ун. № 759/3169/15-к пр. № 1-кп/759/285/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Російській Федерації, українця, гр-на України, з неповною середньою освітою, не працює, не одружений, без місця реєстрації, тимчасово проживає: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що немає судимості;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Орджонікідзе Дніпропетровській області, українця, гр-на України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово проживає: АДРЕСА_1 , судимий 23 листопада 2010 року вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області за ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України на три роки та шість місяців позбавлення волі, 15 жовтня 2012 року звільнений від покарання умовно-достроково, -

у вчиненні кожним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , інші учасники потерпіла ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:
05 січня 2015 року приблизно о 19 год 20 хв ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , при цьому останній маючи судимість за корисливі злочини, побачивши раніше незнайому гр-ку ОСОБА_11 , яка йшла по тротуару між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , вирішили з метою власного збагачення спільно здійснити відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_12 , вступивши у такій спосіб у попередню змову на вчинення грабежу, ОСОБА_6 при цьому повторно.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів погоджено між собою, ОСОБА_6 став неподалік та почав спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб в разі небезпеки вчасно попередити про неї ОСОБА_13 , у свою чергу останній підбіг до ОСОБА_14 і, долаючи опір з боку потерпілої, вирвав з її рук жіночу сумку вартістю 521 грн, в якій були особисті речі потерпілої (гаманець, туалетна вода, пудра, освіжувач повітря та гроші в сумі 250 грн), а всього майно на загальну суму (разом з вартістю сумочки) 1 477 грн. Заволодівши цим майном потерпілої, ОСОБА_7 зник з ним з місця вчинення злочину, проте через незначний час разом з ОСОБА_6 був затриманий випадковими очевидцями цих подій.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені злочину за наведених вище обставин не визнав, будь-яку свою причетність до вчинення вказаного злочину заперечував, просив суд винести виправдувальний вирок щодо себе і показав, що дійсно 05 січня 2015 року приблизно о 19 год 20 хв, коли йшов у справах, випадково побачив як ОСОБА_15 , з яким останнім часом спільно проживав, діючи самостійно підбіг до раніше незнайомої ОСОБА_16 і вирвав з її рук сумку. При цьому наполягав на тому, що в той вечір побачив ОСОБА_15 , коли той вже вчинював грабіж, і перед цим з ним не зустрічався і не спілкувався. Заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_15 зник з місця злочину, проте невдовзі був затриманий невідомими хлопцями також очевидцями цих подій. Як наполягав ОСОБА_6 , про злочинні наміри ОСОБА_15 він не знав, з ним у змову на вчинення грабежу не вступав, його діям не сприяв, був лише випадковим свідком цих подій, а до місця злочину підійшов, оскільки хотів довести свою невинуватість.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , в цілому підтверджуючи наведені вище показання ОСОБА_17 , свою вину у вчинені злочину за наведених вище обставин визнав частково і показав, що у вказаний час, побачивши незнайому гр-ку ОСОБА_11 , вирішив самостійно здійснити відкрите викрадення її майна, при цьому діяв самостійно, у змову на вчинення грабежу з ОСОБА_18 не вступав, останнього бачив лише ситуативно хвилин за 30 до цих подій. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів підбіг до ФЕДОРОВОЇ і вирвав з її рук жіночу сумку, в якій можливо були особисті речі потерпілої, які не оглядав. Після заволодіння цим майном потерпілої, він, ОСОБА_7 , добровільно повернув сумку потерпілій з усім її вмістом, покаявся і розраховував на «мирне» вирішення конфлікту.

Не зважаючи на захисну позицію ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , їх винуватість у вчиненні грабежу за попередньою змовою групою осіб, при цьому ОСОБА_17 повторно, підтверджується всієї сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_19 показала, що 05 січня 2015 року в темну пору доби приблизно о 19 год 20 хв вона йшла в напрямку від проспекту Перемоги по вул. Генерала Вітрука в місті Києві з роботи до дому. Ще коли, вийшовши з магазину «Сільпо», переходила дорогу, звернула увагу на двох високих хлопців (пізніше ними виявилися ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ), які стояли з боку (відстань 4-5 метрів) біля ломбарду і розмовляли між собою, ОСОБА_15 був в чорній курточці, в капюшоні та спортивних штанах. Ідучи по тротуару між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , вона відчула, як хтось позаду два рази смикнув за ручки її сумки, а на третій вирвав сумку з її рук, вона впала на коліна. Нападник, яким виявився ОСОБА_15 , побіг із її сумкою, в неї в руках залишились тільки ручки.

Як уточнила потерпіла, вона не бачила, де був ОСОБА_20 в момент нападу ОСОБА_15 , але після того як останній вирвав сумку, то ОСОБА_20 побіг разом з ним і зупинити ОСОБА_15 не намагався, відтак вона зрозуміла, що їх дії між собою були погоджені.

Як продовжила показувати потерпіла, вона кликала на допомогу. Майже відразу до неї підбігли три молодих хлопця, яким вона вказала, що нападник побіг в бік станції метро «Святошино». Молоді хлопці побігли за ДАВИДОВИМ, а вона телефоном викликала міліцію. Невдовзі хлопці привели ОСОБА_15 із залишками її сумки та ОСОБА_20 , вона відразу впізнала у ДАВИДОВІ нападника, в тому числі за його статурою та одягом, хоча той переконував у тому, що це він лише наздогнав крадія і забрав у нього сумку. Перевіривши вміст своєї сумочки, потерпіла переконалася, що всі її особисті речі (гаманець, туалетна вода, пудра, освіжувач повітря та гроші в сумі 250 грн, а всього майно на загальну суму (без вартості сумочки) 956 грн.) на місці. Потерпіла уточнила, що коли молоді хлопці вели ОСОБА_15 та ОСОБА_20 до місця злочину, останні опору не чинили, оскільки притримувалися версії про свою непричетність до нападу на неї.

Як далі показала потерпіла, коли під`їхали працівники міліції, вона вказала на ОСОБА_15 та ОСОБА_20 як нападників, а тому їх затримали, інші особи не затримувалися. У відділку міліції ДАВИДОВ каяття не виявляв, навпаки образливо висловлювався на її адресу, вів себе зухвало, напр.: «що тобі так шкода цієї сумки, здійняла такий крик?», «краще було сісти за вбивство, ніж за якусь дрібну крадіжку».

Допитаний в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_21 свідок ОСОБА_22 показав, що на початку січня (точної дати він не пам`ятає) приблизно о 18 - 19 год вечора він зі своїми друзями їхав на таксі по вулиці Генерала Вітрука і з вікна автомобіля бачив, як хлопець виривав з рук у потерпілої ОСОБА_14 сумку. Зупинивши автомобіль, він з друзями побіг за цим хлопцем. Коли наздогнали у провулку між жилими домами ОСОБА_15 , він стояв із сумочкою потерпілої в руках і казав, що: «він не крав сумку, лише наздогнав злодія, збив його з ніг та забрав сумку, злодій втік, і він сумочку хоче повернути», після цього віддав йому, свідку, жіночу сумочку і пішов в іншу сторону. Однак, дізнавшись від інших очевидців, що напад на жінку вчинив саме ОСОБА_15 , знову наздогнали останнього. ДАВИДОВ продовжував переконувати, що він нападу на жінку не вчиняв, більш того, вказував на ймовірне місце переховування грабіжника (кафе) і пропонував допомогти його затримати. Він, свідок, особисто відвідав вказане ОСОБА_15 кафе, але в ньому не було відвідувачів. Коли привели ОСОБА_15 до місця вчинення нападу, дорогою приєднався ОСОБА_20 , який не приховував свого знайомства із ОСОБА_15 і намагався з`ясувати, чого ОСОБА_15 підозрюють у нападі, який, як наполегливо стверджував ОСОБА_20 , вчинила інша особа. У його, свідка ОСОБА_23 , присутності потерпіла впізнала свою сумочку та ОСОБА_15 як нападника, це також підтвердили невідомі чоловік похилого віку та жінка, яка за подіями спостерігала з балкону, хоча ОСОБА_15 категорично заперечував свою причетність до грабежу. У цей час прибув наряд міліції, який затримав ОСОБА_15 та ОСОБА_20 .

Як також уточнив свідок, перед нападом на потерпілу він звернув увагу на ОСОБА_15 і ОСОБА_20 , які разом перейшли дорогу перед їх автомобілем, під час пограбування потерпілої ОСОБА_20 стояв в стороні і спостерігав, а потім підійшов до місця злочину, намагався виправдати ОСОБА_15 , було зрозуміло, що він знайомий ОСОБА_15 , а може і був з ним «заодно».

Наведені показання потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_24 повністю узгоджуються між собою, мають послідовний та взаємодоповнюючий в деталях характер, надані особами, які раніше знайомими не були, тим більше є безпосередніми очевидцями подій. Що ж стосується окремих неточностей з приводу того, чи підбігав ОСОБА_22 до потерпілої, кількість очевидців подій, конкретний час подій, то вони є дрібними і стосуються незначних деталей, а тому не впливають на оцінку показань вказаних осіб в цілому, оскільки логічно пояснюються давністю подій, більш того, свідчать про відсутність ймовірної змови вказаних осіб між собою.

Як видно з дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 05 січня 2015 року, на ґрунтовій ділянці біля тротуарної доріжки на куті будинку АДРЕСА_4 виявлено сліди боротьби, а також жіноча сумка та відірвані від неї ручки. Ці дані цілком узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_14 про те, що утримуючи сумку, вона впала на землю, залишивши сліди.

Згідно з протоколами впізнання від 06 січня 2015 року потерпіла ОСОБА_19 у присутності понятих впізнала особу, яка назвалася « ОСОБА_25 » як особу, яка безпосередньо вирвала сумку з її рук під час нападу 05 січня 2015 року, та ОСОБА_17 як особу, яка спочатку спостерігала за нападом, а потім втікала з цим нападником, який заволодів її сумкою.

Оцінюючи на вимогу захисту всі сумніви щодо причетності вказаного протоколу впізнання особи на прізвище « ОСОБА_25 » до впізнання саме ОСОБА_13 , суд встановив таке.

Як видно з протоколу огляду місця події від 06 січня 2015 року, за адресою АДРЕСА_5 був виявлений паспорт на гр-на ОСОБА_13 , який безспірно належить обвинуваченому ОСОБА_26 .

У судовому засіданні потерпіла категорично наполягала на тому, що сумку з рук в неї вирвав обвинувачений ОСОБА_27 , якого вона впізнала на місці злочину та під час проведеного слідчим 06 січня 2015 року впізнання, справжнє прізвище ОСОБА_13 вона не знала, останній називався « ОСОБА_25 », що і було зазначено у протоколі, складеного за її та ОСОБА_13 участі.

Обвинувачений ОСОБА_7 також визнав, що саме він вчинив напад на потерпілу, вирвав з її рук сумку, з якою потім і був затриманий свідком ОСОБА_28 та його товаришами, боячись відповідальності, назвався вигаданими даними про себе, зокрема те, що він є « ОСОБА_25 », тому ці дані і були вказані в протоколі впізнання.

Враховуючи наведені дані в їх сукупності суд вважає встановленим, що потерпіла ОСОБА_19 під час проведення впізнання 06 січня 2015 року впізнала під особою, яка називалася « ОСОБА_25 » саме ОСОБА_13 як особу, яка протиправно заволоділа її сумкою.

Зважаючи на вказані обставини, суд визнає допустимими докази винуватості обох обвинувачених дані, які містять протоколи впізнання від 06 січня 2015 року та огляду місця події, оскільки ці дані отримані у спосіб, з підстав та у порядок, передбачені процесуальним законом, факт приховання ОСОБА_29 дійсних даних про себе, не ставить під сумнів допустимість даних, які були отримані внаслідок проведеної слідчої дії.

Оцінюючи за таких обставин на предмет достовірності показання обох обвинувачених, а також потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_24 , суд приймає до уваги те, що показання саме потерпілої та вказаного свідка повністю узгоджуються не тільки між собою, а й з іншими дослідженими судом та наведеними вище доказами, зокрема, даними, що містять протоколи огляду місця події від 05 та 06 січня 2015 року, протоколи впізнання від 06 січня 2015 року, а тому визнає показання потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_24 щирими і кладе в основу вироку, критично оцінюючи при цьому відповідно показання обох обвинувачених в тій частині, в якій вони суперечать показанням цих осіб.

Всупереч доводам сторони захисту про непричетність ОСОБА_17 до грабежу, на вочевидь погоджений між собою характер його дій із діями ОСОБА_13 , спрямованими на здійснення грабежу за попередньою змовою осіб, вказує наступне.

Обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на тому, що очевидцем нападу ОСОБА_13 на потерпілу став виключно випадково, при цьому визнав, що бачив всі обставини пограбування. Разом з тим, як випливає з показань потерпілої та свідка ОСОБА_24 , які суд визнав щирими, ОСОБА_6 перед нападом був разом з ОСОБА_29 і разом з останнім залишав місце нападу, а на початку затримання останнього активно втручався в цей процес, відстоюючи версію повної непричетності ОСОБА_13 до нападу на потерпілу, такої захисної версії притримувався і сам ОСОБА_7 , до того ж приховуючи дійсні дані про себе.

Наприкінці судового розгляду ОСОБА_30 змінив свої показання і визнав те, що перед пограбуванням потерпілої був разом з ДАВИДОВИМ, проте той вчинив грабіж несподівано.

На нещирість каяття і з боку ОСОБА_13 , тобто лише з метою приховати вчинення більш тяжкого злочину, вказує те, що він відразу після затримання з предметом викрадення, намагався уникнути відповідальності, вигадуючи різні версії про третю особу, приховав свої справжні біографічні дані, погрожував потерплій та висловлював на її адресу образи, так і не вибачився перед потерпілою. Ці дії ОСОБА_13 були цілком підтримані з боку ОСОБА_31 .

Таким чином, динаміка подій за участю обох обвинувачених, характер їх спільних дій безпосередньо, а саме: - спільне перебування і спілкування в одному місці перед самим вчиненням злочину; - спільне спостереження за потерпілою перед початком злочину; - узгоджена і цілеспрямована рольова участь під час його вчинення ДАВИДОВ вочевидь для КРАВЧЕНКА здійснює грабіж, а ОСОБА_20 при цьому спостерігає за діями ОСОБА_15 ; узгоджена захисна позиція відразу після викриття ДАВИДОВА КРАВЧЕНКО як нібито стороння особа, намагався довести непричетність ОСОБА_15 до грабежу, допомагаючи йому у цьому, а ОСОБА_15 згодом, розуміючи невідворотність відповідальності, приховує дані про себе; - а так само і намагання з боку обох обвинувачених на різних стадіях провадження приховати однакові значимі з цього приводу факти (спільне спостереження за потерпілою перед самим вчиненням грабежу, спільне виправдання ОСОБА_15 ) вказує на те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_20 ще до початку вчинення грабежу дали один одному згоду на його вчинення шляхом здійснення певних, відведених кожному з них погоджених між ними дій щодо виконання цього злочину та досягнення єдиного і бажаного для обох злочинного результату, яким було протиправне відкрите спільне заволодіння чужим майном, яке належало потерпілій.

Вказані докази у своїй сукупності та взаємозв`язку безспірно вказують на те, що обвинувачені об`єднали свої окремі зусилля на досягнення загального результату злочину та мали намір вчинити один і той самий злочин, попередньо домовившись про його вчинення.

Отже, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , при цьому ОСОБА_6 повторно, 05 січня 2015 року приблизно о 19 год 20 хв умисно за попередньою змовою групою осіб відкрито викрали чуже майно, яке належало потерпілій ОСОБА_12 , а тому ці їх дії, кожного окремо, кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_13 таку кваліфікуючу ознаку як повторність, оскільки у передбачений законом спосіб не доведено наявність в останнього судимості за злочини, які могли уторити б таку поворотність (ст. 32 КК України), так само як і відсутні в межах даного провадження дані про вчинення обвинуваченим таких злочинів.
Потерпіла ОСОБА_19 заявила цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 1 227 грн та моральної шкоди на суму 1 000 грн, завданої злочином.

У судовому засіданні потерпіла наполягала на задоволенні свого позову, уточнивши, що зазнала приниження та моральних страждань у зв`язку із зухвалою поведінкою нападників щодо неї, які навіть не вибачилися, разом з тим визнала, що всі її особисті речі (гаманець, туалетна вода, пудра, освіжувач повітря та гроші, а всього майно на суму 956 грн., їй були фактично повернуті.

