Апеляційний суд Кіровоградської
Справа № 11-а-371 2008р.
Головуючий у суді І інстанції - Ясінський Л.Ю.
Категорія - ч.1 ст.119 КК
Доповідач у суді ІІ інстанції - Петрова І.М.
3 червня 2008 року. Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області
судді Поступайло Н.І.,
суддів Петрової І.М., Олексієнко І.С.,
при секретарі Яременко З.А.,
засудженого ОСОБА_3
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді кримінальну
справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_2
на вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2007 року, яким
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Болотино Глодянського району р. Молдова, громадянин України, з середньою освітою,
одружений, не працюючий, мешканець АДРЕСА_1, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст. 119 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком
на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з
випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 роки. Відповідно до ст.76 КК
України, покладено обов'язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання та періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.
Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь потерпілої ОСОБА_2 15 000 грн. моральної шкоди та 9 429 грн.
Суд першої інстанції визнав
ОСОБА_3 винним у тому, що 23.04.2006 року біля 22.00 год. в АДРЕСА_2, на
бетонній площадці перед вхідними дверима в сільський будинок культури, між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ґрунті неприязних відносин, які виникли із за того, що
ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чіплявся до ОСОБА_3 та
ображав останнього нецензурними словами, виникла сварка, затіяв бійку, в ході
якої ОСОБА_3, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних
наслідків своїх дій, хоча повинен був та міг їх передбачати, діючи із необережності,
штовхнув рукою ОСОБА_4 в плече, в результаті чого ОСОБА_4 не втримавши
рівноваги на ногах упав з бетонної площадки, при цьому вдарившись головою об
тверду асфальтовану поверхню землі та отримав, згідно висновку судово-медичної
експертизи № 54 від 05.07.2006 року, тілесні ушкодження у вигляді забою
головного мозку та епідуральної гематоми, наслідком яких став крововилив у
стовбур головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як
небезпечних для життя в момент спричинення, в результаті яких 30.04.2006 року
настала смерть потерпілого.
В апеляції на цей вирок потерпіла ОСОБА_2 просить вирок суду скасувати за
м'якістю призначеного покарання як такий, що не відповідає тяжкості вчиненого
злочину, особі засудженого та обставинам справи та постановити новий вирок,
яким призначити ОСОБА_3 покарання пов'язане з позбавленням волі, а також
збільшити розмір моральної шкоди, стягнувши на її користь з засудженого в відшкодування моральної шкоди
У судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла змінила свої вимоги,
наполягає на призначенні покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки
та стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.
Провівши у ході апеляційного розгляду судове слідство в обсязі допиту
засудженого ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_2 та дослідження матеріалів справи в
частині характеризуючих даних, заслухавши у дебатах прокурора, який просить
скасувати вирок районного суду та призначити засудженому покарання у вигляді
позбавлення волі у межах санкції статти, засудженого, захисника, які заперечували проти задоволення
апеляції потерпілої, зваживши доводи апеляції, колегія суддів визнає її такою,
що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченному ч.1 ст. 119 КК України
підтверджується зібраними по справі достовірними доказами, які ніким не
оспорюються, повністю узгоджуються між собою та яким суд першої інстанції дав правильну оцінку: показаннями самого
ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_2, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, актом судово-медичного
освідування від 27.04.2006 року № 103 (а.с.8), висновком судово-медичної
експертизи від 04.07.2006 року № 54, згідно якого ОСОБА_4 отримав тілесні
ушкодження у вигляді забою головного мозку та епідуральної гематоми, наслідком
яких став крововилив у стовбур головного мозку, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення (а.с.
106-108), даними протоколу про відтворення обстановки та обставин події від
04.07.2006 року (а.с. 96-102).
У ході судового слідства, під час апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_3
свою вину визнав частково та пояснив, що дійсно вчинив необережне причинення
смерті потерпілому ОСОБА_4 при обставинах, зазначених у вироку суду першої
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що доводи засудженого
ОСОБА_3 про те, що її син був у нетверезому стані, вів себе агресивно,
суперечать показанням допитаних по справі свідків. Просить призначити ОСОБА_3
покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та стягнути моральну
шкоду у розмірі 50 000 грн.
Оцінивши в сукупності досліджені у ході судового слідства докази по справі,
що стосуються особи засудженого, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав винним ОСОБА_3 у вчиненні вбивства через необережність і
правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 119 КК України, що не оскаржується
сторонами по справі.
Разом с тим, призначаючи покарання засудженому ОСОБА_3, суд першої
інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК
України про загальні засади призначення покарання, врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, яке є необережним, те що засуджений вину у вчиненому злочину
визнав, кається, дані про особу винного, який вперше притягується до
кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно.
Проте районний суд, недостатньо врахував наслідки вчиненого злочину -
смерть людини, думку потерпілої про призначення покарання виключно у вигляді
позбавлення волі, не в повній мірі врахував, що в результаті дій засудженого
ОСОБА_3 настали особливо тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого, а тому
призначив йому надто м'яке покарання за вчинений злочин, дійшовши висновку про
можливість застосування ст. 75 КК
України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів вважає за
неможливе звільнення засудженого від покарання на підставі ст. 75 КК України і
знаходить за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі.
Оскільки призначене судом покарання є максимальним за санкцією ч.1 ст. 119
КК України, колегія суддів вважає за необхідне із врахуванням фактичних
обставин справи та наведених вище пом'якшуючих обставин, даних про особу
винного, призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання за вказаною статею.
При вирішенні питання про відшкодування потерпілій моральної шкоди,
завданої їй злочином, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини
справи, необережну форму вини, матеріальний стан ОСОБА_3 і правильно стягнув з
винного моральну шкоду на користь потерпілої ОСОБА_2 у розмірі 15.000 грн.
ст.ст.362, 366, 372, 378, 379 КПК України, колегія суддів
Апеляцію потерпілої ОСОБА_2
задовольнити частково.
Вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня
2007 року, щодо ОСОБА_3, в частині призначеного йому покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_3 за ч.1 ст. 119 КК України покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 3 роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 змінити з підписки про невиїзд на взяття
під варту, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання обчислювати з 3 червня 2008 року.

У решті цей вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до судової палати у
кримінальних справах Верховного суду України протягом одного місяця з моменту
його проголошення, а засудженому, що перебуває під вартою, у той же строк з
моменту вручення йому копії вироку.

Судді: