У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка
С.М.

суддів

Паневіна
В.О., Пошви Б.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 16 січня 2007
року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2006 року
ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2006 року.

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської
області від 31 січня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не
судимого,

засуджено: - за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України на 2 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_1 остаточно
призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно
до статей 75 та 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього певних
обов'язків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Лубенської
міської ради на відшкодування завданої шкоди 6912 грн. 63 коп.

Ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області від 28 квітня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено, за
епізодами службового підроблення акту передачі майна Лубенської орендної
фабрики «Сула» від 15.07.1994 року та додатку до цього акту прийому-передачі
державного майна цілісного майнового комплексу ОП Лубенської фабрики «Сула» без
дати його дії перекваліфіковано з ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 3 ст. 358 КК
України і за цим законом призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі;
за ст. 366 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України пом'якшено
покарання до 1 року позбавлення волі. За сукупністю злочинів, передбачених статтями 365 ч. 2, 366 ч. 2 та
358 ч.3 КК України, на підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_1 визначено остаточне
покарання, призначене судом першої інстанції. В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком та змінами, внесеними ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_1
визнано винним у тому, що працюючи з 6 березня 2000 року на посаді голови ради
Колективної виробничо-торгової фірми «ІНФОРМАЦІЯ_2» в м.Лубни, будучи службовою
особою та достовірно знаючи, що нежилі приміщення і споруди, розташовані на
АДРЕСА_1, зокрема приміщення дзеркальної дільниці площею 788 м. кв., технічного
кабінету площею 72,2 м. кв., механічної майстерні площею 101,3 м. кв. та складу
площею 175,9 м. кв. належать державі, він, перевищуючи свої службові
повноваження, з метою отримання незаконного прибутку на користь ввіреного йому
КВТ фірми «ІНФОРМАЦІЯ_2» та діючи в інтересах ОСОБА_2, продав останній вказане
державне майно через ТОВ «Центральна товарна біржа» м. Полтави, а отримані від
реалізації кошти в сумі 6912 грн. 63 коп. використав для погашення боргу за
виконавчими документами ВДВС Лубенського МУЮ.

Внаслідок перевищення своїх службових повноважень ОСОБА_1 заподіяв державі
в особі Лубенської міської ради тяжкі наслідки у виді матеріальних збитків на
суму 6916 грн. 15 коп., що у 406,8 разів перевищує неоподаткований мінімум
доходів громадян.

З метою незаконної реєстрації державного майна у власність КВТ фірми
«ІНФОРМАЦІЯ_2» та послідуючого продажу цього майна, ОСОБА_1 використав завідомо
підроблені документи, а саме - акт передачі майна Лубенської орендної фабрики
«Сула» датований ним 15.07.1994 року та додаток до акту прийому-передачі
державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства
Лубенської фірми «Сула» без дати,
надавши 15 липня 2002 року ці завідомо неправдиві документи в Лубенське
міжрайонне бюро технічної інвентаризації.

Щоб уникнути
відповідальності за перевищення службових повноважень ОСОБА_1 в липні 2002 року
склав завідомо неправдивий документ - протокол НОМЕР_1 засідання КВТ фірми
«ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11 липня 2002року, підписавши його.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1, за її змістом, просить судові рішення скасувати, постановити новий
вирок, за яким його виправдати, посилаючись на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та те, що зазначених злочинів він не вчиняв.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Як
вбачається із матеріалів справи, висновки суду першої інстанції про винність
засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин,
встановлених судом і викладених у вироку, обгрунтовані доказами, зібраними
органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні, які отримали
належну оцінку.

Відповідно до
ст. 67 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який
постановив вирок. Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що
судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані.

Апеляційним
судом також ретельно перевірені доводи апеляції засудженого і на їх
спростування в ухвалі наведені мотиви, які грунтуються на матеріалах справи, у
тому числі і щодо того, що засуджений не знав про належність проданих ним
приміщень державі та про відсутність у його діях складу злочину, які
апеляційний суд обгрунтовано визнав безпідставними, виходячи із показань
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, рішення Полтавської обласної ради від 27.10.1994
року та інших письмових документів, вказаних у вироку.

Крім того, відповідно до положень
ч. 3 ст. 398 КПК України, до компетенції касаційного суду не відноситься
перевірка обставин, зазначених у статтях 368 та 369 КПК України щодо
однобічності або неповноти досудового і судового слідства та невідповідності
висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які фактично
оскаржуються засудженим у касаційній скарзі. Тому касаційний суд не вправі,
виходячи із доводів касаційної скарги, ставити під сумнів висновки суду першої
та апеляційної інстанції щодо правильності встановлення зазначених вище
обставин. Відповідно до положень ст. 396 КПК України, касаційний суд не
наділений і правом постановлення вироку, оскільки до його компетенції не
входить перевірка обставин, передбачених статтями 368 та 369 КПК України.

У зв'язку
з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду
не підлягають.

Виходячи із встановлених судом у
справі фактичних обставин вчинених
злочинів, злочинні дії засудженого ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за
статтями 365 ч. 2, 366 ч. 2 та ст. 358 ч. 3 КК України.

Оскільки
судами першої та апеляційної інстанції істотних порушень
кримінально-процесуального закону не допущено, а кримінальний закон застосовано
правильно, підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_1
судових рішень за доводами касаційної скарги у колегії суддів немає.

Покарання засудженому ОСОБА_1 судом
призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України та з урахуванням ступеню
тяжкості вчинених ним злочинів і даних про його особу.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

у задоволенні касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1 відмовити.

СУДДІ :

Міщенко С.М. Паневін В.О. Пошва Б.М.