Прокурор підтримав заявлений позов потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_6 позов потерпілої не визнав, а ОСОБА_7 визнав у повному обсязі.

Захисники обох обвинувачених вважали, що позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди не може бути задоволеним внаслідок недопустимості доказів, що його підтверджують, а саме судом не може бути прийнятий до уваги висновок спеціаліста з приводу вартості викраденого майна.

Враховуючи викладене та наведені вище у вироку фактичні обставини справи, позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки на суму 956 грн (1 477 521) майно потерпілій було повернуто в натурі, а в іншій частині вартість пошкодженої сумочки недоведена належними і допустимими доказами в межах кримінального провадження (товарознавча експертиза пошкодженого майна не проводилася), на що захист обґрунтовано звернув увагу.

Заслухавши пояснення сторін та думку прокурора, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд на підставі ст. ст. 23 та 1167 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі на суму 1 000 грн, враховуючи при цьому характер протиправних дій відповідачів, їх ставлення до потерпілої після події злочину (відсутність проявів співчуття), ступінь їх вини, глибину фізичних і моральних страждань потерпілої.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_26 та ОСОБА_32 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, більш активну роль у його вчиненні ОСОБА_13 , поведінку обох обвинувачених після вчиненого, яка не містила ознак каяття, а ОСОБА_7 взагалі вважав свої дії дрібним правопорушенням, дані про особу обох винних, зокрема ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 має не погашену судимість, проте належних висновків для себе не зробили, ОСОБА_7 до того ж перебуває у розшуку, обидва на обліку у лікаря психіатра не перебувають, а на обліку лікаря нарколога перебуває тільки ОСОБА_27 . Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_26 та ОСОБА_32 , в тому числі і тих, на які посилався захисник ОСОБА_13 щире каяття та активне сприяння слідству, судом не встановлено.

Беручи до уваги тяжкість вчиненого обома обвинуваченими злочину та перелічені дані про їх особу, суд вважає за необхідне призначити їм обом наближене до максимального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки визнає за неможливе їх виправлення в умовах без ізоляції від суспільства. Таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених, кожного окремо, та попередження вчинення ними нового злочину.

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що обидва обвинувачених, з огляду на дані про їх особу та репутацію, відсутність стійких соціальних зв`язків за місцем тимчасового проживання, зможуть ухилитися від виконання процесуальних рішень суду, суд, приймаючи до уваги стан здоров`я обох обвинувачених, вважає за необхідне в порядку ст. 377 КПК України раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Сторона захисту просила визнати протиправним затримання обох обвинувачених, яке було оформлено процесуально вночі 06 січня 2015 року.

Проаналізувавши матеріали провадження суд вважає фактично заявлену скаргу захисту з цього приводу такою, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування та протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_13 , затримання як останнього, так і ОСОБА_6 процесуально було оформлено лише 06 січня 2015 року, що фактично не відповідає часу їх затримання, враховуючи правила ст. 209 КПК України, який, з огляду на показання потерпілої, становить приблизно 20 година 05 січня 2015 року, а тому в цій частині скаргу захисту належить задовольнити і уточнити час затримання обох обвинувачених. Що ж стосується самого затримання обвинувачених, то воно, всупереч доводам захисту, відбулося з належних підстав, а тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 177179, 194, 366, 368, 371, 373-377 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та дев`ять місяців.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та шість місяців.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Утримувати ОСОБА_13 та ОСОБА_17 у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Скаргу захисту на затримання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_17 задовольнити частково, у зв`язку з чим строк відбування покарання рахувати їм обом з 20 години 00 хвилин 05 січня 2015 року з урахуванням строку їх фактичного затримання та перебування під вартою у зв`язку з даною справою.

Визнати законним затримання в межах даного провадження громадян ОСОБА_13 та ОСОБА_17 ..

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування завданої злочином шкоди задовольнити частково. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_33 1 000 (одну тисячу) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. В іншій частині позов потерпілої залишити без задоволення.

Речові докази особисті речі потерпілої ОСОБА_14 після набрання вироком законної сили використовувати за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_34