154/1769/15
1-кп/154/202/15
ВИРОК
іменем України
24 червня 2015 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Люблинець Ковельського району
Волинської області, українця, громадянина України, освіта
середня-спеціальна, одруженого, на утриманні малолітня
дитина, зареєстрованого в
проживаючого в
АДРЕСА_2 , не працюючого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України,-
в с т а н о в и в:
Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.04.2014 № 16 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу за мобілізацією» військовозобов`язаного ОСОБА_4 призвано на військову службу до складу Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_1 , розташовану в АДРЕСА_3 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.04.2014 № 79 ОСОБА_4 з 09.04.2014 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначено на посаду водія автомобільної роти підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2014 № 83 ОСОБА_4 з 15.04.2014 направлено у відрядження до військової частини НОМЕР_2 , розташованої поблизу АДРЕСА_4 , на табірний збір для проведення бойового злагодження.
З 02.05.2014 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2014 №310 введено в дію нове умовне найменування зазначеної військової частини - «військова частина - польова пошта НОМЕР_3 ».
У травні 2014 року під час проходження військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 , яка знаходилась за межами місця постійної дислокації у Рівненській області, ОСОБА_4 , перебуваючи на військовому полігоні військової частини НОМЕР_2 , розташованої поблизу АДРЕСА_4 , з дозволу
відповідних начальників вибув у звільнення з розташування військової частини, після завершення якого останній 16.05.2014 зобов`язаний був з`явитися на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .
Проте, після закінчення строку звільнення з розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку проходження військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, в порушення вимог ст.ст. 17,65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладається на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України являється справою всього Українського народу і обов`язком кожного громадянина України, не отримавши дозволу відповідного начальника, 16.05.2014 умисно, без поважних причин не з`явився до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , яка перебувала за межами місця своєї постійної дислокації поблизу АДРЕСА_5 , і до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_3 на АДРЕСА_3 , та у період часу з 16.05.2014 до 26.05.2015 без поважних причин був відсутній на службі, не виконував покладені на нього службові обов`язки і проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем постійного проживання в смт. Люблинець Ковельського району Волинської області і періодично здійснюючи виїзди за межі території України до Республіки Польща.
Зокрема, з 26.05.2014 по 27.09.2014 ОСОБА_4 неодноразово перетинав державний кордон України через пункт пропуску «Ягодин» та здійснював виїзди за межі території України в Республіку Польша.
27.09.2014 ОСОБА_4 , перетнувши державний кордон України через пункт пропуску «Краківець», здійснив виїзд за межі території України в Республіку Польша, де перебував понад один місяць, та 19.11.2014 повернувся на територію України.
У період відсутності ОСОБА_4 на службі останнього, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.11.2014 № 262, з 29.11.2014 виключено із списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_3 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_4 , розташованої по АДРЕСА_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 01.12.2014 № 20 ОСОБА_4 з 01.12.2014 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_4 на час перебування у розпорядженні.
26.05.2015 ОСОБА_4 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 під час проходження військової служби, достовірно знаючи, шо він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, не отримавши дозволу відповідного начальника, після закінчення строку звільнення з розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 16.05.2014 умисно, без поважних причин не з`явився до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , яка перебувала за межами місця своєї постійної дислокації поблизу АДРЕСА_4 , і до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_3 на АДРЕСА_3 , та у період часу з 16.05.2014 до 26.05.2015 без поважних причин був відсутній на службі, не виконував покладені на нього службові обов`язки і проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем постійного проживання в смт. Люблинець Ковельського району Волинської області і періодично здійснюючи виїзди за межі території України до Республіки Польща, чим вчинив нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 28 травня 2015 року укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з угодою, ОСОБА_6 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди йому буде призначене покарання за ч.3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.
Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України, зокрема, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ч.3 п.1 ст. 314, ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
засудив:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Процесуальні витрати та речові докази - відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.
Суддя Володимир-Волинського
міського суду ОСОБА_1