Справа № 161/3194/15-к Провадження №11-кп/773/229/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2015 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Луцьк, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, працює водієм в ПП ОСОБА_10 , неодружений, судимий 07 липня 2014 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ст.296 ч.2 75, 76 КК України на 1 рік позбавлення волі, встановлений іспитовий строк 1 рік, -

визнаний винним за ст.289 ч.1 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком, частково невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2014р. 1 місяць позбавлення волі, остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , 08 грудня 2014 року, близько 06.00год., діючи з прямим умислом, керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом, поблизу будинку №35 по вул.Пирогова в м.Луцьку, через незамкнені двері проник в автомобіль «АЗЛК 21406», д.н.з. НОМЕР_1 , ринкова вартість якого згідно висновку експерта автотоварознавця №2 від 23.01.2015 року становить 8748,71грн., що належить ОСОБА_11 , після чого з допомогою ОСОБА_12 , якому не були відомі злочинні наміри обвинуваченого ОСОБА_8 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом буксирування автомобілем «АЗЛК 21406», належним ОСОБА_8 , транспортував вищевказаний автомобіль на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , а отже незаконно заволодів вказаним транспортним засобом.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування до обвинуваченого вимог ст.69 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, оскільки він виховувався в багатодітній сім`ї без батька з 2004 року, влаштувався на роботу, являється особою молодого віку, має постійне місце проживання, вчинив лише один епізод злочину, внаслідок якого тяжких наслідків не наступило, оскільки автомобіль повернутий власнику. Окрім того, зазначає, що автомобіль потерпілого перебував в неробочому стані та знаходився за межами проживання потерпілого. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч.1 ст.289 КК України змінити, призначити покарання нижче нижчої межі у відповідності до ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.289 ч.1 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання без застосування ст.69 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що останній має постійне місце проживання, характеризується позитивно, потерпілий будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має та просив суворо не карати останнього, однак обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, вчинив новий злочин в короткий проміжок часу після засудження в період іспитового строку, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне вішкодування завданих злочином збитків, а обтяжуючих не виявлено.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання саме у виді позбавлення волі обвинувачений реально, окрім того і відсутні підстави для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статті, за якою той засуджується, а остаточне покарання шляхом часткового складання.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання без застосування ст.69 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі через суворість покарання є безпідставними.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисника, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді