Справа №489/7684/13-к 20.01.2015 20.01.2015 20.01.2015
Провадження: № 11-кп/784/62/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 317 ч. 2 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0002038 апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2014 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Костянтинівка Жовтневого району Миколаївської області, проживаючої в АДРЕСА_1

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 317 ч. 2 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого в АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 317 ч. 2 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_10

обвинувачені: ОСОБА_9 , ОСОБА_7

захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_11

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 317 ч. 2 КК України та їй призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_9 визначене остаточне покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.06.2013 року та цим вироком, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 317 ч. 2 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнані невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, та виправдані за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 317 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції зі зміною складу суду.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скару.
Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що вважає рішення суду 1 інстанції в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 317 КК України винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Вказує, що суд 1 інстанції бездоказово на власний розсуд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_9 надала приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів. Зазначає, що ОСОБА_9 не має жодного відношення до квартири АДРЕСА_3 , оскільки власником вказаної квартири є ОСОБА_12 .

Вказує, що ОСОБА_9 жодних домовленостей зі ОСОБА_7 з приводу надання приміщення для вживання наркотичних засобів не мала, що підтверджується показаннями ОСОБА_7 , а лише факт того, що ОСОБА_9 зробила закупнику ін`єкцію не підтверджує об`єктивну сторону ст. 317 КК України.

Зазначає, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали суду неправдиві свідчення, навмисно обмовивши обвинувачену.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що формулювання обвинувачення не відповідає дійсності, оскільки вказане приміщення належить іншій особі, вільного доступу до приміщення він не мав, а лише іноді заходив до квартири.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи висновків суду в частині засудження обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 317 КК України та розміру призначеного покарання, вказує, що висновки суду в частині виправдання вказаних осіб у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, крім того, судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначає, що висновки суду про те, що оперативна закупка наркотичного засобу у ОСОБА_9 проведена з суттєвим порушенням встановленого законом порядку, не відповідають дійсності, що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи та переглянутим в судовому засіданні.

Вказує, що з відеозапису вбачається, що закупник ОСОБА_13 намагався надати ОСОБА_9 гроші, однак вона спочатку відмовилася та взяла гроші пізніше в будинку. Зазначає, що номери та номінали купюр, виданих закупнику, повністю співпадають з купюрами, виявленими в ході обшуку, фактів фальсифікації доказів судом не встановлено.

Вказує, що в ході судового розгляду суду надано протокол проведення негласних слідчих розшукових дій у формі аудіоконтролю, з якого вбачається, що дії ОСОБА_9 та ОСОБА_15 в частині збуту наркотичних засобів носили систематичний характер, а в ході обшуку у них виявлені предмети, які застосовувались для виготовлення наркотичних засобів.

Зазначає, що судом 1 інстанції порушенні вимоги п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України, а саме: у резолютивній частині вироку не зазначено рішення про виправдання ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КПК України, за епізодом надання ОСОБА_16 приміщення для вживання наркотичних засобів, однак, при цьому, вказаний факт викладений у мотивувальній частині вироку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2013 року приблизно о 12.43 год. ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою зі ОСОБА_7 , знаходячись за місцем тимчасового мешкання по АДРЕСА_4 , надали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 приміщення вищевказаної квартири для незаконного вживання наркотичного засобу опію ацетильованого. При цьому ОСОБА_9 зробила ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ін`єкцію наркотичного засобу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , їх захисників та прокурора на підтримку своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд 1 інстанції повно та всебічно дослідив обставини кримінального провадження, надав належну оцінку дослідженим доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 317 ч. 2 КК України, та вірно кваліфікував їх дії як надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, вчиненому групою осіб.

Висновки суду ґрунтуються на достатніх і допустимих доказах, які ретельно досліджені у судовому засіданні, і ці висновки є правильними.

В суді 1 інстанції обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 свою вину у наданні приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів не визнали, однак не заперечували, що 25.06.2013 року в квартирі АДРЕСА_5 перевулку, 1 ОСОБА_9 зробила укол ОСОБА_13 та ОСОБА_17 і зайшли вони в цю квартиру саме для того, щоб прийняти наркотичні засоби.

Ці обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_17 .. Зокрема свідок ОСОБА_13 підтвердив, що в кінці червня 2013 року він прийшов до ОСОБА_9 , в неї були хлопець з дівчиною. Крім того, там були ще чоловік і жінка, які також вживали опіум. ОСОБА_9 зробила йому укол, а другий шприц з наркотиком він взяв з собою. В його присутності опій вживали декілька осіб, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 дали дозвіл йому на вживання наркотику в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона тричі купувала наркотики у ОСОБА_9 .. В червні 2013 року вона подзвонила ОСОБА_9 і домовилась про купівлю опію. ОСОБА_9 сказала їй їхати на перехрещення вулиці Космонавтів і проспекту Жовтневий. Там вона зустріла ОСОБА_7 , який сказав куди їй далі їхати. Коли приїхала до ОСОБА_9 , та завела в будинок, ОСОБА_7 дав наркотик і ОСОБА_9 зробила їй укол, тому що сама не може робити ін`єкції. В будинку були ще незнайомі люди.

Показання вказаних свідків підтверджуються даними медичних карток амбулаторного хворого від 25.06.2013 року, згідно яких у ОСОБА_13 та ОСОБА_17 виявлена гостра інтоксикація внаслідок вживання опіатів.

Колегія вважає, що суд правильно прийняв до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, дані протоколу обшуку, протоколу про результати проведення негласних слідчих дій від 02.07.2013 року та досліджених судом аудіо записів вказаних слідчих дій, та поклав їх в основу вироку, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи.

Наведені вище докази спростовують твердження апелянтів про недоведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину, а тому апеляційний суд не має підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження.

За таких обставин, суд всебічно і повно дослідив обставини справи та обгрунтовано визнав ОСОБА_9 і ОСОБА_7 винними і правильно кваліфікував їх дії за ст. 317 ч. 2 КК України.

Твердження ОСОБА_7 про непричетність до вчинення злочину безпідставні, оскільки ретельно були перевірені та обґрунтовано визнали такими, що не відповідають матеріалам справи і викликані наміром обвинуваченого уникнути відповідальності за фактично скоєне.

Свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки у сукупності з іншими наведеними у вироку доказами суд і інстанції належним чином мотивував. З цими висновками погоджується і колегія суддів, тим більш, що в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не навів ніяких інших доводів і доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанцій за обговорюваними питаннями.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що висновки суду про винність ОСОБА_9 в надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, ґрунтується на недостовірних доказах, які сфальсіфіковані працівниками міліції є безпідставними. Крім того, вказавши на допущені, на думку захисника, порушення закону при проведені вказаних слідчих дій, апелянт не вказав на шляхи вирішення цього питання, а апеляційний суд з урахуванням положень ч.3 ст. 404 КПК України позбавлений такої процесуальної можливості.

Із матеріалів справи вбачається, що обшук в кв. АДРЕСА_3 був проведений в порядку передбаченому ч.3 ст.233 КПК України, тобто у зв`язку з невідкладним випадком, що не суперечить вимогам закону. 26.06.2013 року слідчий звернувся в суд з клопотанням про проведення обшуку і отримав дозвіл на проведення обшуку. ( т. 1 а.с. 178-186).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_17 , а також обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підтвердили проведення обшуку 25.06.2013 року в кв. АДРЕСА_3 , законність якого сумніву у суду не викликали. Показання цих свідків є послідовними і відповідають фактичним обставинам справи, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про наявність протиріч в показах свідків, та допущенні порушення закону при проведенні обшуку.

Наведені віще докази спростовують посилання апелянтів про те, що винність ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у наданні приміщення для вживання наркотичного засобу по епізоду від 25.06.2013 року не доведено.

Слід визнати необґрунтованими доводи апелянтів про те, що кв. АДРЕСА_3 не є їх власністю і що вони там не проживали. Ці обставина не впливають на кваліфікації їх дій, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_9 і ОСОБА_7 систематично використовували це приміщення саме для вживання наркотиків, а тому висновок суду про доведеність вини обвинувачених саме в цьому обвинуваченні є правильним.

Не ґрунтується на законі й вимога прокурора про скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді 1 інстанції, оскільки прокурор, виклавши в апеляційній скарзі вимоги щодо скасування всього вироку ( в т.ч. і обвинувального щодо епізоду від 25.06.2013 року) не послався та не навів належних мотивів та підстав для прийняття такого рішення, що суперечить вимогам ст.ст. 412,415 КПК України.

Крім того, апеляційний суд переглядає судові рішення суду 1 інстанції в межах апеляційної скарги та не може погіршити становище обвинувачених, а прокурор виклавши вимоги про скасування вироку не зазначив про те, яким чином при апеляційному розгляді можливо переоцінити докази сторони обвинувачення.

Щодо не зазначення судом підстав виправдання обвинувачених за ч.1 ст. 317 КК України в резолютивній частині вироку, то ця обставина не є підставою для скасування вироку.

Таким чином, підстав для скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, а наведені з зазначеного приводу у скарзі доводи є безпідставними.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому апеляційний суд вважає, що немає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2014 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: