АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/46/15 Справа № 1-294/12 Категорія: ч.2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого

адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої -

адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінальної справи за апеляціями потерпілої ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , маючий на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, -

засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

На підставі п. 4 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 121 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 20000 грн. матеріальної шкоди та 150000 моральної шкоди, завданої злочином.

в с т а н о в и л а :
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 03.11.2004 року близько 22 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля бару «Хоббі», розташованого за адресою м. Черкаси, вул. Сумгаїтська 24/1, в ході сутички з ОСОБА_12 , виниклої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому удар правою рукою в район лівої щелепи та удар правою ногою в область лівої скроні, від якого останній, не втримавши рівноваги, впав і ударився об асфальтне покриття, отримавши при цьому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи, в їх сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень від яких ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в міській лікарні.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України, запобіжний захід обрати без позбавлення волі, а розмір заподіяної моральної шкоди зменшити до 50000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що наніс ОСОБА_13 два удари, оскільки останній кричав, що вб`є його, ганявся за ним та намагався вдарити, тобто був змушений захищатися від неправомірних дій потерпілого. Крім того, вважає розмір задоволеного цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди значно завищеним, не обґрунтованим та таким, що не відповідає його матеріальному становищу.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а справу повернути прокурору на додаткове розслідування. Вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки останній з прямим умислом наніс ОСОБА_12 10 тілесних ушкоджень, серед яких і тяжкі, внаслідок яких останній помер. При цьому, стверджує про незаконність рішення слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи відносно засудженого за ч. 2 ст. 263 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог засудженого та заперечення апеляції потерпілої; думку потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляцію потерпілої, а апеляцію засудженого просили залишити без задоволення; думку прокурора, який вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим просив залишити його без змін, а апеляції засудженого та потерпілої - без задоволення; в останньому слові засуджений ОСОБА_7 просив зменшити розмір моральної шкоди , яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілої; вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 323 КПК України (в ред.1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону. Законність вироку це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. В свою чергу обґрунтованість вироку означає, що висновки суду, викладені у ньому, відповідають обставинам справи, підтверджені сукупністю доказів, які досліджені в судовому засіданні та визнані судом достатніми та достовірними.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України є правильною.

Висновок районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 , при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам кримінальної справи та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Засуджений ОСОБА_7 , як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду свою вину за ч. 2 ст. 121 КК України визнавав частково, зазначивши, що наносив удари потерпілому з метою самозахисту і тому вважає, що його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 119 КК України.

Не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами, зокрема даними:

- протоколу явки з повинною від 05.11.2004 року, в якому ОСОБА_7 зізнався у вчиненні злочину та детально розповів про обставини його вчинення, зокрема нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 ( т. 1 а. с. 6 );

- протоколу відтворення обстановки і обставин події з участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 10.11.2004 року, в ході якого останній підтвердив дані ним показання та детально розповів, показавши на місці механізм нанесення ударів потерпілому ОСОБА_13 ( т. 1 а. с. 21-30 );

- висновку судово - медичної експертизи № 1111/34 від 19.11.2004 року, згідно якого у потерпілого виявлені наступні ушкодження: перелом зводу та основи черепа, забій головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку, крововилив в м`які покрови черепа з внутрішньої сторони в прямій височно-теменної області; два підково образних садна в області лівого темного бугра; по садну на підборідді з ліва і в області правої брові, кровопідтік та садно в правій надбрівній області, горизонтально розташоване продовгувате садно в лівій вилочній області, дві ділянки осаднення в області правого темного бугра, які виникли від дії твердих тупих предметів.

Причиною смерті ОСОБА_13 стала черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток зводу та основи черепа, забій головного мозку і крововиливи під оболонки головного мозку, яка має ознаки тяжкого тілесного пошкодження по ознаці небезпеки для життя, а в даному випадку привела до смерті. Характер черепно-мозкової травми вказує на те, що остання могла виникнути при падінні з положення стоячи чи наближеного до такого з послідуючим ударом о плоску переважно поверхню, на що вказує характер i локалізація лінії перелому черепа, крововилив під м`які мозкові оболонки i забій головного мозку. Сила діяла ззаду наперед. Місцем прикладання сили є права частина затилочної області голови потерпілого. В лівій вилочній області виявлено горизонтально розташоване продовгувате садно, яке могло виникнути від удару взутою ногою. Інші ушкодження самі по собі, кожне окремо, носять ознаки легких тілесних ушкоджень.

