Справа № 1-52/2007р.
ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2007 року Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської
області в складі:
головуючого- судді Петрової О.Ф.

при секретарі Сніжко І.М.,

з участю прокурора Костирі Ю.В.,

захисника ОСОБА_1,

потерпілої ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії кримінальну справу
про обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця с.
Пустельникове Олександрійського району Кіровоградської області,
українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою,
одруженого, невійськовозобов'язаного, працюючого ІНФОРМАЦІЯ_2 в кафе «Бомонд»
м. Олександрії, не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 128 КК
України , -

ВСТАНОВИВ :

Підсудний вчинив
необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження за таких обставин:

27 липня 2006 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_3,
знаходячись біля будинку АДРЕСА_2, на
ґрунті особистих неприязних стосунків,
схопив ОСОБА_2 за руку та діючи з необережності, не передбачаючи настання
суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг
передбачити, вдарив її кулаком у праву скроню, внаслідок чого остання впала на
землю, отримавши тілесне ушкодження у вигляді перелому правої променевої кістки
в типовому місці, яке згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до
тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров'я
понад 21 день.

Підсудний визнав
себе винним частково та показав, що 27
липня 2006 року
близько 20 год. 30 хв.,
коли він знаходився на подвір'ї свого будинку, почув крик своєї онуки. Це
спонукало його вийти на вулицю. Там він побачив бійку між своєю дочкою ОСОБА_4
та дочкою ОСОБА_2- ОСОБА_5. Він підбіг до них та відштовхнув ОСОБА_5. від своєї
дочки. Потім з'явилася ОСОБА_2,
яка наближалась до цього гурту, і він припустив, що вона хоче напасти на
нього. Перебуваючи у збудженому стані, він штовхнув її в область шиї збоку. Від
поштовху ОСОБА_2 присіла. Тоді він не думав про наслідки своїх дій і не хотів
завдати їй тілесних ушкоджень. Більше її не чіпав.

Окрім часткового
визнання підсудним своєї вини, його вина у спричиненні з необережності
тілесного ушкодження середньої тяжкості повністю доведена дослідженими в
судовому засіданні доказами, а саме :

Потерпіла
ОСОБА_2 показала, що 27 липня 2006 року близько 20 год. 30 хв. вона,
почувши крик своєї дочки ОСОБА_5.
та ОСОБА_4, вийшла з двору на вулицю та побачила бійку між ними. Вона
вирішила піти до них та забрати дочку. Наблизившись до жінок на відстань
близько 2 метрів,
побачила, що до них підбігОСОБА_3 та вдарив її дочку кулаком по голові, а потім
те ж зробив і відносно неї. Від цього удару вона навзнак впала на асфальтове
покриття дороги. Згодом підвелася. ПотімОСОБА_3 міцно схопив її за зап'ясток
руки, а другою рукою різко вдарив в область правої скроні, і вона знову впала
на спину. Після другого падіння відчула сильний біль у руці. Причину отриманого
перелому руки пояснити не може. Припускає, що це могло статися внаслідок
падіння.

Між сім'єю
ОСОБА_3 та переважною більшістю сусідів існують неприязні стосунки.

Свідок ОСОБА_6
показала, що бачила з вікна свого будинку, як ОСОБА_3 наносив удари по голові
ОСОБА_2 Коли вийшла на вулицю, допомогла останній підвестися. ОСОБА_2
скаржилася на біль в руці.

Свідок ОСОБА_7
показав, що між його сестрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5. відбулася якась сварка. Вони
також стусали один одного. Ці події він спостерігав не більше 1 хвилини. Забрав
малолітню дитину - свою
племінницю, яка стояла на дорозі і плакала, і пішов у двір.

Свідок ОСОБА_5.
показала, що вона бачила, як її мати ОСОБА_2 наближалася до неї та ОСОБА_4, але ні на кого
не замахувалася.ОСОБА_3 наніс її матері два удари. Після першого удару вона
впала, але підвелася, а після другого без допомоги підвестися не змогла,
скаржилася на біль в руці.

Згідно висновку
судово-медичної експертизи та додаткового висновку до неї ( а. с. 22, 60-61) тілесні
ушкодження, які виявлені у ОСОБА_2, мають середню ступінь тяжкості. Струс мозку
та перелом правої променевої кістки в типовому місці могли виникнути при
падінні з висоти власного зросту на витягнуту праву руку, що є найбільш
вірогідним.

Допитаний в
судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_8 роз'яснив, що сприятливим
моментом для перелому можуть бути вікові зміни в кістках потерпілої.

