Номер провадження № 11-кп/785/232/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2014 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0002456 від 24.03.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тримається під вартою з 24.12.2014 року, раніше судимий:

· 18.05.2004 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 190 ч.ч. 1, 2, 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

· 15.01.2014 року Київським районним судом м. Одеси за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., вирок не виконаний,

засуджений за ст.ст. 15 ч. 1, 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднане покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2014 року у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та штраф у розмірі 850 грн., який, на підставі ст. 72 ч. 3 України, підлягає самостійному виконанню.

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що 23.03.2014 року, о 12:50 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, за попередньою змовою з невстановленою особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходячись біля будинку №23/1 по вул. Космонавтів в м. Одесі, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя потерпілого, вчинив замах на відкрите викрадання майна потерпілого ОСОБА_8 , яке знаходилося в чоловічій сумці, загальною сумою 7763 грн., однак, не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки противоправні дії були зупинені свідками злочину.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п.2-4 КПК України, посилаючись на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 , суд не прийняв до уваги позитивну характеристику ОСОБА_7 з місця проживання, а також те, що потерпілий не просив суд призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, так як суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо дій обвинуваченого під час пограбування потерпілого ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_7 з місця злочину не зникав, стверджував, що потерпілий ОСОБА_8 є наркоторговцем, якого він знешкоджує.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 1, 186 ч. 2 КК України, як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, встановлена судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_8 , свідок очевидець ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_10 , показання яких є належними та допустимими доказами, повністю підтвердили обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні грабіжа.

У вироку суд, на підставі зазначених доказів, які повністю співвідносяться між собою, а також на підставі речових доказів і документів, які були дослідженні судом та об`єктивно підтвердили показання потерпілого та свідків, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення.

При судовому розгляді в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що не вчиняв пограбування потерпілого ОСОБА_8 , а знешкоджував його, як наркоторговця.

Однак, суд у вироку обґрунтовано оцінив ці пояснення, як обрану тактику захисту, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, оскільки вони повністю спростовувались зазначеними доказами, які не викликали сумніву в їх достовірності.

Таким чином, апеляційний суд не приймає до уваги аналогічні доводи в апеляційній скарзі та при її розгляді про те, що ОСОБА_7 не вчиняв злочин, оскільки вони є надуманими та голослівними.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та його вік, а також те, що обвинувачений характеризується виключно негативно. У відповідності до ст.66 КК України, суд визнав відсутність обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст.67 КК України, визнав наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, яке суд призначив у вигляді найнижчої межі санкції ст. 186 ч. 2 КК України.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 71 КК України, суд першої інстанції призначив обвинуваченому остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, приєднав покарання за попереднім вироком суд у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., який, на підставі ст. 72 ч. 3 України, підлягав самостійному виконанню, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15, 186 ч. 2 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі, яке йому вже було призначене у вироку суду першої інстанції.

Також в апеляційній скарзі захисник просить застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків передбачені ст. 76 КК України, однак, з врахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає передбачених для цього ст. 75 КК України підстав, а саме можливості виправлення засудженого без відбування покарання.

Зазначена в апеляційній скарзі обставина, те, що потерпілий не просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, в даному випадку не впливає на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає,оскільки захисник не навів жодних обставин, які суд не врахував би при призначенні покарання, передбачених законом підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2014 року у відношенні ОСОБА_7 , засудженого за ст.ст. 15 ч. 1, 185 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі та штраф у розмірі 850 грн., який, на підставі ст. 72 ч. 3 України, підлягає самостійному виконанню, залишити без змін.

Засудженого ОСОБА_7 взяти під варту негайно з зали суду.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3