверхні правої кисті у обвинуваченого ОСОБА_3 при обставинах вказаних у відеозаписі від 23.03.2014 року, тобто при нанесенні обвинуваченим удару потерпілому в область обличчя у нижню щелепу. Поряд з цим зазначив, що на відеозапису видно як макет ножа було приставлено обвинуваченим до передньої частини живота потерпілого, а не до бокової, а тому вказані тілесні ушкодження, які виявилися проникаючими ушкодженнями в черевну порожнину є тяжкими тілесними ушкодженнями з пошкодженням внутрішніх органів. Крім цього, експерт зазначив, що технічна помилка, яка була допущена слідчими, а саме зазначення в обставинах 22 березня 2014 року замість 21 березня 2014 року ніяким чином не вплинула на висновки експертиз.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.03.2014 року, була оглянута ділянка місцевості в центральній частині с. Добрянка Вільшанського району Кіровоградської області, на якій розташована одноповерхова будівля магазину "Каріна" та встановлено місце вчинення злочину (Т.1 а.п. 9-10).

Згідно протоколу огляду місця події від 22 березня 2014 року було оглянуто автомобіль марки "LADA", темно-сірого кольору, д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_8, у багажному відділенні якого виявлено та вилучено футболку чоловічу з плямами бурого кольору та светр коричневого кольору, спереду в нижній правій частині якого є отвір (Т.1 а.п.12-13).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.03.2014 року з фототаблицями, оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_1, під час огляду у приміщенні літньої кухні та житлового будинку було виявлено та вилучено чотири кухонні ножі (Т.1 а.п.25-29).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 23.03.2014 року, обвинувачений ОСОБА_3 у приміщенні Вільшанського РВ УМВС розповів та показав як та при яких обставинах він 21 березня 2014 року спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_1 (Т.1 а.п. 45-46).

Згідно висновку судово-медичного експерта №53 від 08.04.2014 року із медичної карти стаціонарного хворого №1356 хірургічного відділення Добровеличківської ЦРЛ видно, що у громадянина ОСОБА_1 було проникаюче поранення (в області передньої черевної стінки справа до верху від пупка на 3-4 см. знаходиться рана розміром 0,2 х 1.0 см., краї рівні) передньої черевної стінки з наскізними пораненнями порожнистої і поперечно-ободової кишок, розлитий перитоніт (22.03.2014 року операція -верхньо-серединна лапаротомія; раневий канал іде в напрямку справа наліво і спереду назад). Вказане ушкодження могло утворитися від дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості, відповідає вказаному строку і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння (Т.1 а.п.78-79).

Згідно висновку експерта №285 від 16 травня 2014 року в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження визначені генетичні ознаки зразків крові потерпілого ОСОБА_1 та підозрюваного ОСОБА_3. На поверхні чотирьох ножів наданих на дослідження виявлено клітини з ядрами без домішку крові, генетичні ознаки яких не встановлено, у зв»язку з недостатньою кількістю біологічного матеріалу (Т.1 а.п. 113-117).

Відповідно до протоколу огляду предмета від 12 червня 2014 року, в приміщенні службового кабінету №1 Вільшанського РВ УМВС у смт. Вільшанка проведено огляд поліетиленового пакету фіолетового кольору з чотирма кухонними ножами(Т.1 а.п. 138).

Відповідно до протоколу огляду предмета від 12 червня 2014 року, в приміщенні службового кабінету №1 Вільшанського РВ УМВС у смт. Вільшанка проведено огляд поліетиленового пакету у якому знаходиться светр чоловічий сірого та чорного кольорів та чоловіча футболка білого кольору (Т.1 а.п. 140).

Згідно з додатковим висновком експерта №143 від 23 вересня 2014 року, тілесні ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_1 у виді проникаючого поранення передньої черевної стінки з наскрізним пораненням порожнистої і поперечно-ободової кишок могли утворитися наданим на експертизу ножем. Судячи з характеру та локалізації ушкоджень на тілі ОСОБА_1, вони не могли утворитися при падінні на осколки битого скла. Виходячи із важкості тілесних ушкоджень у виді проникаючого поранення передньої черевної стінки з наскрізним пораненням порожнистої і поперечно-ободової кишок можна припустити, що удар був нанесений з достатньою силою (Т.2 а.п.179-180).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта - криміналіста №278 від 11 листопада 2014 року, на передній поверхні джемпера (светра) та футболки, які належать потерпілому ОСОБА_1 виявлені наскрізні пошкодження, які за механізмом утворення є розрізами, які сполучені з розривом трикотажного полотна. Пошкодження могли утворитися внаслідок однократної дії колюче-ріжучого предмету плоскої форми з найбільшою шириною зануреної частини біля 11-12 мм. (Т.2 а.п.214-221).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №42 від 22 березня 2014 року, у ОСОБА_3 вивлені ушкодження: набряк, садно і крововилив в області верхньої губи зліва; набряк в області тильної поверхні правої кисті. Дані ушкодження могли утворитися від дії твердих предметів, що характеризуються відносно обмеженою контактуючою поверхнею, відповідають вказаному строку і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень ( Т1 а.п.42).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 12 листопада 2014 року, який було проведено на підставі ухвали суду за клопотанням обвинуваченого, безпосередньо на місці вчинення злочину в с. Добрянка, із застосуванням відеозапису, за участі потерпілого, захисника, судово-медичного експерта, понятих та статиста, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив та показав як та при яких обставинах він 21 березня 2014 року спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_1 (Т.2 а.п.231-235).

Згідно додаткового висновку експерта №187 від 14 листопада 2014 року не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень (набряку, садна та крововиливу в області верхньої губи зліва, набряку на тильній поверхні правой кисті) на тілі обвинуваченого ОСОБА_3 за обставин, на які він вказав при проведенні слідчого експерименту від 12.11.2014 року, а саме «ОСОБА_3 повідомив, що він вийшов з автомобіля де побачив, що поряд стоїть ОСОБА_1, який наніс йому удар кулаком руки в обличчя, на що він в свою чергу кулаком правої руки наніс ОСОБА_1 удар в область обличчя від чого ОСОБА_1 упав. ОСОБА_3 в свою чергу зайшов у бар, де замовив чашку кави, а коли він вийшов на поріг то до нього підійшов ОСОБА_1, який знову почав його обзивати при цьому тримаючи в руці скляну пляшку з під пива замахнувся і намагався нанести йому удар в свою чергу ОСОБА_3 відбив даний удар підставивши свою праву руку і удар припав на тильну поверхню правої кисті» (Т.2 а.п.248).

Відповідно до додаткового висновку експерта №190 від 21 листопада 2014 року, не виключається можливість утворення тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_1 при обставинах, на які вказує обвинувачений ОСОБА_3 при проведенні слідчого експерименту від 23 березня 2014 року, а саме: «ОСОБА_3 взяв у праву руку лінійку і приставив її передній край до передньої частини черевної порожнини (живота) в область пупка, пояснивши, що приблизно в цю область прийшовся удар ножем по тілі ОСОБА_1.

Не виключається можливість утворення тілесного ушкодження у обвинуваченого ОСОБА_3 у виді набряку на тильній поверхні правой кисті при обставинах, на які вказує обвинувачений ОСОБА_3 при проведенні слідчого експерименту від 23 березня 2014 року, а саме: « при цьому ОСОБА_3 пояснив, що після того як ОСОБА_1 наніс йому удар кулаком в область губи зліва, він у відповідь вдарив його кулаком правої руки в обличчя в область лівої щоки, ОСОБА_3 на статисту зімітував цей удар і вказав що від удару ОСОБА_1 упав на землю правим боком» (Т.3 а.п. 26).

При проведенні комплексної судово психолого-психіатричної експертизи КЗ Кіровоградської обласної психіатричної лікарні, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №2 від 06 січня 2015 року встановлено, що в момент скоєння інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 не знаходився в стані фізіологічного афекту (сильного душевного хвилювання). Під час дослідження у ОСОБА_3 не виявлено ніякого емоційного стану, який суттєво впливав на його сприймання, освідомлення подій та на керування своїми діями в момент інкримінованого йому правопорушення та під час дачі показів. Досліджуваний ОСОБА_3 під час дослідження виявляв низький рівень інтелекту, середній рівень пам»яті, уваги та логічний тип мислення, середній рівень загальної правдивості, що впливає на характер його свідчень у справі. Під час дослідження у ОСОБА_3 не виявлено ознак емоційного стану, який суттєво впливав на осмислення власних дій та можливих наслідків під час реагування на дії потерпілого ОСОБА_1

Аналізуючи та оцінюючи усі зібрані у кримінальному провадженні та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, допустимість, належність та достовірність яких не викликає жодних сумнівів, проводячи судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд вважає із достовірністю встановленою та доведеною вину ОСОБА_3 та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. При цьому, суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 дані ним під час судового розгляду справи, які він неодноразово змінював у судовому засіданні, щодо нанесення удару ножем потерпілому з метою необхідної оборони, та розцінює їх як обрану ним форму захисту, спрямовану на уникнення відповідальності та справедливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, і тому не бере такі до уваги, оскільки вони є безпідставними та спростовуються зібраними по справі вищезазначеними доказами. Зокрема, відсутність ознак необхідної оборони вбачається із протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого від 23 березня 2014 року, оскільки переглянувши в судовому засіданні відеозапис слідчого експерименту, видно, що обвинувачений ОСОБА_3 давав такі показання спокійно, послідовно, добровільно, без будь-якого тиску чи впливу, розповіді ОСОБА_3 супроводжувались відповідними рухами тіла з метою правильно відтворити механізм нанесення ударів потерпілому. Так, обвинувачений спочатку у вільній розповіді повідомив словесно як та куди наносив удари потерпілому рукою та ножем, а потім на статистові відтворив удари, послідовно розповідаючи про механізм їх нанесення в обличчя потерпілому та ножем в живіт. При цьому свої показання ОСОБА_3 давав самостійно, не орієнтуючись на працівників міліції, учасникам слідчої дії детально, з орієнтацією на оточуючу обстановку, розповідав про обставини вчинення злочину, самостійно корегував положення тіла статиста для точного відтворення розташування тіла потерпілого під час вчинення злочину, детально зазначив та показав як він наніс правою рукою удар в область обличчя потерпілому та ножем в живіт. Зазначив, що коли він вийшов з автомобіля ОСОБА_5, потерпілий вдарив його в обличчя в область губи, а він в свою чергу вдарив потерпілого правою рукою в область щелепи і потерпілий упав. Потім він зайшов до бару випити кави, а коли через десять - п»ятнадцять хвилин виходив з бару потерпілий шарпнув його за лівий рукав правою рукою, після чого він захопив своєю лівою рукою праву руку потерпілого і діставши правою рукою з задньої кишені штанів ножа наніс ним потерпілому удар в область живота, оскільки подумав, що потерпілий нанесе йому удар пляшкою від пива, яку тримав у руці. При цьому, жодного разу обвинувачений ОСОБА_3 не вказував на те, що потерпілий пляшкою, яку тримав у правій руці, замахнувся на нього, а він обороняючись підставив свою праву руку та отримав удар. Більш того, показання при проведенні слідчого експерименту 23 березня 2014 року в приміщенні Вільшанського РВ УМВС, що проводилося із проведенням відеозапису, обвинувачений ОСОБА_3 давав в присутності понятих, статиста в умовах, коли неможливий був будь-який тиск на нього з боку працівників міліції чи будь-кого та коли мав реальну можливість повідомити про те, що він оборонявся. Крім цього, при прослуховуванні в судовому засіданні технічного запису, здійсненого судом у порядку, передбаченому КПК України, при обранні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою 23 березня 2014 року, обвинувачений, надаючи суду свої показання, зазначав про те, що коли він вийшов з бару, то помітив у руках потерпілого пляшку та подумав, що він нею буде його бити, а тому дістав ніж і вдарив ним в живіт потерпілому, при цьому про оборону нічого не говорив. Версія обвинуваченого щодо оборони з»явилася лише через двадцять два дні після обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та перебування під вартою, про що свідчить його скарга, подана прокурору Вільшанського району 14 квітня 2014 року та Вільшанському районному суду Кіровоградської області 28 квітня та 30 квітня 2014 року (Т.3 а.п.46-51). Однак, у вказаних скаргах обвинувачений не зазначав про те, що його ударив пляшкою по руці потерпілий, просив змінити кваліфікацію на ст.124 КК України та звільнити його з під варти. Лише 09 червня 2014 року обвинувачений у даному кримінальному провадженні звернувся з клопотанням до слідчого у якому зазначив про те, що на нього напали з пляшкою від пива і йому нікуди було відступати, а тому вважає свої дії самообороною та просить провести відтворення на місці, при цьому не зазначає, що йому був нанесений удар пляшкою по правій руці ( Т.1 а.п.152). Твердження обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що слідчий ОСОБА_9 сказав йому, щоб він швидко все розповідав як було та поїде додому і не потрібно говорити про нанесення потерпілим пляшкою удару по його руці, тому, що якщо у потерпілого була пляшка в руці, то це вважається що був напад

