суддів судової палати Верховного Суду України
справах у складі:
головуючого, судді
суддів
Редьки А.І. та Пошви Б.М.
розглянувши в судовому засіданні 15 березня
2007 року в м. Києві кримінальну справу
за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та захисника
ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2006
року, яким засуджено:
судимого 10.05.06
року за ч. 2 ст. 142 КК України 1960 р.,
3 ст. 186, ч. 2 ст.187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189,
3 ст. 357, ч. 1 ст. 358 і ч. 1 ст. 309 КК України 2001 р.
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
за ч. 1 ст. 357 КК України на один рік
обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на два роки обмеження волі, за ч. 1
ст. 358 КК України на два роки обмеження волі, за ч. 3 ст. 289 КК України на
дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю, за ч. 1 ст. 263 КК України на три роки позбавлення волі, за ч. 1 ст.
201 КК України на чотири роки позбавлення волі з конфіскацією предметів
контрабанди, за ч. 2 ст. 123 КК України 1960 р. на три роки позбавлення волі,
за п. п. “ж”, “і” ст. 93 КК України 1960 р. на п'ятнадцять років позбавлення
волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено
п'ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
і конфіскацією предметів контрабанди, а підставі ч. 4 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено остаточне покарання - п'ятнадцять років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, і
конфіскацією предметів контрабанди;
ч. 3 ст. 358 КК України (по факту використання підробленого паспорта на ім'я ОСОБА_5)
ОСОБА_1 виправдано за недоведеністю участі у вчиненні злочину;
судимого 10.05.06
року за ч. 2 ст. 142 КК України 1960 р.,
3 ст. 186, ч. 2 ст.187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189,
1 ст. 358 КК України 1960 р. на дванадцять
волі з конфіскацією всього майна, яке є його
за ч. 1 ст. 357 КК України на один рік
обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на два роки обмеження волі, за ч. 3
ст. 358 КК України на два роки обмеження волі, за ч. 3 ст. 289 КК України на
дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю, за ч. 2 ст. 123 КК України 1960 р. на три роки позбавлення волі, за
п. п. “ж”, “і” ст. 93 КК України 1960 р. на тринадцять років позбавлення волі,
на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено тринадцять
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а
підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 призначено
остаточне покарання - тринадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю;
ч. 3 ст. 357 і ч. 1 ст. 358 КК України (по епізодам незаконно заволодіння
паспортом ОСОБА_5 і підробки цього паспорта), а також за ч. 1 ст. 263 КК
України ОСОБА_3 виправдано за недоведеністю вини;
судимого 10.05.06
року за ч. 2 ст. 142 КК України 1960 р.,
3 ст. 186, ч. 2 ст.187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189,
України на дванадцять років позбавлення
конфіскацією майна, яке є його власністю;
за ч. 1 ст. 357 КК України на один рік
обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на два роки обмеження волі, за ч. 3
ст. 289 КК України на дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 123 КК України 1960 р. на три роки
позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України на два роки позбавлення волі, за
п. п. “ж”, “і” ст. 93 КК України 1960 р. на п'ятнадцять років позбавлення волі,
на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено
п'ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю, а підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2
призначено остаточне покарання - п'ятнадцять років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ч. 1 ст. 358 і ч. 3 ст. 358 КК України (по епізодам незаконного заволодіння
паспортом ОСОБА_5 та підробки і використання цього паспорта) ОСОБА_2 виправдано
за недоведеністю вини,
і ОСОБА_2 визнано винуватими в тому, що вони ІНФОРМАЦІЯ_4 за попередньою змовою
з іншими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, завели в
напівпричепом (цей транспортний засіб належав ООО “Горинь-Сервіс”), заманили
його на польову дорогу Вітебської області, поблизу поста ДАІ Борисівського РОВД
Мінської області, на автодорозі Мінськ - Москва, напали на нього і заволоділи
зазначеним авто вартістю 407.303 грн. При цьому вони зав'язали потерпілому очі,
зробили йому укол і вивезли на дачну ділянку АДРЕСА_1, що неподалік м. Орша
Вітебської області. Там прив'язали
ОСОБА_6 до ліжка й утримували до 2 листопада. Запідозрівши потерпілого в тому,
що він міг бачити їх під час нападу і викрити в цьому злочині, вони розстріляли
вбити ОСОБА_6, ОСОБА_2 з ОСОБА_3 продовжували утримувати потерпілого на
зазначеному місці і викопали яму для його поховання, а ОСОБА_1 за цей час
привіз пістолет з глушником югославського виробництва, споряджений бойовими
патронами, який придбав у м. Херсоні, перемістив його через кордон до Білорусії
і зберігав уАДРЕСА_2. ОСОБА_1 передав цього пістолета ОСОБА_2 і той зробив два
прицільні постріли у ОСОБА_6, прив'язаного до ліжка.
від замовника за викрадений автомобіль 7.000 дол. США.
вересня 2000 року ОСОБА_1 у м. Херсоні заволодів паспортом на ім'я громадянина
України ОСОБА_5 серії НО
НОМЕР_2, виданий 21.10.98 р. Комсомольським РО ХГУ УМВД України в Херсонській
області, підробив його і передав ОСОБА_3, а той, у свою чергу, використав цей
документ для поїздки в м. Столин Брестської області, де укладав угоду-найму
автомобіля МАЗ із ООО “Горинь-Сервіс”.
втрьох заволоділи паспортом та іншими документами ОСОБА_6 і спалили їх.
касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_1 просить змінити
вирок. Твердить, що він не вчиняв злочинів, за які його засуджено. Вважає, що
його дії належить кваліфікувати за ст. ст. 198, 394 КК України. Зазначає, що
суд не врахував позитивні характеристики і призначив йому надмірно суворе
покарання.

Засуджений
ОСОБА_2 у касаційній скарзі твердить, що викривальні показання на досудовому
слідстві він давав під тиском працівників слідства. Стверджує, що непричетний
до вбивства потерпілого. Просить виправдати його за п. п. “ж”, “і” ст. 93 КК
України 1960 р. і за ч. 1 ст. 263 КК України, а покарання - пом'якшити.

Засуджений
ОСОБА_3теж просить виправдати його за п. п. “ж”, “і” ст. 93 КК України 1960 р.
і пом'якшити покарання. Він наголошує у касаційній
скарзі, що винуватий у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст.
357, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 287 і ч. 2 ст. 123 КК України, і щиро кається в
цьому.

Захисник
ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить виправдати засудженого ОСОБА_1 за п. п.
“ж”, “і” ст. 93 і ч. 1 ст. 123 КК України 1960 р. та за ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст.
357, ч. 1 ст. 358 і ч. 3 ст. 289 КК України і пом'якшити йому покарання.
Вважає, що її підзахисного обмовили інші засуджені у справі, а суд на ці
обставини уваги не звернув.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про залишення вироку
без зміни, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційних скарг немає.

Вина
ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, зазначених у вироку, доведена
матеріалами справи і грунтується на доказах, належно перевірених в судовому
засіданні. Твердження засуджених про їхню непричетність до вбивства потерпілого
ОСОБА_6 є безпідставними.

З
матеріалів справи видно, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вчинили серію злочинів,
в тому числі на території Республіки Білорусь і матеріали в даній справі
виділялись в окреме провадження. Установлено, що ОСОБА_1, навідуючись у
черговий раз до м. Орші, одержав від знайомого замовлення “придбати” йому
вантажівку МАЗ. Погодившись із цією корисною пропозицією, бо замовник пообіцяв
відповідну плату, ОСОБА_1 розробив план злочину та залучив до його
виконання ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

Сам факт
зазначеного замовлення ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 підтвердили в судовому
засіданні. Що стосується виконання цього замовлення і про те, як саме велись
пошуки відповідної вантажівки, де і в який спосіб вона ними вилучалась у
законного власника та за яких обставин вони вбили водія, який керував цим
автомобілем, засуджені в деталях розповідали під час неодноразових допитів на
досудовому слідстві.

Аналіз
цих показань засуджених свідчить, що кожний з них однаково висвітлював
конкретні дії, безпосередньо пов'язані з готуванням і виконанням нападу та
вбивства потерпілого ОСОБА_6. Суть їх зводилась до того, що замовлення про
незаконне захоплення вантажного автомобіля “МАЗ” на території Республіки
Білорусь одержав ОСОБА_1, який і розробив злочинний план. Він проінформував
усіх його учасників про ціль злочину. Після цього вони виїхали до Республіки
Білорусь, де відпрацювали деталі нападу на водія автомобіля “МАЗ”. Установили
власника цього авто. ОСОБА_3 зумів укласти з цим підприємством угоду на оренду
автомобіля. Визначили місце нападу. Саме туди заманили потерпілого, зупинили
його і по сигналу ОСОБА_1 підскочили до автомобіля, витягли водія з кабіни,
наділи йому на голову приготовлену шапку, а ОСОБА_1 зробив потерпілому укол.
Заволодівши автомобілем, вони вивезли потерпілого на дачу, де утримували його
прив'язаним до
ліжка. За розпорядженням ОСОБА_1 вирішили вбити потерпілого, оскільки
запідозріли його в тому, що він міг бачити їх під час нападу. Домовились, що
ОСОБА_1 їде за зброєю, а ОСОБА_2 з ОСОБА_3 у цей час будуть утримувати
потерпілого і готувати яму для поховання. Так і зробили. ОСОБА_1 привіз
пістолет, передав його ОСОБА_2 і той розстріляв потерпілого. Потім всі разом
поховали труп убитого.

Отже,
засуджені наводили деталі вчиненого, про які достеменно не було відомо
працівникам слідства, і під час перевірки вони підтверджувались.

Достовірність зазначених показань засуджених
підтверджується зокрема даними, що містяться в протоколі огляду дачної
ділянкиАДРЕСА_1, де утримувався потерпілий ОСОБА_6 і саме тут було виявлено
його труп, із кульовими пораненнями голови (висновки судово-медичних
експертиз).

Під
час проведення впізнання директор підприємства ООО “Горинь-Сервіс” Пилипчук А.
вказав на засудженого ОСОБА_3 як на особу, котра у вересні 2000 р. пред'явила паспорт на
ім'я ОСОБА_5 й
укладала з ним угоду на оренду автомобіля “ МАЗ”.

Усе
це в сукупності і те, що засуджені, розповідаючи на досудовому слідстві про
конкретні дії один одного, у такий спосіб одночасно викривали і себе в цьому,
було підставою для суду визнати ці їхні показання достовірними, покласти в
основу вироку, а заяви в касаційних скаргах про те, що засуджені були змушені
обмовляти себе на досудовому слідстві під тиском працівників слідства, -
безпідставними.

Такого характеру
заяви засуджених є аналогічними їхнім заявам у суді, які належно перевірені і
свого підтвердження не знайшли. З цього приводу суд, як видно з вироку, навів
вмотивовані висновки, які колегією суддів під сумнів не ставляться.

У
цьому зв'язку і, беручи до уваги, що той обсяг злочинних дій, який мали
виконати і виконали ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по заволодінню автомобілем та
розстрілу потерпілого, усвідомлювався ними, як такий, що необхідно було
виконати для досягнення поставленої мети, та враховуючи, що ці їхні дії були
взаємозв'язані і взаємоузгоджені між собою, спрямовані на досягнення спільно
запланованого злочинного результату, і те, що дії кожного з них у сукупності
знаходились у причинному зв'язку зі злочинним результатом, якого вони досягли,
то суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що засуджені були співвиконавцями
злочинів, передбачених: ч. ч. 1 і 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289 КК України 2001 р. і
ч. 2 ст. 123, п. п. “ж”, “і” ст. 93 КК України 1960 р., а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 -
ще й ч. 1 ст. 263 КК України, крім цього, першим із них - ч. ч. 1 ст. ст. 358,
201 КК України і другим - ч. 3 ст. 358
КК України.

Така кваліфікація
злочинних дій засуджених, на думку колегії
суддів, є правильною.

Призначаючи
ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 покарання, суд, як убачається з вироку, врахував
характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ними злочинів, встановлені
у справі дані, що характеризують
засуджених, у тому числі ті дані, на які вказується в касаційних
скаргах.

Тому призначені
покарання винуватим повною мірою відповідають характеру і ступеню суспільної
небезпечності вчинених ними злочинів, установленим у справі даним, що їх
характеризують, та обставинам справи, які пом'якшують відповідальність.

Даних про те, що
органи досудового слідства чи суд допустились порушень норм КПК України, які
були б підставою для зміни чи скасування вироку, не виявлено.

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційні
скарги засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також захисника ОСОБА_4
залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від
28 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

Редька А.І. Коновалов
В.М. Пошва
Б.М.