Справа № 314/1088/15-к
Провадження № 1-в/314/295/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який до засудження проживав за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.05.2009 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки.

По справі, за якою відбуває покарання, засуджений: 23.01.2012 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. В строк покарання зараховано період з 14.03.2009 по 13.04.2009. Початок строку: 07.11.2011, кінець строку: 07.11.2016,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Згідно з поданням, ОСОБА_5 відбуває покарання у Вільнянської виправної колонії (№ 20) за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012, яким він засуджений за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

В поданні поставлено питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , який на день розгляду справи судом відбув 2/3 частини строку покарання, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії дане подання підтримав і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 11.11.2011. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 25.02.2012 відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії (№ 20). За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, мав 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 2 рази заохочувався правами начальника установи. Працевлаштований на виробництві установи в цеху № 2 промислової зони, до праці ставиться сумлінно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії, виконує їх законні вимоги. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Подолання алкогольної та наркотичної залежності» та «Підготовка до звільнення». Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Приймає участь у роботах з благоустрою місць позбавлення волі, до їх виконання ставиться з розумною ініціативою. В скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється. За вироком суду має відшкодувати судові витрати 1356,84 грн., які не відшкодовуються у зв`язку з відсутністю виконавчого листа. Сумлінна поведінка та ставлення до праці ОСОБА_5 свідчить про те, що він довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_5 суду пояснив, що у скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки і просить суд задовольнити подання адміністрації установи про умовно-дострокове звільнення.

Прокурор заперечував проти подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого ОСОБА_5 , висновок прокурора, суд вважає, що в поданні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі ОСОБА_5 вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 25.02.2012 засуджений перебуває у Вільнянській виправній колонії № 20, є практично здоровим та працездатним, проте був працевлаштований лише протягом січня 2014 року, а в подальшому безпосередньо перед вирішенням питання про умовно-дострокове звільнення протягом листопада-грудня 2014 року, січня 2015 року, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування засудженого (а.с. 8). Таке відношення засудженого до праці свідчить про свідоме ухилення від виконання зобов`язань за вироком суду щодо відшкодування на користь держави судових витрат у сумі 1356,84 грн., а також одночасно вказує на суб`єктивне відношення засудженого до вчиненого злочину та його наслідків.

Згідно з довідкою, засуджений на підставі ст. 118 КВК України залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених (а.с. 9). За сумлінну поведінку та ставлення до праці два рази заохочувався правами начальника установи (а.с. 5). Разом з тим, ОСОБА_5 порушував вимоги режиму утримання, а саме без поважної причини не вийшов на роботу, за що його постановою від 08.11.2012 переведено в дисциплінарний ізолятор на 3 доби.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення та перевиховання, оскільки у відповідності з ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та відповідно до Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, засуджений зобов`язаний бути ввічливим з робітниками установи виконання покарань, примірмо вести себе в установах виконання покарань та сумлінно працювати в місцях та на роботах, котрі визначаються адміністрацією на всьому періоді відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 25.02.2012 по 01.04.2013, мав за цей час одне стягнення, а також у період з 01.04.2013 по 06.10.2014 та з 06.10.2014 по теперішній час.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження подання про те, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

01.04.2015

01.04.2015