АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 610/3365/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № №11кп/790/569/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 від 4 лютого 2013 року стосовно ОСОБА_10 за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 4 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
Вказаним вироком:

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженець с.Петрівське Балаклійського району

Харківської області, громадянин України, з середньою

спеціальною освітою, офіційно не працюючий, одружений,

військовозобов`язаний, проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не

судимий,

визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання в вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 від відбування основного виду покарання звільнений з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 3 роки, з покладанням передбачених ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживанн без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації. Іспитовий строк відрахований з моменту проголошення вироку.

На підставі ст.ст. 55,77 КК України ОСОБА_10 призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Строк додаткового покарання відрахований з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним в тім, що 22 липня 2012 року, приблизно о 04-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , рухаючись по вул. Артема в с.Петрівське Балаклійського району Харківської області, з боку вул.Молодіжна в напрямку вул.Петровського, діючи необережно, порушуючи вимоги підпункту «а» п.2.9., п.11.2., п.13.3. Правил дорожнього руху, при зустрічному роз`їзді з мотоциклом «Чезет», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_12 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, виїхав на середину проїзної частини, допустив зіткнення з вказаним мотоциклом, в результаті чого водій мотоцикла ОСОБА_13 загинув, а пасажиру мотоцикла, ОСОБА_14 , було спричинене середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В поданній апеляційній скарзі прокурор просить про скасування вироку в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання в виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області судові витрати за проведення транспортно-трасологічної експертизи 3419,02 гривень, на користь держави в особі ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, судові витрати за проведення транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи 2816 гривень. Речові докази, автомобіль ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_1 та мотоцикл «Чезет» р.н. НОМЕР_2 , повернути власникам.

В обгрунтування доводів вказує на незаконність звільнення обвинуваченого від покарання. Вважає, що суд, застосувавши до призначеного покарання ст.75 КК України, не в повній мірі врахував обставини події, тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких, вчинення ОСОБА_10 злочину в стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує покарання. Крім того, апелянт посилається на наслідки протиправних дій ОСОБА_10 - загибель людини та отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_14 , на те, що відшкодовувати збитки потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_10 почав під час судового розгляду, потерпілому ОСОБА_14 збитки не відшкодував, не була врахована думка потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про призначення ОСОБА_10 покарання без застосування ст.75 КК України. Крім цього, апелянт вважає необхідним врахувати невизнання ОСОБА_10 вини на протязі досудового розслідування та судового слідства, яку визнав тільки перед судовими дебатами, коли усвідомив безвихідь становища. Звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, який 30.04.2010 року Балаклійським районним судом Харківської області притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП. Вироком суду не стягнуто з обвинуваченого судові витрати за продення судових експертиз, не вирішено питання про долю речових доказів, автомобіля ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_1 та мотоцикла «Чезет», які слід повернути законним власникам.

В апеляційних скаргах потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 міститься прохання про скасування вироку районного суду та ухвалення нового вироку, з призначенням ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі. В обгрунтування доводів вказують на призначення обвинуваченому покарання без урахування їх думки, яке вважають м`ягким. Звертають увагу на часткове визнання ОСОБА_10 вини напочатку судового розгляду, яку визнав повністю при закінченні судового розгляду. Зрозумівши, що його чекає покарання, відшкодував їм матеріальну шкоду та визнав моральну. Вважають, що призначене обвинуваченому покарання з застосуванням ст.75 КК України не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілих, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримували доводи поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вирок суду вважали законним та обгрунтованним, за виключенням незаконості посилання у вироку на ст.ст.55,77 КК України при призначенні додаткового покарання, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначенного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення, визнане судом доведеним стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, які ніхто із учасників судового розгляду не оспорював і не оспорює, суд обгрунтував сукупністю належних та допустимих доказів, навівши відповідні мотиви в обгрунтування таких висновків, та мотиви, за якими суд відхилив докази, які визнав недопустимими.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом з виїздом на середину проїздної частини, в результаті чого сталось зіткнення з мотоциклом, що спричинило смерть водія, потерпілого ОСОБА_15 та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень пасажиру, потерпілому ОСОБА_14 . Поряд з цим, суд встановив, що причиною виникнення данної дорожньо-транспортної пригоди явились дії потерпілого ОСОБА_15 , який також порушив вимоги підпункту «а» п.2.9., п.11.2., п.13.3. Правил дорожнього руху - при зустрічному роз`їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_10 , тобто суд встановив обопільну вину обох водіїв.

Суд апеляційної інстанції, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням прокурора дослідив надані суду додаткові докази, в тому числі постанову про закриття кримінального провадження від 27 серпня 2013 року, із змісту якої вбачається, що кримінальне провадження стосовно підозрюваного ОСОБА_15 закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку зі смертю підозрюваного, що, в сукупності з іншими дослідженими доказами, які узгоджуються між собою, доводить виснови суду про винуватість в данній ДТП обох водіїв, а саме такими доказами: визнавальними показами обвинуваченого, показами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , даними протоколів огляду місця події, транспортних засобів, відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , висновками судово-медичних експертиз №505-БЛ/12 від 31.08.2012 року, № 506-БЛт/12 від 03.09.2012 року, №643-БЛ/12 від 11.10.2012 року, висновками транспортно-трасологічної та комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної екпертиз, №642/12 від 08.10.2012 року №3334/4579 від 05.06.2013 року.

Надані прокурором додаткові докази суд не оцінює в зв`язку з достатністю матеріалів кримінального провадження для дачі об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи, якими суд обгрунтував висновки.

Таким чином, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водіями ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підпункту «а» п.2.9., п.11.2., п.13.3. Правил дорожнього руху, які при зустрічному роз`їзді не дотримались безпечного бокового інтервалу та допустили зіткнення. В кожного із них не було будь-яких перешкод технічного характеру для уникнення ДТП, дії кожного знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням та наслідками ДТП.

При цьому суд, критично оцінивши та визнавши неспроможними з технічної точки зору показання ОСОБА_10 про зіткнення транспортних засобів на полосі його руху, які він в подальшому не підтримував, дані протоколів відтворення з його участю та участю потерпілого ОСОБА_14 , обгрунтовано відхилив з числа доказів в частині таких даних. З цих же підстав суд відхилив висновок експертизи №642/12 від 08.10.2012 року про зіткнення транспортних засобів на полосі руху автомобіля, як суперечливий визнавальним показам обвинуваченого, висновкам комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної екпертиз №3334/4579 від 05.06.2013 року про те, що зіткнення мало місце в районі осьової лінії дороги.

При таких обставинах, колегія суддів вважає доведеним, що при обставинах, встановлених судом, було вчинене інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_10 кримінальне правопорушення. Суд вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування у будь-якому разі судового рішення колегією не встановлено.

Поряд з цим, колегія судів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілих про м`ягкість призначеного ОСОБА_10 покарання через необґрунтоване застосування судом ст.75 КК України, необгрунтоване звільнення його від відбування покаранням з випробовуванням, не позбавлені правових підстав.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, враховуючи доводи поданних апеляцій, конкретні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України. Призначив ОСОБА_10 покарання, яке за своєю м`ягкістю в достатній мірі не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, тяжкості негативних наслідків, що наступили в результаті протиправних дій стосовно обох потерпілих, та необгрунтовано застосував вимоги ст.ст. 75, 76 КК України. При цьому не враховувалась думка потерпілих про міру покарання, яку заслуговує обвинувачений, які наполягали на винесенні йому покарання в вигляді позбавлення волі.

Відповідно із ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України класифікується як тяжкий, свідчить про підвищену ступінь суспільної небезпечності вчиненого .

Вивченням данних про особу винного судом обгрунтовано встановленно, з чим погоджується колегія суддів, що вищевказанний злочин ОСОБА_10 вчинив вперше, утримує малолітню дитину, яка хворіє, на обліках у наркологічному чи психіатричному відділеннях не перебуває, позитивно характеризується, офіційно ніде не працює, повністю відшкодував заподіяну потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріальну шкоду. Погоджується колегія суддів з висновками суду першої інстанції про визнання в якості пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченого - щире каття, відшкодування потепілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 матеріальної шкоди, наявність на утриманні малолітньої дитини. Обтяжуючою покарання обставиною встановлено - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при визначенні ОСОБА_10 міри покарання з застосуванням ст.75 КК України, занижено розцінив ступінь тяжкості скоєного, виважено не підійшов до його наслідків: смерть потерпілого ОСОБА_15 та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , тому вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, якому необхідно призначити покарання в виді позбавлення волі.

При цьому враховується, що правила безпеки дорожнього руху порушили кожен із водіїв транспортних засобів. Порушення ними вимог підпункту «а» п.2.9., п.11.2., п.13.3. Правил дорожнього руху привело до подіїї ДТП, її наслідків, та враховується при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 - достатнього для його виправлення та запобігання вчиннню нових злочинів.

З врахуванням наведених вище обставин в сукупності є підстави для призначення ОСОБА_10 покарання в виді позбавлення волі строком, наближеним до мінімальних меж санкції ч.2 ст.286 КК України, а додаткове покарання в вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами - в максимальних межах закону, оскільки злочин вчинений в стані алкогольного сп`яніння. Визначений судом строк покарання в виді 5 років позбавлення волі, підтриманий апелянтами, при наведених вище обставинах не є необхідним та достатнім для досягнення цілі покарання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів задовільняє подані апеляційні скарги частково, в частині необгрунтованності застосування ст.75 КК України.

Доводи поданих апеляційних скарг про необхідність врахування невизнання обвинуваченим вини на досудовому розслідуванні і напочатку судового слідства, та даних про притягнення його 30.04.2010 року Балаклійським районним судом до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП відхиляються, оскільки невизнання вини це спосіб захисту, відомості про поведінку обвинуваченого пов`язувати з призначенням покарання, згідно вимог ст.88 КПК України, недопустимо.

Вироком суду не стягнуто з обвинуваченого судові витрати за проведення судових експертиз, та не вирішено питання про долю речових доказів /автомобіля ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_1 та мотоцикла «Чезет»/, в цій частині апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Крім цього, судом першої інстанції допущена неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_10 додаткового покарання з посиланням на ст.ст. 55,57 КК України, які не підлягають застосуванню, оскільки можливість застосування додаткового покарання передбачена санкцією ч.2 ст.286 КК України. Таку вказівку необхідно виключити із вироку суду.

В резолютивній частині вироку суд вказав про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , який задоволений повністю, що видно із мотивувальної частини вироку. Вказівку про часткове задоволення позову слід привести у відповідність до мотивувальної частини вироку.

При вирішенні питання про обрання обвинуваченому, до набрання вироком чинності, запобіжного заходу враховується відсутність існування данних про те, що ОСОБА_10 буде перешкоджати чи ухилятись від виконання процесуальних обов`язків, переховуватись, незаконно впливати на учасників процесу, продовжить вчиняти протиправні дії чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не встановлено. Прокурор у кримінальному провадженні не заявляв клопотання про обрання обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу, заходи забезпечення кримінального провадження слідчим та судом не застосовувались. Однак, з метою здійснення контролю за поведінкою засудженого до набрання вироком чинності та забезпечення виконання вироку, колегія суддів вважає необхідним обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід в виді особистого зобов`язання. Відповідно до ст.194 КПК України, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатись із населеного пункту, в якому зареєстрований чи проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання та місця роботи.

Керуючись ст.ст. 179, 370, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 4 березня 2014 року, стосовно ОСОБА_10 в частині призначення йому покарання скасувати.

ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки і 6 /шість/ місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 /три/ роки.

Цей же вирок суду першої інстанції змінити. Виключити із резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_10 додаткового покарання на підставі ст.ст.55,77 КК України та посилання на часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області судові витрати за проведення транспортно-трасологічної експертизи №642/12 від 08.10.2012 року в сумі 3419,02 гривень, та судові витрати за проведення транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №3334/4579 від 05.06.2013 року на користь держави в особі ХНДІСЕ ім. Професора ОСОБА_21 , в сумі 2816 гривень.

Речові докази, автомобіль ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_1 повернути власнику, ОСОБА_22 , мотоцикл «Чезет» р.н. НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_23 .

В іншій частині вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 4 березня 2014 року залишити без змін.

Обрати засудженому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком чинності, запобіжний захід в виді особистого забов`язання. Відповідно до ст.194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_10 за кожною вимогою прибувати до суду, не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання та місця роботи.

Вирок може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованного Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_24 ОСОБА_4