Справа № 11-675/2007
рік Головуючий
у 1-й інстанції: Мачула О.М.
ст.140 ч. 1 КК України Доповідач
апеляційної інстанції: Губа О.О.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
вересня 2007 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у
складі:

головуючого: Ржепецького О.П.

суддів: Дзюби Ф.С.,
Губи О.О.

за участю
прокурора: Багірової В.А.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями
ОСОБА_1, звільненного на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від покарання у
звязку з закінченням строків давності, потерпілого ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3 огли на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2007
року, яким:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з вищою
освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого по АДРЕСА_1, раніше не судимого,

- визнано винним за ст. 140 ч. 1 КК України.

На підставі п. 2
ч. 2 ст. 49 КК України відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України

ОСОБА_1
звільнений від покарання у зв'язку із закінченням строків

давності.

Постановлено стягнути з Миколаївської міської поліклініки № 3 на користь
ОСОБА_2 179 грн. 11 коп. на відшкодування заподіяних злочином матеріальних
збитків та 10000 грн. в якості компенсації моральної шкоди. В решті позовних
вимог відмовлено.

Згідно
вироку ОСОБА_1 визнаний винним за вчинення злочину за наступних обставин.

Наказом головного лікаря №
36 - к від
21.04.1999 року відповідно до наказу начальника управління охорони здоров'я виконкому
Миколаївської міськради від 14.04.1999 року № 58 - к ОСОБА_1 був
призначений на посаду лікаря-уролога поліклініки № 3 і ознайомлений зі своїми
функціональними обов'язками.

18.07.2002 року зі скаргами на біль в лівій верхній
частині пахової області в лікарню швидкої медичної допомоги м. Миколаєва
спеціальним транспортом було доставлено ОСОБА_2, який був оглянутий черговим
лікарем і направлений на ультразвукове дослідження органів черевної порожнини
(УЗД). За результатами обслідування хворому було рекомендовано звернутись в
плановому порядку до лікаря за місцем проживання.

25 липня 2002 року ОСОБА_2 звернувся до лікаря ОСОБА_1,
який особисто оглянув хворого та надані ним документи, в тому числі висновок
УЗД від 18.07.2002 року, про що зробив запис в амбулаторній картці та додатково
призначив лабораторні і інструментальні обстеження.

9 серпня 2002 року ОСОБА_1 повторно оглянув ОСОБА_2 та
документи про результати лабораторних досліджень, висновок УЗД від 26.07.2002
року та рентгенографічні знімки. Неналежно виконуючи свої професійні обов'язки
внаслідок несумлінного до них ставлення (п. 8 посадової інструкції від
20.12.2000 року) ОСОБА_1 з урахуванням даних ультразвукових досліджень від
18.07.2002 року та від 26.07.2002 року не звернув увагу ОСОБА_2 на утворення
лівої нирки у останнього і не направив ОСОБА_2 на консультацію в урологічне
відділення обласного онкологічного диспансеру чи до іншого медичного закладу
аналогічного напрямку для встановлення природи та характеру цього захворювання
з метою визначення тактики його лікування.

Крім того, всупереч вимогам п. 15 посадової інструкції ОСОБА_1 не вніс в
амбулаторну картку хворого запис про наслідки третього огляду ОСОБА_2,
проведений ним (ОСОБА_1) після 9 серпня 2002 року.

Неналежне виконання ОСОБА_1 перелічених професійних
обов'язків потягло за собою значну затримку виявлення захворювання лівої нирки
у ОСОБА_2, яке було виявлено тільки у лютому - березні 2004 року, що в свою
чергу суттєво погіршало перспективи його одужання і спричинило тяжкі наслідки
для хворого, оскільки в подальшому у ОСОБА_2 було підтверджено наявність
злоякісної пухлини.

На вирок
суду подані апеляції:

- потерпілий ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 огли,

посилаючись на порушення норм Конституції України, Цивільного кодексу

України та інших нормативних Законів при вирішенні питання про стягнення

на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди, просять вирок суду

в частині стягнення з Миколаївської міської поліклініки № З

матеріальної та моральної шкоди скасувати, розглянути в апеляційному

порядку цивільний позов і стягнути з відповідача по 500000 грн.
матеріальної

і моральної шкоди. Крім того, розглянути інші позовні вимоги, викладені в

цивільному позові. В іншій частині вирок суду апелянтами не оспорюється.

