Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за їх касаційними скаргами на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, в силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.;

Вироком вирішено питання про речові докази.

Апеляційним судом Закарпатської області зазначений вирок місцевого суду в частині призначення покарання змінений. Визначено: ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 152 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 152 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнані винними у тому, що вони 08 березня 2008 року близько 2 год., діючи в групі осіб, ОСОБА_2 - у стані алкогольного сп'яніння, в безлюдному місці - неподалік шахти в с. Ільниця Іршавського району, в салоні автомобіля марки ВАЗ-21063, д.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 є неповнолітньою, з метою зґвалтування застосували до неї психічне та фізичне насильство, долаючи активний опір потерпілої, заподіяли чисельні легкі тілесні ушкодження та здійснили насильницькі статеві зносини.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить судові рішення скасувати, кримінальну справу відносно нього на підставі п. 1 ст. 6 КПК 1960 року закрити. Посилається на те, що злочину він не вчиняв, що статеві зносини з потерпілою мали місце по взаємній згоді, що він не знав, що потерпіла ОСОБА_3 є неповнолітньою, при цьому зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо вчинення ним зґвалтування потерпілої. Також посилається на те, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляції, не проаналізував їх і не надав переконливої відповіді на них.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати, кримінальну справу відносно нього закрити на підставі п. 1 ст. 6 КПК 1960 року. Посилається на те, що висновок суду про факт вчинення ним зґвалтування ґрунтується фактично лише на показаннях потерпілої ОСОБА_3, які є суперечливими та непослідовними, що інші докази спростовують його вину у вчиненні злочину. Зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляції, не проаналізував їх і не надав переконливої відповіді на них.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг засуджених, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг засуджених, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінальної справи, визнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК, та призначив кожному з них покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На вказаний вирок місцевого суду засудженими ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також захисником ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_2 подані апеляції, в яких наводились доводи, у тому числі аналогічні доводам касаційних скарг засуджених, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, невірної оцінки судом першої інстанції доказів і порушувалось питання про закриття кримінального провадження. При цьому засуджені та захисник посилались на те, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення засудженими злочину, що показання потерпілої є непослідовними та суперечливими.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальну справу за вказаними апеляціями, доводи яких аналогічні доводам касаційних скарг засуджених, дійшов висновку про їх безпідставність та погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК.

При цьому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 399 КПК 1960 року, застосувавши положення ст. 69 КК, визначив засудженим покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років кожному.

У касаційних скаргах засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_1, порушуючи питання про закриття кримінального провадження, наводять доводи щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінальної справи.

Зазначені доводи касаційних скарг засуджених, відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки стосуються фактичних обставин кримінальної справи та питання дослідження та оцінки доказів. Вказані доводи відповідно до вимог ст. 367 КПК 1960 року переглянуті судом апеляційної інстанції з наведенням в ухвалі відповідних висновків. Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Твердження у касаційних скаргах засуджених щодо відсутності в матеріалах справи доказів їх вини у вчиненні зазначеного злочину, щодо суперечливості та непослідовності показань потерпілої ОСОБА_3 перевірялись судом апеляційної інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судових рішень відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що висновки судів про доведеність вини засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК, ґрунтуються на сукупності зібраних у справі доказів і є правильними.

З огляду на викладене, доводи касаційних скарг засуджених є безпідставними.

Призначене ОСОБА_2 та ОСОБА_1 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону судом касаційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_7