Справа № 211/6898/14-к
Провадження 1-кп/211/97/15
У Х В А Л А
23 березня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора прокуратури Довгинцівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
Відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначивши, що ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , не зникли.
Захисник ОСОБА_4 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 є інвалідом третьої групи, хворіє на туберкульоз, стан здоров`я останнього не дозволяє знаходитись у умовах слідчого ізолятора, обвинувачений ОСОБА_5 потребує лікування у спеціалізованому медичному закладі, тому слід змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника ОСОБА_4 , та просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.
При вирішення питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст.178 КПК:
- санкція кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років;
- ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів у сфері обігу наркотичних засобів;
- ОСОБА_5 має вік 33 роки, є інвалідом третьої групи, неодружений, офіційно не працевлаштований, тобто соціальні зв`язки є слабкими, не має будь-яких постійних джерел доходу, тобто відсутні обставини, що б могли виступити стримуючими факторами для не вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, що у підсумку дає підстави стверджувати про наявність ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів.
Відповідно до ч.6 ст.3 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
На думку судді конкретним суспільним інтересом, який превалює на принципом поваги до свободи особистості, є усунення загрози розповсюдження незаконного придбання, перевезення, вживання, збуту наркотичних засобів на території України, що є загрозою здоров`ю та життю громадян України.
Щодо скарг захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 на необхідність лікування, суд зауважує на наступне.
Відповідно інформації отриманої судом від КУВП №3 (від 03.03.2015р. вих.№4/19-1313), ОСОБА_5 , 1981р.н., знаходиться під наглядом лікаря-фтизіатра з приводу діагнозу мультирезізстентний туберкульоз легкого, дисемінований, МБТ+, М+, К+, Кат4, КОГ-4, ВІЧ-інфекція, гепатит С, що представляє загрозу для персоналу КУВП №3 та інших ув`язнених. Лікування туберкульозу потребує довготривалого лікування в спеціалізованій лікарні під постійним наглядом висококваліфікованого медичного персоналу. Стан ОСОБА_5 розцінюється як важкий але у судових засіданнях приймати участь може.
Згідно ст. 21 Закону України "Про попереднє ув`язнення", адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
Відповідно до п.5 «Порядку надання медичної допомоги хворим на туберкульоз особам, взятим під варту, чи які тримаються в установах виконання покарань», затвердженого постановою КМУ від 25.06.2014р. №205, хворі на заразні форми туберкульозу особи, взяті під варту, отримують медичну допомогу в стаціонарних умовах в дільницях слідчих ізоляторів туберкульозних лікарень Державної кримінально-виконавчої служби.
Відповідно до п. 2.2. ПОЛОЖЕННЯ про дільницю слідчого ізолятора на території виправної колонії, затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 30.12.2003 N 280, у дільниці тримаються особи, взяті під варту, та засуджені до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, вироки щодо яких не набрали законної сили. У дільниці на території спеціалізованої туберкульозної лікарні тримаються особи, взяті під варту, та засуджені, вироки щодо яких не набрали законної сили, які хворіють на туберкульоз. При цьому, відповідно до п.2.4. вищезазначеного наказу, підставою для приймання і тримання у дільниці на території спеціалізованої туберкульозної лікарні хворих на активну форму туберкульозу є встановлення діагнозу активного туберкульозу легень, та мотивоване рішення комісії з розподілу.
Як вбачається з вищевикладеного, керівництво СІЗО за наявності вищезазначених підстав, має забезпечити належне медичне обслуговування обвинуваченого ОСОБА_5 , у т.ч. його лікування у стаціонарних умовах в дільниці слідчого ізолятору туберкульозної лікарні Державної кримінально-виконавчої служби.
На підставі викладеного вище, суд не вбачає підстав для заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, та вважає, що дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слід продовжити.
Керуючись ст. ст. 110, 314-316, 369-372 КПК України,-
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 22 травня 2015 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Дата закінчення дії ухвали - 22 травня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1