- засуджений ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків

суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку зібраних доказів по

справі, невірне тлумачення посадових інструкцій та необгрунтованність його

засудження за ст. 140 ч. 1 КК України, просить вирок суду скасувати та

постановити відносно нього виправдувальний вирок або направити справу на

новий судовий розгляд. На думку апелянта, по справі відсутні докази його

вини, оскільки він не бачив рентгенографічних знімків, а тому не мав

можливості встановити симптоми захворювання лівої нирки не направив

хворого ОСОБА_2 на консультацію в урологічне відділення обласного

онкологічного диспансеру. А за відсутності зазначених знімків, він не міг

можливості встановити діагноз "рак". У зв'язку з цим висновок
суду, що він

був зобов'язаний направити ОСОБА_2 на консультацію, на думку

апелянта, є помилковим і він спростовується даними судово-медичних

експертиз. Крім того, посилається на те, що свідок ОСОБА_4 на

досудовому слідстві неправдиві пояснення щодо того, що вона занесла

рентгенографічні знімки хворого ОСОБА_2 до кабінету лікаря

ОСОБА_1 Інших доказів щодо цього факту по справі відсутні. Звертає

увагу, що вирок суду і постанова про зміну обвинувачення прокурором в

суді за змістом практично ідентичні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Багірової В.А. про законність та
обгрунтованність вироку суду, перевіривши матеріали кримінальної справи,
обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинних дій за обставин,
зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений
сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, є обгрунтованим і не
оспорюється в апеляції потерпілим ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 огли.

Що
стосується тверджень ОСОБА_1 про відсутність доказів його вини за ст. 140 ч. 1
КК України та необгрунтованність вироку щодо нього, то вони є безпідставними.

Так, з пояснень потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що 18.07.2002 року за
станом здоров'я був доставлений до лікарні швидкою медичної допомоги м.
Миколаєва, де був оглянутий черговим лікарем і там були проведені обслідування.
Йому було рекомендовано звернутись до лікаря за місцем проживання. Наступного
дня він відвідав лікаря-інфекціоніста, а 25.07.2002 року - лікаря ОСОБА_1, який оглянув
його особисто, надані ним документи про результати УЗД від 18.07.2002 року та
виписав направлення на здачу аналізів і додатково призначив УЗД та
рентгенівське обстеження. 9.07.2002 року він знову звернувся до ОСОБА_1, який
повторно оглянув його та документи про результати лабораторних досліджень сечі,
крові, УЗД від 26.07.2002 року та рентгенівські знімки. За результатами огляду
ОСОБА_1 повідомив, що у нього все в порядку і окрім піску в нирках ніяких захворювань
органів сечостатевої системи немає. Після цього лікар поставив діагноз
"оксалатурія" і виписав рецепт для придбання сечогінних засобів.
Приблизно через тиждень він знову прийшов до ОСОБА_1 на прийом. Той знову
оглянув його та медичні документи і повідомив, що захворювань урологічного
характеру у нього немає. Віддав "на пам'ять" рентгенівські знімки.
Тільки в лютому-березні 2004 року в процесі проходження медичної комісії для
підтвердження групи інвалідності по іншому захворюванню завідуючим урологічним
відділенням поліклініки № 3 ОСОБА_5 у нього було виявлено пухлину лівої нирки.
Потім це підтвердили завідуючий онко-урологічним відділенням лікарні № 3 м.
Миколаєва ОСОБА_6 та лікар-онкоуролог ОСОБА_7 При цьому, зазначеними особами
йому було роз'яснено про необхідність негайного проведення операції та видано
перелік медикаментів і препаратів, які йому необхідно було придбати. Але він
відмовився від операції, оскільки не мав коштів на придбання необхідних
медикаментів та препаратів.

Пояснення потерпілого ОСОБА_2 узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про те, що під час проходження ОСОБА_2 медичного обстеження для
підтвердження йому третьої групи інвалідності лікувально-консультативною
комісією на підставі наявних в амбулаторній картці документів, в тому числі
рентгенограм, наданих самим ОСОБА_2, які вручив йому лікар ОСОБА_1 "на
пам'ять", у хворого було виявлено утворення лівої нирки. Це ж було
підтверджено і результатами призначених досліджень. В процесі вивчення
амбулаторної картки ОСОБА_2 було встановлено, що вказану пухлину лікар ОСОБА_1
міг і повинен був виявити ще в липні-серпні 2002 року на підставі висновків УЗД
від 18 та 26 липня 2002 року, і направити його на консультацію фахівців-медиків
для вирішення питання про призначення хворому додаткового обстеження та
відповідного лікування.

Крім
того, свідок ОСОБА_6 пояснив, що на даний час навіть без гістологічного
дослідження матеріалу можна зробити достовірний висновок про характер
захворювання, яке є саме раком. Із медичних документів

ОСОБА_2
динаміка вказаного захворювання має стійку тенденцію до збільшення розмірів
пухлини, тобто до погіршення. Зокрема, характер протікання захворювання
протягом тривалого часу з урахуванням комплексу даних різних діагностичних
досліджень, а також наявність метастаз, дають підстави стверджувати про те, що
у ОСОБА_2 має місце злоякісне утворення лівої нирки. Цей діагноз було
підтверджено фахівцями Київського науково-дослідного інституту урології АМН
України в квітні 2007 року і саме від цього захворювання на даний час проходить
курс лікування ОСОБА_2 в умовах поліклініки № 3 м. Миколаєва під контролем
фахівців онко-урологічного відділення Миколаївської лікарні № 3.

Із висновку обласного уролога Семенця А.В. від 06.04.2004
року № 312 вбачається, що у ОСОБА_2 станом на липень 2002 року мав місце процес
невстановленого генезу лівої нирки (доброякісна чи злоякісна пухлина, кіста чи
абсцес нирки, метастази невстановленого джерела, постравматична гематома і
т.п.), який лікар ОСОБА_1 мав можливість виявити, запідозривши будь-яке з
перелічених захворювань. Також з зазначеного висновку вбачається, що згідно з
наданими фахівцеві медичними документами та даними спеціальних досліджень ним
встановлено, що характер і величина лівої нирки за 2 останні роки суттєво не
змінились (а.с. 38 т. 1).

Також із консультативного висновку лікаря-спеціаліста
Гаврілкина В.М. від 2.04.2004 року видно, що на момент обслідування в липні
2002 року у ОСОБА_2 мала місце пухлина лівої нирки, що підтверджується
клінічним дослідженням, висновком УЗД та рентгенограмами, але лікарем ОСОБА_1
вона виявлена не була, незважаючи на наявність такої можливості, в тому числі з
урахуванням можливості направлення хворого на консультацію онкоуролога. На
момент надання висновку ОСОБА_2 потребував оперативного лікування - нефректомії
з подальшою хімічної та рентгенотерапією (а.с. 122-124 т. 1).

Із
пояснень судово-медичного експерта Дерюгіної О.В. (приймала участь в складі
комісії експертів при проведенні судово-медичної експертизи по цивільній справі
в ході перевірки заяви потерпілого) вбачається, що станом на липень 2002 року
згідно з даними УЗД від 18.07.2002 року були підстави для встановлення діагнозу
утворення лівої нирки, а тому ОСОБА_1 повинен був направити хворого ОСОБА_2 на
консультацію онкоуролога для підтвердження чи спростування такого діагнозу.
Встановлений хворому діагноз оксалатурія не є правильним, оскільки наявність
піску в сечі є наслідком якогось захворювання, яке лікарем встановлено не було.
З виставленим діагнозом - рак лівої нирки вона згодна (а.с. 120, 121 т. 1).

Висновки комісійної судово-медичної експертизи № 58-К від 24.09.2004 року
та повторної комісійної № 58-К від 29.04.2004 року (проведених в рамках
цивільної справи № 2-6911/2004 року за позовом ОСОБА_2 до закладів охорони
здоров'я про стягнення матеріальної та моральної шкоди) свідчать, що лікар
ОСОБА_1 міг виставити попередній діагноз: пухлина нирки (а.с. 105-109, 112-116
т. 1).

Із висновків комісійної (комплексної) судово-медичної експертизи від
14.04.2006 року № 7-К вбачається, що станом на липень 2002 року у ОСОБА_2 мало
місце утворення лівої нирки (а.с. 167-171 т. 2).

Що стосується висновку комісії експертів в тій частині, що за результатами
ультразвукового дослідження і урографії в серпні 2002 року ОСОБА_1 не мав
можливості діагностувати у ОСОБА_2 наявність "утворення лівої нирки"
після однократного його звернення, то судом він обгрунтованно не взятий до
уваги, оскільки цей висновок спростовується вище наведеними доказами та
сукупністю інших, зокрема: консультативним висновком лікаря-спеціалиста від
2.04.2004 року (а.с. 122-124 т. 1), висновком обласного уролога від 06.04.2004
року № 312 (а.с. 38 т. 1). Також це спростовується і медичною документацією на
ім'я ОСОБА_2

Крім того, цей висновок спростовується висновками повторної комісійної (комплексної)
судово-медичної експертизи від 28.12.2006 року № 319, проведеною Одеським
обласним бюро СМЕ, з яких вбачається, що виставлений ОСОБА_1 в липні-серпні
2002 року діагноз "оксалатурія" був неповним і вказував лише на
наявність патологічних змін і лише сольового складу сечі ОСОБА_2 При цьому
ОСОБА_6 не було відображено наявність у хворого утворення лівої нирки, про
наявність якого в свою чергу свідчили висновки УЗД від 18.07. та 26.07 2002
року, що знаходилися в амбулаторній картці разом з іншими дослідженнями (а.с.
240-252 т. 2).

Сам ОСОБА_1 не заперечував проти того, що ОСОБА_2 на першому прийомі
25ю07ю2002 року надав йому висновок УЗД нирок від 18.07.2002 року, а під час
повторного огляду - аналогічний висновок УЗД від 26.07.2002 року, а також результатами
аналізів крові та сечі. Такі пояснення ОСОБА_1 надав і на ім'я прокурора
Заводського району м. Миколаєва і це підтверджується записами, які є в
амбулаторній картці ОСОБА_2 (а.с. 42,43т.1).

Також,
із висновків зазначеної вище експертизи також вбачається, що ОСОБА_1 при
ознайомленні з результатами УЗД нирок ОСОБА_2 на момент звернення за медичної
допомогою 9.08.2002 року міг і повинен був звернути особливу увагу на наявність
у хворого пухлини лівої нирки і для встановлення більш точного діагнозу призначити
йому консультацію

онколога чи направити в
урологічне відділення онкодиспансеру. Крім того, незалежно від характеру
зазначеного патологічного процесу лівої нирки ОСОБА_2 відсутність точної
діагностики і адекватного лікування дозволили цій патології розвиватись,
погіршуючи тим самим стан хворого і ускладнюючи подальше лікування.

Із висновку Київського науково-дослідного інституту урології АМН України
від 2.04.2007 року також вбачається, що ОСОБА_2 встановлений діагноз: рак лівої
нирки з проникненням хвороби в підшлункову залозу і поперековий м'яз та
метастазами (а.с. 290 т. 2).

Сукупність зазначених доказів спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що він
не мав в своєму розпорядженні рентгенівських знімків, а за наданими висновками
УЗД, результатами аналізів не міг встановити діагноз у хворого ОСОБА_2: пухлина
лівої нирки. Про наявність в розпорядженні ОСОБА_1 рентгенівських знімків
свідчать матеріали справи, а саме: поясненнями свідків ОСОБА_8 - завідуючої
рентген­кабінетом, ОСОБА_9 - медичної сестри урологічного відділення та дані
журналів реєстрації рентген-обстеження поліклініки № 3 та обліку рентгеновськиї
знімків урологічного відділення (а.с. 118, 119 т. 1).

Оцінюючи наведені докази в сукупністі з іншими доказами по справі, суд
першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про неналежне виконання
професійних обов'язків лікарем ОСОБА_1 внаслідок несумлінного до них ставлення,
що це спричинило тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_2 і правильно кваліфікував
його дії за ч. 1 ст. 140 КК України.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 про
те, суд необгрунтовано зменьшив суму відшкодування шкоди: матеріальної - до 179
грн. 11 коп., моральної - до 10000 грн., то вони є безпідставними. На думку
колегії суддів, розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди
потерпілому, визначеної судом, відповідає нормам матеріального і процесуального
права та підтверджується доказами, які є в матеріалах справи.

Так, сума 179 грн. 11 коп., стягнутої на користь ОСОБА_2
матеріальної шкоди, підтверджується витратами на діагностичні дослідження та
пов'язані з ними транспортні витрати. Наявність інших реальних витрат ОСОБА_2
не підтвердив. До того ж частина медичних послуг, наданих ОСОБА_2,
фінансувалась медичними установами (а.с.328 т. 2), а також за рахунок
відповідних бюджетних коштів.

Інші
позовні вимоги потерпілого ОСОБА_2 про необхідність стягнення з відповідача
вартості донорської нирки на даний час, оплати

60000
грн. його представнику ОСОБА_3 за надання йому правової допомоги також є безпідставними,
оскільки документально не підтверджені позивачем. Крім того, відповідно до
рекомендацій КНДГУ АМН України від 2.04.2007 року ОСОБА_2 відмовився від
проведення лікування хірургічним шляхом.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди
потерпілому ОСОБА_2 суд в достатній мірі врахував ступінь тяжкості і тривалість
спричинених йому фізичних та моральних страждань, стан його здоров'я,
матеріальне становище та інші обставини. А тому вважати такий висновок суду
незаконним, колегія суддів не вбачає

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, підстав для скасування
вироку в частині цивільного позову немає.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляції
засудженого ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 огли
залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від
25 липня 2007 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.