АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа№2012/2359/2012, Провадження № 11/790/121/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 квітня 2015 року м.Харків

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальну справу за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 листопада 2013 року відносно

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Любовка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не судимого, працюючого електриком у ХФ «Еліт», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 листопада 2013 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, і засуджено до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 Кримінального кодексу України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном 2 роки.

Судом першої інстанції встановлено, що 6 травня 2011 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи небезпеку своїх дій для здоров`я потерпілого, вилив окріп з чайника на руки ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_9 , діючи із вказаним умислом, взяв з газової плити каструлю з киплячою водою і вилив її на тулуб ОСОБА_6 , після чого став утримувати потерпілого двома руками за тулуб, тим самим позбавляючи можливості надати собі першу допомогу, спричинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи №105-а/12 від 28 січня 2012 року, опіки окропом 2-3 ступеню тулуба (грудної клітини та області живота зліва), верхніх кінцівок, які займають 5% тіла, які виникли від дії термічного агента (окропу), і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм терміну розладу здоров`я (т.2 а.с.97-100).

Потерпілий ОСОБА_6 і засуджений ОСОБА_9 оскаржили вирок Жовтневого районного суду м.Харкова.

Потерпілий ОСОБА_6 своїй апеляції просив вирок в частині вирішення цивільного позову змінити і стягнути на його користь з засудженого ОСОБА_9 компенсацію завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 40.665 гривень 48 копійок, а також 100.000 гривень за завдану моральну шкоду (т.2 а.с.110,111).

Засуджений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просив вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений зазначив, що вважає порушення проти нього кримінальної справи незаконним, оскільки 6 травня 2011 року мав місце звичайний сімейний конфлікт, під час якого стався нещасний випадок, внаслідок якого потерпілий і засуджений отримали опіки. Коли він увійшов у свій будинок у брудному взутті, там був лише його син ОСОБА_12 , який почав вимагати, щоб він зняв брудне взуття, оскільки він щойно помив підлогу. ОСОБА_9 почав знімати взуття, а його син ОСОБА_12 підійшов до нього та став лити йому на голову окріп. Відчувши сильний біль, ОСОБА_9 підвівся та вдарився об каструлю з киплячою водою, внаслідок чого, частини води випадково пролилася на його сина. Отже наміру та мотиву на спричинення термічних опіків потерпілому у нього не було.

Вимагаючи скасування вироку, засуджений послався також на необгрунтованість цивільного позову потерпілого, посилаючись на те, що у справі відсутні належні докази того, що ОСОБА_6 дійсно перебував на лікуванні у лікарні, і що медичні препарати, про придбання яких свідчать надані позивачем чеки, було придбано саме потерпілим і у зв`язку з отриманими ушкодженнями. До того ж, походження і зміст значної частини наданих позивачем товарних чеків зрозуміти неможливо.

Апелянт також вважає, що Жовтневий районний суд м.Харкова розглянув кримінальну справу у незаконному складі, оскільки 4 жовтня 2011 року головуючий суддя ОСОБА_13 розглядав скаргу на постанову про порушення даної кримінальної справи, відтак висловив свою думку по суті справи (т.2 а.с.114-123,143-152,258-259).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи потерпілого, обвинуваченого і його захисників, які підтримали свої апеляції і заперечували проти задоволенні апеляційної скарги протилежної сторони, думку прокурора, яка вважала, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями судом першої інстанції кримінального процесуального закону з направленням справи на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів дійшла висновку, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України и статей 16,16-1,261 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року) судочинство у кримінальних справах здійснюється на засадах законності, рівності учасників процесу перед судом, змагальності сторін, і забезпеченні права на захист. Сторона обвинувачення і сторона захисту користуються рівними правами на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведеності їх переконливості. Суд, зберігаючи об`єктивність и неупередженість, створює необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав.

Згідно зі ст.ст.323,334 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. У мотивувальній частині обвинувального вироку суд повинен навести докази, на яких грунтуються висновки суду.

Відповідно до ст.ст.49,52 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року) представник потерпілого у кримінальному процесі користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє, зокрема, має право брати участь у судових дебатах.

Жовтневий районний суд м.Харкова перелічених норм закону повною мірою не дотримався.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що звинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину грунтується на свідченнях потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , а також висновках судово-медичного дослідження (т.1 а.с.160-165).

Під час судового розгляду підсудний ОСОБА_9 заперечував свою провину у навмисному завданні тілесних ушкоджень своєму синові ОСОБА_6 . При цьому підсудний та його захисник неодноразово клопотали перед судом про витребування та дослідження доказів, що на їх переконання спростовують встановлені органом досудового слідства об`єктивні обставини справи, доведеність вини та обгрунтованість позовних вимог. Зокрема, сторона захисту клопотала про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , лікарів Харківської міської лікарні швидкої невідкладної допомоги та Харківської міської лікарні №3, а також про витребування медичної документації щодо призначень ліків потерпілому ОСОБА_6 (т.2 а.с.22,38,45,50,51,69,87,89).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про виклик перелічених свідків, мотивуючи тим, що вони не були очевидцями подій (т.2 а.с.87,89).

Разом з цим, суд допитав свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які також не були очевидцями подій, і включив їх свідчення у перелік доказів винуватості ОСОБА_9 (т.2 а.с.86,98,99).

Поклавши в основу обвинувального вироку висновок судово-медичного експерта №105-А/12 від 28 січня 2012 року, зокрема, щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, суд першої інстанції не звернув увагу і не піддав дослідженню той факт, що 23 травня 2011 року під час першого експертного огляду потерпілий ОСОБА_6 повідомив судовому експерту ОСОБА_20 , що «6 травня 2011 року він наливав воду з чайника, а п`яний батько схопив за руку, і окріп вилився на живіт та кінцівки» (т.1 а.с.32,111,112).

Не дав жодної правової оцінки суд першої інстанції і тому факту, що внаслідок подій, що мали місце 6 травня 2011 року, у засудженого ОСОБА_9 утворилися опіки на обличчі, голові та шиї, а також синці і садна на голові, які могли утворитися за обставин, що містяться в його поясненнях (т.1 а.с.33,116,117).

Колегія суддів вважає, що не перевіривши заяву засудженого ОСОБА_9 про механізм утворення у потерпілого тілесних ушкоджень, не дослідивши і не давши правової оцінки наявності тілесних ушкоджень у засудженого, не усунувши протиріччя між свідченнями потерпілого ОСОБА_6 в суді і його поясненнями під час експертного огляду, необгрунтовано відмовивши у допиті свідків і витребуванні документальних доказів, що, на думку захисту, виправдовують ОСОБА_9 , суд першої інстанції допустив суттєву неповноту і однобічність судового розгляду, порушив засадничі принципи рівності сторін перед судом, змагальності та свободи у наданні доказів, гарантоване Конституцією України право підсудного на захист від звинувачення, а також приписи ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, відповідно до яких кожний, хто звинувачений у вчиненні злочину, має право на виклик і допит його свідків на тих самих умовах, що і осіб, які свідчать проти нього.

Всупереч вимогам ст.334 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року) у мотивувальній частині вироку Жовтневий районний суд м.Харкова, замість доказів, на яких грунтуються висновки суду, послався на джерела, в яких ці докази містяться, зокрема, на показання свідка ОСОБА_14 , протокол відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_6 , протокол очної ставки між потерпілим та обвинуваченим. Яким чином зазначені документи доводять винуватість засудженого у вчиненні злочину, зі змісту вироку не зрозуміло (т.2 а.с.98,99).

В порушення положень ст.323 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року), ухвалюючи рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку належних обгрунтувань такого рішення не навів. Зі змісту вироку незрозуміло яким чином розраховано розмір компенсації завданої потерпілому матеріальної шкоди в сумі 38.836 гривень 35 копійок, та з яких підстав позивачеві відмовлено в задоволенні решти позовних вимог (т.2 а.с.100).

Всупереч приписам ст.ст.49,52 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року) представникові потерпілого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_21 не було надано слова у судових дебатах, проведених 27 листопада 2013 року (т.2 а.с.93,95,96).

Перелічені порушення кримінально-процесуального закону колегія суддів вважає істотними, оскільки вони перешкодили суду першої інстанції повно, всебічно і неупереджено розглянути кримінальну справу та ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

За таких обставин вирок Жовтневого районного суду м.Харкова, на підставі ст.370, ч.2 ст.374 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року), підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, під час якого суду першої інстанції необхідно, з дотриманням всіх норм кримінального процесуального закону, створюючи необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм процесуальних прав, повно, всебічно і неупереджено дослідити всі обставини справи, зокрема, перевірити версію підсудного ОСОБА_9 про механізм утворення у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, дослідити і дати правову оцінку поясненням потерпілого ОСОБА_6 під час експертного огляду, а також факту наявності тілесних ушкоджень у підсудного ОСОБА_9 .

Доводи засудженого ОСОБА_9 про незаконність складу суду, що ухвалив вирок, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалення головуючим суддею постанови від 4 жовтня 2011 року про відмову у відкритті судового провадження за скаргою адвоката ОСОБА_22 на постанову слідчого щодо порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_9 з мотивів відсутності підтвердження повноважень захисника (т.2 а.с.67), з огляду на положення ст.54 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року), не є обставиною, що виключає участь судді в розгляді справи по суті.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст.362,365,366,367,368, ч.1, п.3 ч.2 ст.370, ч.2 ст.374, ст.377 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року), ст.11 Розділу XI Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 листопада 2013 року відносно ОСОБА_9 скасувати.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, направити Жовтневому районному суду м.Харкова на новий судовий розгляд.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3