АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні 1 малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 .

В с т а н о в и л а:

Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 : на користь ОСОБА_11 - 6 906 грн., в рахунок відшкодування матеріальних збитків, - 650 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; та на користь держави процесуальні витрати, за проведення судово-автотехнічної експертизи, у сумі 393 грн. 12 коп.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та йому призначено покарання за те, що він 25 жовтня 2014 року, близько 23 години, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «БМВ 5201» державний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. ім. Газети Правда у м. Дніпропетровську, зі сторони вул. Столєтова у напрямку вул. Маршала Малиновського. Під час руху, в районі будинку № 2 по пр. ім. Газети Правда, з перевищенням допустимої швидкості руху на даній ділянці дороги в 60 км/год., наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеному на проїзній частині дорожньою розміткою, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3б, 2.9а, 10.1, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість руху автомобіля та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, внаслідок чого допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_13 , яка рухалась по вказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобілю.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п. 10.1, 12.4 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді: травматичного руйнування кісток склепіння та основи черепу, з ушкодженням речовини головного мозку зі сторони нижньої його поверхні, подвійного перелому хребта, множинних переломів ребер, травматичної ампутації обох гомілок, численних саден, синців, ділянок осаднень, забійно-рваних ран на шкіряних покривах тіла трупа, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що призвели до настання смерті ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невід-повідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання та призначити його в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України та відповідних роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України. Зокрема, на його думку, суд не дав належної оцінки даним про особу обвинуваченого та обставинам, які істотно зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого. Зазначає, що суд не врахував, що злочин є необережним, обвинувачений виявив щире каяття, повністю визнав вину, сприяв встановленню істини по справі, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, добровільно, частково, відшкодував шкоду та інші обставини. Вважає, що не надано належної оцінки тій обставині, що внаслідок зміни руху потерпілої ОСОБА_13 обвинувачений не міг уникнути наїзду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості і призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В обґрунтування посилається на те, що суд, на його думку, формально послався у вироку на дані про особу обвинуваченого і не дав належної оцінки обставинам, що пом`якшують покарання та призначив максимальне покарання, передбачене законом за вказаний злочин. Зазначає, що суд не відніс до обставин, що пом`якшують покарання відсутність судимості у ОСОБА_8 , що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, щире каяття, активне сприяння встановленню істини, відсутність приводів і затримань, прохання вибачення у родичів загиблої, що обвинувачений має на утриманні жінку, матір-пенсіонерку та бабусю похилого віку. Зазначає, що ОСОБА_8 має тяжке захворювання, що також є обставиною, що пом`якшує покарання.

В доповненнях до апеляції захисник просить не враховувати стан здоров`я обвинуваченого як підставу для пом`якшення призначеного покарання а врахувати, що він частково відшкодував завдані збитки.

В запереченнях на апеляційні скарги захисників представник потерпілої ОСОБА_12 посилається на їх необґрунтованість та безпідставність, вважає вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим і просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисники підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити і пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.

В судовому засіданні прокурор, потерпіла та її представник заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисників, посилалися на їх необґрунтованість і просили залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, то вказані обставини апеляційним судом не перевіряються.

Твердження захисника ОСОБА_6 , що судом не надано належної оцінки дій потерпілої, зокрема, що внаслідок зміни руху потерпілої ОСОБА_13 обвинувачений не міг уникнути наїзду, колегія суддів розцінює як нікчемні, з огляду на наступне.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-840 від 14 листопада 2014 року, не виконання ОСОБА_8 вимог п. 10.1, 12.4 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням зазначеного ДТП в результаті якого загинула ОСОБА_13 .

Таким чином стверджувати про порушення якихось правил дорожнього руху зі сторони потерпілої і ставити її поведінку в причино-наслідковий зв`язок з подією ДТП, є безпідставним і надуманим.

Аналізуючи доводи обвинуваченого та його захисників щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, суд при призначенні виду та міри покарання зазначив, що виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, який вперше скоїв злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину - доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вину визнав повністю, частково відшкодував матеріальну шкоду, що суд відніс до обставин, що пом`якшують покарання. До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відніс і врахував стан алкогольного і наркотичного сп`яніння.
Вказані пом`якшуючі покарання обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції, знайшли своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції, проте, на думку колегії суддів, не враховані належним чином при призначенні покарання обвинуваченому.
В той же час, відповідно до п. 2 Постанови ПВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення кримінального покарання» суди повинні обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, … і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

На підставі вищевикладеного відповідні доводи апеляційних скарг захисників є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим доводи апеляційних скарг захисників, що суд не відніс до обставин, що пом`якшують покарання те, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра є безпідставними, оскільки такі дані про особу стосуються більшості населення України і не можуть визнаватися обставинами, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та пом`якшувати покарання, до того ж ці та інші обставини, на які вказують захисники, викладені у вироку суду і належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Безпідставні, на думку колегії суддів і доводи захисту про те, що обвинуваченому призначене надмірно суворе покарання.

Беручи до уваги іншу частину вказаного пункту постанови ПВСУ, згідно до якої судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії…, колегія суддів вважає, що суд обгрунтовавно врахував знаходження обвинуваченого у момент скоєння злочину у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.

Не заслуговують на увагу і доводи захисту про необхідність виключення з вироку як обставини, що обтяжує покарання те, що ОСОБА_8 знаходився в стані алкогольного та наркотичного спяніння, оскільки ця обставина була врахована при кваліфікації дій обвинуваченого. Згідно висновків судово-автотехнічної експертизи водій ОСОБА_8 дійсно порушив вимоги п.2.9а ПДД, разом з тим це порушення, згідно висновку вказаної експертизи, не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до загальних засад призначення покарання суд, крім іншого, має призначати покарання, максимально індивідуалізуючи його, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Дотримання судом зазначених правил в їх сукупності має гарантувати досягнення визначених кримінальним законом цілей покарання, призначення законних і справедливих покарань, адекватних суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі винного.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, встановлені судами першої і апеляційної інстанції, думку потерпілої та інші обставини, які впливають на вид і міру покарання, - погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення нових злочинів можливе тільки за умови ізоляції його від суспільства, проте, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією статті, і таке покарання буде відповідати принципу законності, обґрунтованості і справедливості, а також буде необхідним для досягнення мети покарання, якою, окрім іншого, є кара за скоєне.

В силу ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_9 , в частині призначення покарання, змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4