Отже, суд дійшов
висновку, що підсудний винен у вчиненні злочину, передбаченому ст. 128 КК України,
тобто необережному середньої тяжкості тілесному ушкодженні: ОСОБА_3, не
передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча
повинен був і міг їх передбачити, вдарив потерпілу похилого віку у праву
скроню, внаслідок чого вона впала, отримавши тілесні ушкодження середньої
тяжкості.

Суд не приймає
до уваги доводи підсудного про те, що він діяв в межах необхідної оборони та
під впливом сильного душевного хвилювання.

Аналіз доказів
свідчить про те, що потерпіла не застосовувала насильство щодо підсудного чи
його близьких. Не встановлено наявності тяжкої образи з її боку.

Як зазначив сам
підсудний, він лише припустив, що ОСОБА_2 хоче напасти на нього. Однак
передчасна оборона не позбавляє особу відповідальності за злочин.

В зв'язку з цим
суд критично оцінює оголошені в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_9
відносно того, що жінка похилого віку накинулася ззаду на Дейнегу В., який
потім рукою штовхнув її, після чого та впала.

Такі свідчення
не тільки не відповідають показанням інших свідків, а й самого підсудного.
Більш того, свідок ОСОБА_9 знаходилась від місця події, з її слів, на відстані
50 м (а. с. 78-79), був вечірній час.

Дані обставини значною мірою знижують об'єктивність її
показань.

Суд також
критично відноситься до показань свідка ОСОБА_4 щодо обставин вчинення злочину
її батьком - підсудним
Дейнегою В., які
носять суперечливий характер.

На переконання
суду, на них вплинули родинні стосунки з підсудним, з одного боку, та неприязнь
до ОСОБА_2 - з
другого.

Не дивлячись на
те, що потерпіла ОСОБА_2 наполягала на раніше пред'явленому обвинуваченні щодо
ОСОБА_3, суд не
вбачає достатніх підстав вважати, що дії підсудного щодо їх наслідків мали
умисний характер. Сама потерпіла в судовому засіданні не змогла пояснити,
внаслідок чого стався перелом її руки. Інших незаперечних доказів суду не було
надано, а тому всі сумніви щодо доведеності вини підсудного тлумачаться на його
користь.

Призначаючи
підсудному покарання, суд враховує, що він з необережності вчинив злочин
невеликої тяжкості.

До кримінальної
відповідальності підсудний притягується вперше, має пенсійний вік, але
продовжує працювати, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, має незадовільний стан здоров'я.

Разом з тим, за
місцем проживання він характеризується негативно як особа, яка конфліктує з
сусідами та порушує правила співжиття з ними.

Обставин, які б пом'якшували покарання підсудного, не
встановлено.

Обставиною, що
обтяжує його покарання, суд визнає вчинення ним злочину щодо особи похилого
віку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підсудному можливо призначити покарання
в межах санкції ст. 128 КК
України - у виді
виправних робіт за місцем роботи.

Однак жодне
покарання, яке передбачене санкцією ст. 128
КК України, з огляду на вік підсудного, реально бути застосоване до нього
не може, в тому числі й виправні роботи, а тому відповідно до п. 8 роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України від 24
жовтня 2003 року № 7 «Про практику
призначення судами кримінального покарання» суд повинен постановити
обвинувальний вирок та звільнити засудженого від покарання.

При вирішенні
цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 суд керується ст.23, ст.1166, ст. 1167 ЦК України та
вважає, що цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди на суму 300 грн. підлягає
задоволенню частково - на суму 280 грн. 79 коп. відповідно
до наявних фіскальних чеків, які свідчать про придбання нею лікарських засобів
та предметів догляду за хворим, а в частині відшкодування моральної шкоди - повністю,
оскільки потерпіла

зазнала душевних страждань через фізичний
біль, неможливість вільно обходити себе, що було ускладнено
через її похилий вік та перелом саме правої руки.

Судових витрат та речових доказів
по справі немає.

Керуючись ст. ст. 321-324 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за ст. 128 КК України, призначити йому покарання - 1(один) рік виправних робіт за місцем роботи з
відрахуванням 20% заробітку в доход держави та
звільнити його від призначеного покарання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування майнової шкоди -280 грн. 79 коп., моральної шкоди - 3000 грн., а всього 3280 грн. 79 коп.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо засудженого залишити
без змін - підписку
про невиїзд.

Апеляцію на
вирок може бути подано до Апеляційного суду Кіровоградської
області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту
проголошення вироку.