Ухвала

іменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів:при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої та апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 25 липня 2014 року засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого що немає судимостей,

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього виконання обов'язків, передбачених п. п. 3,4, ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 - домашній арешт - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 25 липня 2014 року скасовано в частині призначеного покарання та постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього виконання обов'язків, передбачених п. п. 3,4, ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 - домашній арешт - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

В решті вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 23 травня 2014 року, о 21 годині 00 хвилин, керуючи у стані алкогольного сп'яніння автомобілем «Mercedec Benz E 220», д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по вул. Перемоги у м. Червонограді Львівської області, при проїзді ділянки дороги біля будинку № 19 порушив п.п.1.5, 1.10, 2.3 «б», «д», 2.9 «а», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, без причин технічного характеру виїхав за межі проїзної частини дороги, наїхав на дерево та бетонний стовп, що призвело до пошкоджень автомобіля, від дії тупих твердих предметів якого настала смерть пасажира ОСОБА_7.

В касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв'язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд при призначенні засудженому покарання залишив поза увагою доводи апеляційної скарги про суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 злочину, що відноситься до категорії тяжких, вчинений у стані алкогольного сп'яніння, наслідки, що настали - смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та фактичні обставини справи викладені у вироку, в касаційній скарзі не оспорюються як і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_6 апеляційним судом м'якого покарання, то вони є непереконливими.

З огляду на положення ч. 2 ст. 65 КК України та роз'яснення які наведені в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов'язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з вимог ст. 75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Так, перевіряючи справу за апеляцією прокурора та частково задовольнивши апеляційну скаргу, апеляційний суд збільшив строк призначеного міським судом за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 покарання та водночас погодився з рішенням міського суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, збільшивши при цьому ОСОБА_6 іспитовий строк.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд дотримався зазначених вище вимог кримінального закону, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного, конкретні обставини по справі, які впливають на призначення покарання, й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, апеляційний суд взяв до уваги, що хоча злочин і вчинений ОСОБА_6 у стані алкогольного сп'яніння, однак він щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню доньку та матір похилого віку, відшкодував потерпілій матеріальні збитки, відсутність претензій зі сторони останньої.

З урахуванням сукупності перелічених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду про можливість звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є мотивованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому в задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити.

При перевірці матеріалів кримінального провадження не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, чи неправильного застосування кримінального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої та апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10