Колегія суддів Cудової палати
у кримінальних справах Верховного Суду України у складі :
суддів
Гриціва М.І. і Нікітіна Ю.І.,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві
22 січня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок
Апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2007 року.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Одеси, раніше не судимого,
засуджено:
- за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік і
ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на один рік і дев'ять місяців та чотирнадцять днів;
На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на один рік і дев'ять місяців та чотирнадцять днів.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.
Одеси, раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на три роки.
На підставі ст. ст. 75, 76
КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком один рік з покладенням обов'язків не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи і повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Одеси, раніше судимого 28
квітня 2005 року Апеляційним судом Одеської області за ч. 1
ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України на
два роки і два місяці та один день позбавлення волі,
засуджено за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на чотири роки.
На підставі ст. 75, 76 КК
України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком три роки з покладенням обов'язків не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи і
повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м.
Одеси, раніше не судимого,
в пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 17, пунктами а, и, і, ст. 93 КК
України (в ред. 1960 р.), ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 11, 12, 13, ч. 2 ст.
ст. 263, ч. 3 ст. 355 КК України (в ред. 2001 р.) визнано не винним і по
суду виправдано.
За вироком суду ОСОБА_2 за
попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 28 грудня 1999
року о 24 год. в приміщенні магазину “Продукти”, що на вул. Дніпровська дорога,
м. Одесі, поєднуючи свої дії з насильством, яке не є небезпечним для життя
чи здоров'я потерпілого ОСОБА_9, відкрито викрали майно приватного підприємця
ОСОБА_10 на загальну суму 839 грн. 75 коп.
ОСОБА_2 також визнаний
винним у незаконному носінні та зберіганні вогнепальної зброї та боєприпасів
без передбаченого законом дозволу, оскільки восени 2001 року він отримав від
ОСОБА_4 автомати АК-74, АКС-74, пістолети УЗІ, Браунінг, Ерма та гранати РГ-42
і Ф-1, які переніс та зберігав у квартирі АДРЕСА_1 в
м. Одесі, де їх було вилучено 24 квітня 2003 року.
За вироком суду, 25 жовтня
2002 року о 18 год. 40 хв. біля будинку
№ 7 по вул. Варненській у м. Одесі, ОСОБА_3 та невстановлена слідством
особа, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження у зв'язку
із її розшуком, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4, який схилив їх до
цього злочину, вчинили примушування ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових
зобов'язань, поєднуючи свої дії з насильством, небезпечним для його життя чи
Цим же вироком ОСОБА_5
виправдано у організації вчинення ОСОБА_2 незаконного носіння та
зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу
та у організації щодо ОСОБА_11 примушування до виконання цивільно-правових
ОСОБА_5 також виправдано у
вчиненні замахів на умисне вбивство ОСОБА_12 з корисливих мотивів, вчинених на
замовлення і за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила
У касаційному поданні
прокурора порушується питання про скасування вироку щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_2 з
направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку із невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам справи.
Прокурор вказує, що суд,
перекваліфікувавши дії ОСОБА_2 з
ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України, не навів у вироку мотивів зміни
цього обвинувачення. Також зазначає, що визнавши ОСОБА_2 винним у вчиненні
злочину за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 і ОСОБА_6, суд не взяв до
уваги, що дії вказаних осіб було кваліфіковано як розбій.
Вважає, що виправдовуючи
ОСОБА_5, суд не зазначив мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення.
Зокрема, вказує на неправильну оцінку показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_4, які
ствердили про те, що ОСОБА_5 доручив ОСОБА_4 забрати сумку із зброєю у
ОСОБА_13. Звертає увагу, що ці обставини підтвердив свідок ОСОБА_2.
На думку прокурора, судом не дано
належної оцінки показанням ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 доручив йому примусити
ОСОБА_11 повернути борг ОСОБА_13. Вважає, що виправдовуючи ОСОБА_5, суд не
врахував, що показання ОСОБА_4 про участь у вчиненні злочину ОСОБА_5 ствердив
підсудний ОСОБА_3. Вважає, що судом не дано належної оцінки показанням ОСОБА_4
і ОСОБА_14 про те, що замахи на умисне вбивство ОСОБА_12 були організовані
ОСОБА_5. Прокурор вважає необґрунтованими висновки суду про застосування до
ОСОБА_4 недозволених методів слідства, оскільки суд цих обставини не
Засуджені ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та виправданий ОСОБА_5
вироку не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, думку прокурора, який підтримав касаційне подання,
пояснення захисника ОСОБА_1, яка вважала вирок законним і обґрунтованим, а
подання - безпідставним, перевіривши
матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів
вважає, що касаційне подання прокурора підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з частинами 1, 4 ст.
327 КПК України, виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не
встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а
також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. При цьому
виправдувальний вирок повинен бути судом мотивований.

Відповідно до статей 323,
334 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд
обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому
засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Мотивувальна частина
виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання підсудного з
зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Апеляційний суд вказаних
вимог закону не виконав.

Як убачається з вироку,
виправдовуючи ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, суд належним чином не з'ясував
обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про винуватість чи
невинуватість ОСОБА_5, і не навів конкретних і переконливих мотивів, з яких
відкинув сукупність доказів обвинувачення, що є у справі.

Так, обґрунтовуючи висновок
про недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні незаконного поводження зі
зброєю і бойовими припасами, суд лише послався на показання самого підсудного,
який заперечив пред'явлене йому обвинувачення.

При цьому, виправдовуючи
ОСОБА_5 у цьому злочині, суд не навів обґрунтованих мотивів, з яких відкинув
показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 був співучасником цього
злочину.

Крім того, оцінюючи
показання ОСОБА_4, суд у вироку допустив суперечності, оскільки в одному
випадку він визнав ці показання правдивими і на їх основі постановив
обвинувальний щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_2, визнавши їх винними у вчиненні
незаконного поводження зі зброєю і бойовими припасами, а в іншому випадку -
визнав їх неправдивими, відкинув дані докази обвинувачення і виправдав ОСОБА_5.

Колегія суддів вважає, що
приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_5, суд не врахував того, що у
матеріалах справи є й інші докази обвинувачення, зокрема показання свідка
ОСОБА_13, у яких і він вказував на вчинення цього злочину ОСОБА_5 (а. с. 138 -
140, т. 17).

Однак, як убачається з
оскаржуваного вироку, ці показання свідка ОСОБА_13 суд взагалі не перевіряв, як
і не дав жодної оцінки даним протоколів слідчих дій з участю ОСОБА_4 і
ОСОБА_13, згідно з якими під час відтворення обстановки і обставин події
ОСОБА_4 і ОСОБА_13 підтвердили участь ОСОБА_5 у вчиненні злочину. Суд не взяв
до уваги і того, що ці показання ОСОБА_4 і ОСОБА_13 були підтверджені даними
про вилучення зброї і боєприпасів (а. с. 32-40, 144-150, т. 17).

Висновок суду про те, що він
відкидає ці докази обвинувачення, так як ОСОБА_13 не був вказаний у списку
осіб, що підлягають виклику в судове засідання, і його показання неможливо
перевірити, оскільки він не з'явився в судове засідання і перебуває за межами
України, а копії протоколів слідчих дій не дають достатніх підстав для визнання
їх доказами, не ґрунтується на законі.

Так, згідно з вимогами ст.
67, 306 КПК України у випадку неявки в судове засідання свідка, явка якого з
тих або інших причин неможлива, суд може оголосити показання свідка, дані під
час дізнання чи досудового слідства, і має оцінити їх у сукупності з іншими
доказами. Ніякі докази для суду не мають наперед встановленої сили, що не було
враховано при прийнятті рішення щодо ОСОБА_5.

Необґрунтованими є й
покликання суду про наявність у матеріалах справи лише копій протоколів слідчих
дій, проведених з участю ОСОБА_13, оскільки, вирішуючи питання про призначення
справи до судового розгляду, суд погодився із виділенням матеріалів справи і
призначив її до розгляду.

Крім цього, виправдовуючи ОСОБА_5 у
вчиненні цього й інших злочинів, суд відкинув як докази обвинувачення показання
ОСОБА_4 про вчинення цих злочинів ОСОБА_5 і прийшов до висновку про те, що ці
показання одержані шляхом незаконних дій з боку осіб, які проводили досудове
слідство, із застосуванням насильства і психотропного препарату - аміназину.

Перевіривши доводи
касаційного подання прокурора про те, що цей висновок суду у вироку є
безпідставним, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з наступних підстав.

Примушування давати показання
при допиті шляхом незаконних дій з боку особи, яка проводить досудове слідство,
є злочином проти правосуддя, передбаченим статтею 373 КК України.

Отримавши у процесі судового
розгляду справи повідомлення про цей злочин, суд був зобов'язаний прийняти
рішення відповідно до вимог

ст. 97 КПК України і направити повідомлення за належністю для проведення
відповідної перевірки.

Однак, суд вказаних вимог
закону не виконав і без належної перевірки вказаних обставин прийшов до
передчасного висновку про те, що показання ОСОБА_4 про вчинення злочинів
ОСОБА_5 одержані незаконним шляхом і поклав це в основу вироку, відкинувши інші
докази обвинувачення, та постановив щодо ОСОБА_5 незаконний і необґрунтований
виправдувальний вирок, який підлягає скасуванню.

Враховуючи наведені обставини,
колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування
виправдувального вироку щодо ОСОБА_5 і в частині його виправдання у
примушуванні потерпілого ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових зобов'язань,
замаху на умисне вбивство ОСОБА_12 і умисному убивстві ОСОБА_18, вчиненому
організованою групою.

Обґрунтовуючи свій висновок,
колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог ст. 67 КПК України
оцінка доказів судом має ґрунтуватися на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виправдовуючи ОСОБА_5 у
вчиненні вказаних злочинів, суд послався на те, що у даному вироку не можна
дійти до висновку, чи взагалі мала місце подія злочину - замах на умисне
вбивство ОСОБА_12 - з участю ОСОБА_5, ОСОБА_15 і ОСОБА_16, так як щодо останніх
справу було виділено в окреме провадження для розгляду іншим судом.

З таким обґрунтуванням суду
і його висновком погодитись не можна.

Встановивши, що виділення
справи щодо ОСОБА_15 і ОСОБА_16, які згідно з обвинуваченням були
співучасниками ОСОБА_5 у вчиненні злочину щодо ОСОБА_12, може негативно
відбитись на всебічності, повноті і об'єктивності дослідження і вирішення
справи, суд мав вирішити питання про об'єднання справ в одне провадження.

Суд вказаних вимог закону не
виконав, чим грубо порушив вимоги

ст. 26 КПК України.

Разом з тим, згідно з вироком
Апеляційного суду Миколаївської області від 20 червня 2007 року, ОСОБА_15 і
ОСОБА_16 визнані винними і засуджені за замах на умисне вбивство ОСОБА_12.

Такої ж помилки суд
допустився і при прийнятті рішення про виправдання ОСОБА_5 у вчиненні умисного
вбивства ОСОБА_18.

З огляду на зазначене,
колегія суддів вважає, що рішення суду про виправдання ОСОБА_5 є передчасним,
прийнятим із порушенням вимог кримінально-процесуального закону, без повного,
всебічного дослідження обставин справи і зібраних слідством доказів, а тому не
може бути визнаним законним.

Колегія суддів також
приходить до висновку про обґрунтованість касаційного подання прокурора щодо
скасування вироку в частині засудження ОСОБА_2 за вчинення грабежу.

Так, згідно зі статтею 187 КК
України, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством,
небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою
застосування такого насильства є розбоєм.

Мотивуючи висновок щодо
кваліфікації дій ОСОБА_2, суд вказаних положень закону не врахував.

Як видно із матеріалів
справи, ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні розбою, вчиненого за попередньою
змовою групою осіб, із кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 187 КК України.

При цьому ОСОБА_2 визнав, що
28 грудня 1999 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 запропонували йому пограбувати магазин
“Продукти”, що по
вул. Дніпропетровська дорога, 72/1 у м. Одесі. Він погодився вчинити цей
злочин. Вони втрьох одягнули на обличчя шапки, на руки - рукавиці та зайшли до
приміщення магазину, де знаходився продавець ОСОБА_9 і невідомий чоловік, а
ОСОБА_8 залишився чекати їх у автомобілі. ОСОБА_7 завдав цьому чоловіку удару в
обличчя, а він (ОСОБА_2) - штовхнув його руками і той упав на підлогу. В цей
час ОСОБА_6 вимагав у продавця гроші і погрожував йому газовим пістолетом.
Після цього вони заволоділи грішми та
продуктами харчування і залишили місце вчинення злочину.

Згідно з показаннями
потерпілого ОСОБА_9, 28 грудня 1999 року
о 24 год., коли він працював продавцем у магазині “Продукти”, що по

вул. Дніпропетровська дорога, 72/1 у м. Одесі, на нього напали троє осіб.
Двоє з нападників застосували насильство до покупця, який перебував на місці
вчинення злочину, а третій нападник, погрожуючи йому пістолетом, - забрав денну виручку. Після цього вказані
особи заволоділи продуктами харчування, сигаретами та алкогольними напоями.

Показаннями потерпілого
ОСОБА_10 стверджено, що з його магазину було викрадено гроші, продукти
харчування та алкогольні напої на загальну суму 839 грн. 75 коп.

Як видно з даних протоколів
впізнання, потерпілий ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_2 як на особу, яка брала участь у
вчиненні нападу, а

на ОСОБА_17 - як на покупця, якому на місці вчинення злочину були заподіяні
тілесні ушкодження.

Згідно із даними висновку
судово-медичної експертизи в ОСОБА_17
була виявлена рубана рана верхньої губи, яка була небезпечна для його життя в
момент заподіяння, але ступінь тяжкості тілесного ушкодження встановлений не
був.

Отже, установивши ознаки
вчинення нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння майном ОСОБА_10 із застосуванням
насильства, небезпечного для життя особи, яка перебувала на місці вчинення
злочину, та з погрозою ОСОБА_9 пістолетом, тобто застосуванням такого ж
насильства, суд у формулюванні висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_2 цих
обставин не врахував.

Перекваліфіковуючи дії
ОСОБА_2, суд не навів переконливих мотивів про те, що один із співучасників
нападу (ОСОБА_6) вийшов за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій і не
врахував того, що під час вчинення інкримінованих йому дій ОСОБА_2 застосував
до особи, яка перебувала на місці вчинення злочину, насильство, небезпечне для
її життя в момент заподіяння.

У зв'язку з цим вирок суду в частині
засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК України, виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст.
17, пунктами а, и, і, ст. 93 КК України (в ред. 1960 р.), ч. 2 ст. 15, пунктами
6, 11, 12, 13, ч. 2 ст. 115,
ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 355 КК України (в ред. 2001 р.), а також окрема
ухвала суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий
розгляд, під час якого належить вжити заходів для повного, всебічного
дослідження обставин справи, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності
від чого постановити законне, обґрунтоване та належним чином мотивоване
рішення.

Враховуючи наведене та
керуючись статтями 394 - 396 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Апеляційного суду
Одеської області від 10 травня 2007 року в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2
ст. 186 КК України, виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 17, пунктами а, и, і, ст.
93 КК України (в ред. 1960 р.), ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 11, 12, 13, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3
ст. 355 КК України (в ред. 2001 р.) і окрему ухвалу цього ж суду скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Рекомендувати апеляційному
суду вирішити питання щодо обрання ОСОБА_2
та ОСОБА_5 запобіжного
заходу.

Судді:

Синявський О.Г.
Гриців М.І. Нікітін Ю.І.