Справа № 1-120/2007р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2007 року
Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого
судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Кондрик
Н.Г., Шевчук Д.Б., Кулинич О.В.,

3 уч. прокурора - Рибки Л.Я.,

та
захисників - ОСОБА_2
, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Кременчуці кримінальну
справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця смт. Семенівка,
Полтавської області, українця, громадянина України, освіта неповна вища, працюючого інженером у СЦ
„Айкон-сервіс", не одруженого, дітей не має,
проживаючого у АДРЕСА_1, раніше
не судимого,

у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

4 жовтня 2004
року близько 19 години в
приміщенні комп'ютерного

клубу „Бомонд", що знаходився у
б.№5 по
вул. Героїв Сталінграду

М. Кременчуці, неповнолітній ОСОБА_4 разом з ОСОБА_1
взяли за

руки та ноги малолітнього ОСОБА_5, 1996 р.н., щоб винести його з

приміщення. Хлопчик пручався,
намагався вирватися, тому ОСОБА_4

не втримав та впустив його.

Внаслідок
падіння та удару головою об підлогу малолітній ОСОБА_5отримав тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток зводу
черепа, забиття головного мозку з
внутрішньо-мозковою гематомою правої лобної долі, гематоми м"яких тканин голови.

Кримінальна
справа відносно ОСОБА_4 закрита
у зв"язку з недосягненням ним віку,
з якої настає кримінальна відповідальність за необережне тяжке тілесне
ушкодження.

Підсудний
ОСОБА_1 фактичних обставин справи не заперечив,
але винним себе у необережному заподіянні потерпілому тяжких тілесних
ушкоджень не визнав. Суду пояснив наступне: адміністратором у комп'ютерному
клубі „Бомонд" не працював, був
його постійним відвідувачем. Брат
власника клуба -ОСОБА_6.- навчав його роботі з комп"ютерами, а він іноді допомагав йому в клубі. 4 жовтня 2004 року після 18 години він також
слідкував за порядком на прохання ОСОБА_6.,
який ненадовго вийшов. Людей в приміщенні було багато, тому він попросив вийти тих, хто не грав. Коли звернувся до відвідувачів
вдруге, то малолітній хлопчик
ОСОБА_5вилаявся на його адресу, побіг і
присів біля столика №9. Направляючись
у його бік, ОСОБА_1 попросив присутніх
допомогти вивести хлопця з клубу. ОСОБА_4, поруч з яким опинився

2

ОСОБА_7, взяв хлопчика під плечі та приподняв. ОСОБА_5 пручався
та „мотав"
ногами, тому ОСОБА_1 взяв
його спочатку за одну ногу, потім за
іншу. ОСОБА_4 також
продовжував тримати ОСОБА_7 під руки,
тому хлопчик висів над підлогою та продовжував пручатися. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . стали рухатися
в напрямку виходу, ОСОБА_1 озирнувся на
столик адміністратора і в цю мить почув звук падіння - ОСОБА_4 не втримав ОСОБА_7
і той впав головою на бетонну підлогу. В момент падіння підсудний продовжував
тримати над підлогою ноги потерпілого.

ОСОБА_1
одразу викликав швидку, потім
супроводжував потерпілого до лікарні. Пояснив,
що заборони щодо відвідування клубу дітьми у віці потерпілого не
існувало; на випадок порушень громадського порядку в клубі була „тривожна
кнопка". Також звертав увагу суду на те,
що не передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій; був
упевнений, що ОСОБА_4. міцно тримає
потерпілого, тим більше, що той був маленького зросту та худорлявої
статури.

Вина
підсудного ОСОБА_1 в інкримінованому злочині доводиться наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що ввечері 4 жовтня 2004
року він був в комп'ютерному клубі,
виграв гроші. Дорослий хлопець ОСОБА_1хотів забрати в нього гроші, він не віддавав. Тоді ОСОБА_1 взяв його за
руки, а ОСОБА_4 за ноги, розкачали його та

впустили, із-за чого він вдарився
головою об підлогу, отримав тяжкі травми та довго лікувався;

- показаннями законного представника потерпілого- ОСОБА_8
, яка
суду пояснила, що у 2004 році її
восьмирічний син ОСОБА_5 часто ходив до
комп'ютерного клубу „Бомонд". 4
жовтня 2004 року
біля 19 години
до них додому прийшов хлопець і
повідомив, що ОСОБА_5 впав в клубі і
його забрала „швидка допомога". В
клубі від ОСОБА_6. її чоловік дізнався,
що син бігав по приміщенню, не
хотів виходити. Тому ОСОБА_4. взяв
його за руки, а ОСОБА_1 - за ноги і хотіли
винести, але ОСОБА_4. впустив
ОСОБА_5а і той отримав тяжкі травми;

- показаннями ОСОБА_4, який суду пояснив,
що ввечері 4 жовтня 2004 року був у
комп"юретному клубі „Бомонд". ОСОБА_1 попросив вийти тих, хто не грав. Діти вийшли, а ОСОБА_5,
який живе з ним в одному дворі,
сховався в туалеті, потім за
столиком, а коли ОСОБА_1 знов запропонував
вийти, то висловився на його адресу
нецензурно. Тому, коли ОСОБА_1 звернувся
до присутніх з проханням допомогти йому вивести хлопчика, він взяв ОСОБА_7, який опинився поруч, ззаду за плечі і підняв; ОСОБА_5 дриґав
ногами. ОСОБА_1 підійшов і взяв його за ноги. В той час, коли вони тримали хлопця над підлогою, той виривався, тому ОСОБА_4
не втримав його і впустив. Ноги ОСОБА_5 продовжував тримати ОСОБА_1. Одразу
викликали „швидку допомогу",
намагалися допомогти ОСОБА_5,
повідомили батьків;

- показаннями свідка ОСОБА_9, який суду пояснив, що у 2004 році
він орендував приміщення в АДРЕСА_2де влаштував комп"ютерний клуб. В цій
справі йому допомагав брат -
ОСОБА_6. Заборони знаходитися в клубі 8-річним дітям не було; на випадок „нештатних" ситуацій в клубі
була „тривожна кнопка". ОСОБА_1 в клубі не працював, тому трудовий договір з ним не укладався.
Знав, що брат навчає ОСОБА_1а роботі з
комп"ютерами, а той виконує його
доручення;

- показаннями свідка
ОСОБА_10., який суду
пояснив, що

3

комп'ютерний
клуб „Бомонд" належав його брату -
приватному підприємцю ОСОБА_9 Він допомогав брату і займався адмістративною
діяльністю в клубі. ОСОБА_1- його знайомий і постійний відвідувач клубу, ніколи адміністратором не працював, а був „довіреною особою" - свідок навчав
ОСОБА_1а роботі на комп"ютерах, а
тов виконував деякі його доручення. 4.10.2004
року ввечері йому небхідно було вийти з клубу, тому попросив ОСОБА_1а доглянути за
порядком. Повернувся через 15-20 хвилин
і дізнався, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 хотіли
винести з приміщення хлопчика, який
бігав по клубу, заважав і неправильно
реагував на зауваження, але ОСОБА_4 його
не втримав і хлопчик упав на бетонну підлогу. Дітям такого віку, як потерпілий, не заборонялося знаходитися в клубі без
батьків;

- показаннями свідка ОСОБА_11, який суду пояснив, що 4
жовтня 2004 року
ввечері був у комп"ютерному клубі „Бомонд" і чув, як хлопчик,
якого він часто бачив в клубі,
висловився нецензурно на адресу ОСОБА_1а і побіг в середину приміщення.
Через 2-3 хвилини
побачив, що хлопчику надають допомогу.
Від присутніх дізнався, що сталося;

·
показаннями свідка ОСОБА_12., який суду пояснив, що 4
жовтня 2004 року
ввечері грав у комп"ютерному клубі. Чув,
як ОСОБА_5висловився нецензурно на адресу ОСОБА_1а, який просив вийти з приміщеня тих, хто не грав. Потім бачив, що ОСОБА_5підбіг до автомата, де стояв ОСОБА_4, і
присів. ОСОБА_4 взяв
його за одежу під плечі і підняв з підлоги,
ОСОБА_5 дриґав ногами. В цей час підійшов ОСОБА_1 і взяв ОСОБА_5а за
ноги, щоб разом винести хлопчика з
клубу. Бачив, що й тоді ОСОБА_5
пручався, намагаючись вирватися, вважав,
що тому ОСОБА_4 його не
втримав і ОСОБА_5 впав на бетонну підлогу головою;

·
показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що перебуваючи у клубі „Бомонд" ввечері 4 жовтня 2004 року, бачив,
як ОСОБА_4 за плечі, а ОСОБА_1 за руки держуть хлопчика, який сміється та виривається. На його очах
хлопчик крутнувся і ОСОБА_4
його випустив з рук на бетонну підлогу. Одразу викликали „швидку допомогу";

·
протоколом відтворення обстановки та обставин події за
участю підсудного ОСОБА_1а від 18.12.2004
року, де підсудний пояснив та
показав, як він та ОСОБА_4 тримали
потерпілого за руки та ноги, як він
виривався та впав на підлогу (т. 1, а.с. 53-58);

·
протоколом відтворення обстановки та обставин події за
участю ОСОБА_4 від 18.12.2004 року, де він також пояснив та показав, як вони з ОСОБА_1ом, тримаючи потерпілого за руки та ноги, хотіли винести його з приміщення, але той пручався і ОСОБА_4 його впустив на
підлогу(т.1, а.с. 48-52);

·
протоколом відтворення обстановки та обставин події за
участю свідка ОСОБА_14, під час якого
свідок пояснив та показав, як спочатку ОСОБА_4 взяв потерпілого
ззаду за одежу або під руки, а потім
ОСОБА_1 - за ноги
і в такому стані потерпілий пручався(т. 1, а.с. 260);

·
висновком судово-медичної експертизи №200 від 06.02.2006 року про
те, що механізм виникнення тілесних
ушкоджень у потерпілого, зазначений
підсудним під час відтворення обстановки та обставин події, не протирічить дэнним, отриманим
під час судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 205);

додатковим
висновком експерта №460 від 20.03.2006 року про
те, що тілесні ушкодження потерпілого є
не характерними для багаторазового

4

падіння (2-3 рази); ... і є не
характерними для вільного падіння з висоти власного зросту(т. 1,
а.с. 219);

-висновком
комісійної судово-медичної експертизи №139
від 01.11.2006 року про
те, що заподіяні потерпілому тілесні
ушкодження відносяться до тяжких по критерію небезпеки для життя; механізмом їх
утворення слугував удар зі значною силою потиличною областю голови зліва об
тупий переважаючий предет з утворенням ділянки геморагічного забою мозку в
правій лобній області по протиударному механізму, що могло мати місце при падінні дитини на
площині(т. 1, а.с. 324);

Досліджені
судом докази є належними, допустимими та
достатніми для визнання ОСОБА_1 винним у інкримінованому йому злочині. Суд
переконався, що під час зазначених подій
ОСОБА_1 не мав права і підстав діяти в обраний ним спосіб і виносити 8-річного
потерпілого з приміщення. Незважаючи на провокативну поведінку потерпілої
дитини -бігав, ховався,
заважав іншим, висловився на
адресу підсудного нецензурно -
така поведінка нікому з оточуючих не загрожувала. З огляду на це ОСОБА_1
мав реагувати на неї адекватно. Навіть вирішивши вивести потерпілого з
клубу, міг обрати і мав би обрати для
цього інший, безпечний спосіб. Підсудний
мав врахувати, що ОСОБА_5 активно
протидіє спробам його заспокоїти -
навіть в руках у ОСОБА_4а
пручався, дриґав ногами. За таких
обставин в жодному випадку ОСОБА_1 не міг розраховувати на допомогу ОСОБА_4а, який в той час сам був 14-річним підлітком (т. 1,
а.с. 50-52,
фототаблиця до протоколу відтворення).

За таких
обставин суд прийшов до висновку, що
ОСОБА_1 діяв із злочинною недбалістю: хоча не передбачав можливості настання
внаслідок своїх дій зазначеної шкоди для здоров'я потерпілого, але повинен був і міг передбачити це, діючи з більшою обачністю.

Суд
кваліфікує дії ОСОБА_1 за ст. 128
КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Об'єктивних
даних про умисне заподіяння ОСОБА_1ом тяжких тілесних ушкоджень потерпілому суд
не отримав. Показання малолітнього потерпілого про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розкачали його та кинули на підлогу, не підтверджуються іншими доказами. Законний
представник потерпілого - його мати ОСОБА_15
- показання сина пояснила перенесеною тяжкою травмою, а також тим,
що син багато разів був свідком обговорення різних версій тієї трагедії, тому склав про неї власне уявлення.Відповідно
до ч.2 ст. 66 КК України суд визнає
такими, що пом'якшують покарання
ОСОБА_1наступні обставини: молодий вік підсудного, те, що
він раніше не судимий, а також поведінку
потерпілого, яка передувала події
злочину.

Обтяжуючих
покарання підсудного обставин суд не знаходить. Вчинення злочину щодо
малолітнього суд не визнає обтяжуючою покарання ОСОБА_1 обставиною через
те, що вона не була визнана такою в
обвинувальному висновку.

Вирішуючи
питання про міру покарання, суд виходить
також з того, що ОСОБА_1 скоїв злочин
невеликої тяжкості, працює, характеризуется
позитивно, лікування від алкоголізму
чи наркоманії не потребує(т. 1, а.с. 335, 341). З іншого боку
суд враховує тяжкі наслідки злочинно недбалих дій підсудного.

За таких
обставин необхідним і достатнім для підсудного буде покарання, призначене в
межах санкції статті,
що передбачає

5

відповідальність
за вчинений ним злочин у вигляді обмеження волі. Суд також дійшов висновку про
можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання і приймає рішення про
звільнення його від покарання з випробуванням.

Через
те, що цивільний позов пред'явлений
законним представником потерпілого під час судового слідства, суд відповідно до ст.
ст. 28, 328 КПК України залишає його без розгляду та роз'яснює
ОСОБА_16 та ОСОБА_17 право звернення до
суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі
викладеного, відповідно ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Визнати
винним ОСОБА_1у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 128
КК України, призначивши йому
покарання у виді 1 (одного)
року обмеження волі.

На
підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого
ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти
на засудженого ОСОБА_1 обов'язки протягом іспитового строку не виїжджати за
межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи та повідомляти про зміну місця проживання.

Міру
запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити підписку про
невиїзд.

Цивільний
позов законних представників малолітнього потерпілого залишити без
розгляду, роз"яснивши їм право
звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області на протязі 15 діб з дня його
проголошення.