В крові ОСОБА_13 виявлено 2,2 проміле етилового спирту, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння ( т. 1 а.с. 58-59 );

- висновку додаткової судово-медичної експертизи №1111/14 від 28.07.2009р., згідно яких виникнення черепно-мозкової травми у ОСОБА_13 внаслідок удару ногою в ліву скроневу частину голови неможливе, на що вказує характер черепно-мозкової травми, зокрема: місцем прикладання травмуючої сили є потилична ділянка, яка безпосередньо контактує з правою скронево-темьяною ділянкою голови, де виявлений крововилив в м`які покрови черепу i починається лінія перелому; крововилив під м`які мозкові оболонки тільки правої півкулі головного мозку, а також забій мозку в правій лобній частині та в його стовбурі; локалізація забою мозку свідчить про те, що сила діяла ззаду на перед.

В скроневій ділянці зліва виявлене довгасте садно, яке могло виникнути від удару обутою ногою. В м`яких покровах черепа в лівш скроневій області, відповідно вищевказаному садну, крововиливів не виявлено. Вищевказане свідчить про дотичну дію твердого предмету ( т. 1 а. с 380-381 ).

В судовому засіданні в суді 1 інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 04.11.2004 року біля обіду їй подзвонив старший син ОСОБА_14 та повідомив, що її менший син ОСОБА_13 знаходиться в реанімаційному відділенні 3 міської лікарні м. Черкаси без свідомості, вона 05.11.2004 року приїхала до лікарні і їй повідомили, що у ОСОБА_13 алкогольна кома. В цей же день, близько 13 год. її син помер не приходячи до свідомості. Біля 17 год. до неї додому прийшли працівники міліції, які повідомили, що її сина побили перед тим, як його забрала швидка допомога.

Свідок ОСОБА_14 , під час розгляду справи судом першої інстанції, підтримав покази, які давав на досудовому слідстві та пояснив, що з ОСОБА_7 він та його брат ОСОБА_13 були знайомі напротязі декількох років та підтримували дружні стосунки. Напередодні події він, його брат, ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ще кілька друзів декілька днів вживали спиртні напої. 03.11.2004 року близько 21 год. він з друзями пішов в бар "Хоббі", розташований по вул. Сумгаїтській в м. Черкаси, а через пів години до них приєднався ОСОБА_13 і вони разом продовжили розпивати спиртні нaпої. Через деякий час між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт, а трохи пізніше він помітив, що вони вийшли з бару. Через 3-5 хвилин він разом з ОСОБА_16 також вийшли на двір і побачили, що між хлопцями відбувається бійка, а саме : він бачив, як ОСОБА_7 наніс удар рукою в область голови ОСОБА_13 , після цього удару останній трохи нахилився вперед, після чого ОСОБА_7 наніс другий удар вже ногою в область лівої частини голови, від якого ОСОБА_13 упав на асфальтове покриття. Він з друзями намагався привести ОСОБА_17 до тями, однак їм це не вдалося. Через деякий час приїхала міліція та карета швидкої допомоги, яка госпіталізувала ОСОБА_13 до ЧМЛ № 3. Лікарям швидкої він про бійку нічого не казав, а повідомив про неї пізніше.

Як вбачається з показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , він 04.11.2004 року біля 00 год. 25 хв. він, як черговий лікар в складі карети швидкої допомоги виїжджав на виклик до бару « Хоббі ». По прибуттю на місце виклику, він побачив чотирьох невідомих йому молодих хлопців, які тримали напівроздягненого хлопця, який був без свідомості. Брат останнього, пояснив, що вони пили горілку та пиво напротязі двох днів і брат раптово втратив свідомість за столом. ОСОБА_14 був доставлений в 3 міську лікарню м. Черкаси з початковим діагнозом «алкогольна кома». Про те, що потерпілий ОСОБА_13 падав, і що відбулась бійка, ніхто не повідомляв, явних тілесних ушкоджень на ньому не було.

Як вбачається з показів свідків, даних на досудовому слідстві та досліджених в судовому засіданні:

- ОСОБА_19 , який пояснив, що 03.11.2004 року в 16 год. він заступив на нічне чергування в терапевтичному відділенні 3 міської лікарні черговим лікарем. 04.11.2004 р. біля першої години його викликали в приймальне відділення для огляду хворого, доставленого каретою швидкої допомоги з діагнозом «алкогольна кома». На його запитання що сталося, брат потерпілого повідомив, що вони вдвох пили горілку та пиво, після чого потерпілому стало погано. Коли він спитав брата хворого, чи той падав i чи не було травм, то він це категорично заперечив. Після огляду хворого лікарями невропатологом та реаніматологом йому був поставлений попередній діагноз «Алкогольна інтоксикація. Алкогольна кома», у зв`язку з чим, для подальшого лікування хворий був поміщений у відділені реанімації. ( т. 1 а.с. 97 );

- ОСОБА_20 який пояснив, що 03.11.2004 року на початку 21-00 год. він відпочивав в барі «Хоббі» разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , а через деякий час до бару прийшов ОСОБА_13 і підсів за їхній столик, де вони вживали спиртні напої. Через 30 хв. ОСОБА_13 захмелів та почав нецензурно висловлюватися в бік дівчат, які сиділи за сусіднім століком. ОСОБА_14 вивів брата з бару, однак він повернувся і знов почав кричати та виражатися нецензурною лайкою. Вийшовши з бару на двір він побачив, як ОСОБА_13 бігає за ОСОБА_7 i кричить, що він його зараз уб`є, біля них в цей час стояв ОСОБА_14 .. Потім він повернувся назад до бару, а коли вийшов то побачив, що ОСОБА_13 падає на асфальтовану дорогу. Чому останній впав він не бачив, однак зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що це сталося після його удару ногою. Після падіння ОСОБА_13 не піднімався, а ОСОБА_14 сказав, що розбереться сам i спочатку не хотів викликати швидку допомогу. Через деякий час приїхала карета швидкої допомоги і забрала ОСОБА_13 до лікарні, з ними поїхав в ОСОБА_14 ( т. 1 а. с. 31, 100, 147-149, т. 2 а. с. 146-147 );

- ОСОБА_21 про те, що 03.11.2004 року біля 23 год. він приїхав в бар «Хоббі», для того, щоб розвезти співробітників бару по домівках. Знаходячись в приміщенні бару, він побачив молодого хлопця, який був дуже п`яний та намагався підсісти за стіл іншої компанії та щось голосно кричав. Він запропонував йому залишити приміщення бару, сказавши при цьому: "Toбi досить, іди додому", і хлопець вийшов з бару на вулицю. Після чого, десь біля 00 год. 30 хв. він разом з співробітниками намагалися від`їхати від бару, однак автомобіль зупинили чотири хлопці, яких він бачив в барі та попросили відвезти п`яного додому на вул. Корольова. В цей час він побачив, що біля бордюру на асфальті лежав чоловік. Він сказав хлопцям, що зараз розвезе співробітників бару, а тоді повернеться, однак коли він повернувся, там вже перебували співробітники міліції (т. 1 а. с. 16 );

- ОСОБА_22 про те, що 03.11.2004 року біля 19 год. вона перебувала в барі «Хоббі» разом зi своєю подругою ОСОБА_23 та знайомою на ім`я ОСОБА_24 . Приблизно в 20 год. в бар зайшли їхні знайомі ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_20 , які присіли через два столика від них та взяли пляшку коньяку. Десь в 22 год. в бар зайшов ОСОБА_13 , який був в стані алкогольного сп`яніння. Через деякий час він підсів за їx столик та почав зачіпати. Світлана підійшла до ОСОБА_14 та попрохала, щоб він забрав свого брата від їx столика, на що він запропонував ОСОБА_13 вийти на вулицю, однак він відмовився та почав сваритися в його адресу, в цей час до них підійшов ОСОБА_21 i вони вдвох з ОСОБА_14 вивели його з бару. За ними вийшли ОСОБА_15 та ОСОБА_7 .. Через п`ять хвилин вони викликали таксі i також вийшли на вулицю, де побачили ОСОБА_13 , який лежав на асфальті , а хлопці стояли поруч з ним. На запитання, що трапилося i чи не викликати швидку допомогу, ОСОБА_14 сказав, що нічого не треба, вони самі. В цей час під`їхало таксі і ОСОБА_7 поїхав з ними (т. 1 а. с. 17, т. 2 а. с. 148-149 ).

Вищенаведені докази в їх сукупності, яким була надана належна оцінка у вироці суду, узгоджуються між собою та висновками судово-медичних експертиз, показами засудженого, свідка ОСОБА_14 , який був очевидцем вказаного злочину, щодо обставин конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , механізму, способу нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, кількості ударів та їх локалізації, які є достовірними та сумнівів не викликають, та свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за 2 ст. 121 КК України.

Посилання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що він не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , діяв лише з метою самозахисту і тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 119 КК України, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та спростовують його доводи, а тому розцінюються колегією суддів як обраний засудженим спосіб захисту для уникнення відповідальності за більш тяжкий злочин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 першим наніс потерпілому ОСОБА_13 удар кулаком в обличчя, а коли він похилився - наніс другий удар ногою в голову. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам по даній справі та прийшов до правильного висновку, що тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого, виникли від дій ОСОБА_7 , який умисно наніс два удари потерпілому, від яких той впав і вдарився головою об асфальтоване покриття, в результаті чого отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті ОСОБА_13 .

Також не підлягають до задоволення і апеляційні доводи потерпілої ОСОБА_9 про наявність у засудженого ОСОБА_7 умислу на вбивство її сина ОСОБА_13 , оскільки вказані обставини не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінальної справи.

Доводи потерпілої про спричинення її сину близько 10, а не 2 ударів не знайшли свого підтвердження як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції, та спростовуються показами засудженого, свідка ОСОБА_14 , який був безпосереднім очевидцем конфлікту та пояснював, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 два удари, по одному рукою та ногою, та висновками судово-медичних експертиз.

Також, не є доречними твердження потерпілої про незаконність рішення слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи відносно засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 263 КК України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, органом досудового слідства, на виконання ухвали апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2009 року проведено перевірку щодо наявності в діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. За результатами даної перевірки ст. слідчого СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_25 винесено постанову про відмову в притягненні ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, за відсутності в його діях складу даного злочину.

Тому, твердження потерпілої ОСОБА_9 про нанесення ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень металевим кастетом, є припущенням, яке жодними доказами не підтверджено та спростовуються вказаною постановою, яка є чинною, також висновками судово-медичних експертиз щодо локалізації та механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Також, доводи потерпілої про направлення матеріалів кримінальної справи на додаткове розслідування, так як в діях ОСОБА_7 вона вбачає склад злочину, передбачений п.7 ч.2 ст. 115 КК України, є небгрунтованими, оскільки досудове слідство по справі проведено з дотриманням вимог статей 22 і 64 КПК України (1960 року), суд першої інстанції дав вірну оцінку здобутим по справі доказам, були досліджені всі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону не встановлено, а доводів, які б свідчили про суттєву неповноту досудового слідства та істотні порушення вимог кримінально-процесуального законодавства під час його проведення потерпіла в своїй апеляції не навела. Крім того, з часу вчинення злочину минуло майже одинадцять років, тому твердження потерплої щодо можливості здобуття нових доказів по справі після направлення даної справи для проведення додаткового розслідування колегія суддів вважає безпідставними.

Що стосується покарання, призначеного засудженому ОСОБА_7 , то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і призначене з врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, особи обвинуваченого, який характеризується позитивно по місцю проживання та попередньої роботи, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, яку виховує самостійно, і за відсутністю обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на 7 років.

При цьому, суд першої інстанції, з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин в 2004 році прийшов до вірного висновку про необхідність звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Крім того, як встановлено під час апеляційного розгляду даної справи, засуджений ОСОБА_7 відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» на даний час проходить службу по призову за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь вини засудженого, невідшкодування ним завданих потерпілій збитків, характер, обсяг, глибину та тривалість заподіяних останній моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, з урахуванням роз`яснень Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і оцінив моральну шкоду в сумі 150000 грн., яка являється співрозмірною з перенесеними потерпілою стражданнями.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вирішив цивільний позов потерпілої з дотриманням вимог закону, обґрунтовано ухвалив стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 150000 грн., а тому доводи засудженого про її зменшення не підлягають до задоволення.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 367 КПК України (1960 року) підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляції потерпілої ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий :

Судді :