є надуманими та неспроможними, не підтверджуються та не узгоджуються з жодними доказами, крім цього допитаний у режимі відеоконференції під час судового провадження у якості свідка ОСОБА_9 категорично заперечив вказані доводи. Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_3 в частині нанесення йому потерпілим удару пляшкою по руці, на які він посилається при проведенні слідчого експерименту 12 листопада 2014 року безпосередньо на місці вчинення злочину в с. Добрянка та критично їх розцінює, тому що вказані доводи не узгоджуються з іншими доказами по справі та протирічять обставинам встановленим під час кримінального провадження. Крім цього, показання обвинуваченого при проведенні даного слідчого експерименту в частині відображення нанесення йому потерпілим пляшкою удару по руці та нанесення удару ножем в живіт потерпілому суд визнає нещирими і піддає сумніву їх достовірність та правдивість, оскільки при проведенні даного слідчого експерименту обвинувачений в деталях відтворює нанесення потерпілим йому удару пляшкою по руці, однак взагалі не пам»ятає чи наносив сам удар ножем в живіт потерпілому. Твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що тілесні ушкодження у виді набряку на тильній поверхні правої кисті нанесені йому потерпілим пляшкою спростовуються висновками експертиз та поясненнями судово-медичного експерта даними ним в судовому засідання про те, що не виключається можливість утворення набряку на тильній поверхні правої кисті у обвинуваченого ОСОБА_3 при обставинах вказаних ним у відеозаписі від 23 березня 2014 року, тобто при нанесенні обвинуваченим ОСОБА_3 удару потерпілому в область обличчя у нижню щелепу. Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо нанесення потерпілим йому тілесних ушкоджень у виді набряку, садна і крововиливу в область верхньої губи є обґрунтованими, так як сам потерпілий не заперечував того, що наніс обвинуваченому удар рукою в обличчя, але дана обставина не змінює кваліфікацію дій останнього та не пов»язана з необхідною обороною та застосуванням ножа потерпілим.

В судовому засіданні всі доводи обвинуваченого щодо необхідної оборони були ретельно дослідженні та перевірені, при цьому з достовірністю встановлено, що реальної загрози життю та здоров'ю ОСОБА_3 з боку потерпілого під час нанесення обвинуваченим потерпілому удару ножем в живіт не було, та таких дій, де останній був вимушений захищатися за допомогою ножа не було. Разом з тим, з показань обвинуваченого в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений міцно тримаючи лівою рукою праву руку потерпілого, діставши своєю правою рукою з заднього карману ніж, замахуючись ним та наносячи удар ножем в область живота потерпілого, не маючи ніякого супротиву з боку потерпілого, який не чинив будь який активний опір, чи іншим чином створював реальну загрозу його власному життю чи здоров'ю, свідомо передбачав заподіяння такими діями тілесних ушкоджень потерпілому та бажав їх настання. А тому суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу нанесення потерпілому ножем тілесного ушкодження не виникли раптово, а навпаки свідчать про його здатність усвідомлювати їх значення та керувати ними, тобто його дії під час нанесення удару ножем потерпілому в життєво важливий орган, були повністю усвідомленими та обдуманими. Про наявність умислу у ОСОБА_3 на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень та відсутність ознак необхідної оборони свідчить характер його дій, механізм заподіяння ушкодження потерпілому, знаряддя злочину - ніж, сила і локалізація удару. Про відсутність сильного душевного хвилювання обвинуваченого свідчить як висновок судово-психіатричного експерта №2 від 06 січня 2015 року так і послідовність поведінки обвинуваченого, який за показаннями свідка ОСОБА_5, після падіння потерпілого, намагався йому нанести удар.

Також із встановлених обставин не вбачається протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, що могли б викликати сильне душевне хвилювання.

Зокрема, судом враховано і те, що обвинувачений у своїх показаннях неодноразово зазначав, що раніше займався боксом і йому добре відомо куди можна бити, а куди ні. Крім цього, під час розгляду справи судом встановлено, що обвинувачений відчував особисту неприязнь до потерпілого, постійно звинувачуючи його в тому, що восени 2013 року він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_16 побили його, після чого він лежав у лікарні, і стверджував, що саме потерпілий наніс йому удар палкою по голові, однак до цього часу органами досудового слідства вказані обставини не встановлені та сам потерпілий заперечує свою причетність до даних подій. Зважаючи на викладене, суд зазначає, що ніякої загрози життю та здоров»ю обвинуваченого з боку потерпілого під час нанесення обвинуваченим удару ножем саме в область живота потерпілого не було, обвинувачений діяв виключно з образи та направив свої дії на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а не на захист від його посягань за своє життя, що в свою чергу не може бути розцінено, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених у разі перевищення меж необхідної оборони. За таких обставин, суд не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України, як того вимагає обвинувачений.

Вищевказані показання обвинуваченого в частині активного висування своїх версій події злочину, суд розцінює як обраний ним спосіб захисту для зменшення своєї вини і зменшення покарання за скоєний злочин. Нові версії обвинуваченого, які постійно змінювалися, з»являлися після тривалого часу перебування під вартою. Непослідовність та постійна зміна його показань є цілком очевидною. Більше того, їх аналіз свідчить про намагання обвинуваченого ОСОБА_3 збільшити характер загрози і інтенсивності нападу на нього з боку потерпілого та зменшити свою участь у скоєному злочині. Доводи обвинуваченого, які постійно змінювалися в судовому засіданні, відносно того, що він не спричиняв удар потерпілому ножем у живіт суд вважає безпідставними та розцінює критично, як намагання обвинуваченим уникнути відповідальності. Вказані доводи є безпідставними, не узгоджуються з іншими доказами по справі та повністю спростовуються показаннями самого обвинуваченого, які він надав у суді при першому допиті, потерпілого, свідків, висновками експертиз та протоколами слідчих дій.

Доводи обвинуваченого щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому шляхом його падіння на бите скло спростовуються висновком експерта, відповідно якого судячи з характеру та локалізації ушкоджень на тілі ОСОБА_1, вони не могли утворитися при падінні на осколки битого скла.

Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого щодо розбіжностей у показах свідка ОСОБА_5, даних ним під час досудового слідства та судового розгляду, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Наведені докази у сукупності не викликають сумніву, є достовірними, належними, об»єктивними та допустимими, не суперечать один одному, та повністю узгоджуються між собою, а тому суд прийшов до висновку про доведеність пред'явленого ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_3, суд враховує відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України є тяжким злочином.

Згідно з довідкою-характеристикою, виданою Добрянською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області, обвинувачений ОСОБА_3 характеризується посередньо (Т.1 а.п.150).

Відповідно до довідки Вільшанської центральної районної лікарні, ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (Т.1 а.п.149).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №387 від 29 липня 2014 року, обвинувачений ОСОБА_3 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився у тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_3 слід вважати осудним. В даний час ОСОБА_3 психічним захворюванням не страждає. Застосування заходів медичного характеру не потребує (Т.2 а.п.89-90).

Пом'якшуючими покарання обставинами відповідно до ст.66 КК України для обвинуваченого ОСОБА_3 є часткове визнання вини.

У відповідності зі ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання є рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3, суд враховує всі обставини провадження та характеризуючі дані про особу, його вік та стан здоров"я, який вчинив умисний, закінчений злочин, що відноситься до категорії тяжких, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має матір похилого віку, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_7, неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, наявність обставин, які пом"якшують покарання, а саме: часткове визнання вини, та наявність обставин, які обтяжують покарання - рецидив злочину.

За таких умов, за глибоким переконанням суду, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи позицію потерпілого, якому не відшкодовані витрати на лікування та його думка щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, а також те, що обвинувачений маючи непогашені та не зняті судимості, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і вчинив новий умисний злочин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням у межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, що цілком відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» у зв»язку з тим, що він на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та має матір ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_7. Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року №1185-VII, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов»язаних з позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України. Враховуючи вищевикладене, та те, що обвинуваченим скоєно умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, суд приходить до висновку, що зазначене клопотання задоволенню не підлягає. Заявлений прокурором цивільний позов в інтересах держави в особі Добровеличківської центральної районної лікарні Кіровоградської області до ОСОБА_3 про відшкодування витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого у сумі 2431 грн. 40 коп. є доведеним та підлягає задоволенню, оскільки вартість витрачених коштів підтверджується довідкою Добровеличківської центральної районної лікарні та даний позов визнав обвинувачений. Цивільний позов потерпілим по справі не заявлено. Відповідно до ст.124 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта за проведення молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 3548 грн. 16 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави (Т1 а.п. 112). Відповідно до ст.100 КПК України речові докази - чотири кухонні ножі, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Вільшанського РВ УМВС України в Кіровоградській області - знищити, як такі, що не являють собою цінності (Т.1 а.п.139); чоловічий светр коричневого та сірого кольорів та футболку білого кольору, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Вільшанського РВ УМВС України в Кіровоградській області - необхідно повернути потерпілому ОСОБА_1 (Т.1 а.п.141). На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п"ять років три місяці.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його тримання під вартою з 23 березня 2014 року по 29 січня 2015 року включно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання у вказаному кримінальному провадженні, тобто з 23 березня 2014 року.

Запобіжним заходом обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Добровеличківської центральної районної лікарні Кіровоградської області - 2431 (дві тисячі чотириста тридцять одну) грн. 40 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 3548 ( три тисячі п»ятсот сорок вісім) грн. 16 коп..

Речові докази: чотири кухонні ножі, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Вільшанського РВ УМВС України в Кіровоградській області - знищити, як такі, що не являють собою цінності; чоловічий светр коричневого та сірого кольорів та футболку білого кольору, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Вільшанського РВ УМВС України в Кіровоградській області - необхідно повернути потерпілому ОСОБА_1.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Вільшанський районний суд Кіровоградської області. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз'яснити, що вони мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя