УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 про тимчасовий доступ до речей і документів з метою зняття інформації з каналів зв`язку операторів мобільного зв`язку у рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

На розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження.

У судовому засіданні захисником ОСОБА_6 було подано письмове клопотання про надання тимчасового доступу до документів стосовно інформації, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій ЗАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » стосовно абонентських номерів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , а саме: щодо дати, часу та тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань, вхідних та вихідних СМС повідомлень, з відображенням даних про власника телефону на час з`єднання, тривалість розмов та місцезнаходження під час такого з`єднання з підстав викладених у його мотивувальній (прохальній) частині.

Обвинувачені, кожен окремо, клопотання захисника підтримали, просили задовольнити з підстав вказаних останнім.

У судовому засіданні сторона обвинувачення заперечувала проти надання тимчасового доступу, оскільки відсутня необхідність у проведені таких дій, а відомості, до яких має отримати доступ сторона захисту будь-якого відношення до висунотого обвинувачення, обвинуваченим за ч. 2 ст. 121 КК України, не мають.

В свою чергу, з урахуванням положень ст.ст. 7, 26, 28, ч. 2 ст. 333 та безпосередніх норм ст. 163 КПК України з урахуванням вимог, як частини 2, так і статті в цілому, визнано за можливе провести розгляд клопотання без участі представників осіб у володінні, яких знаходяться речі і документи.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.

У випадку необхідності отримання інформації, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 162 КПК України, становить охоронювану законом таємницю, сторона кримінального провадження має право, згідно положень ст. 160 КПК України, звернутись до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 333 КПК України суд має врахувати причини, через які доступ не був здійснений під час досудового розслідування.

Як убачається з клопотання, необхідність тимчасового доступу обгрунтована тим, що 29.05.2015 року під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 вказав на те, що 04.06.2014 року в період часу з 17:30 год. до 18:15 год. він перебуваючи на 15 поверсі 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 бачив ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та незнайомого чоловіка. Того дня він користувався абоненським номером НОМЕР_3 .

В ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_8 показав, що 04.06.2014 року він не перебував біля будинку АДРЕСА_1 взагалі та користувався абоненським номреом НОМЕР_2 , тож, дані обставини, на думку автора клопотання, підтверджують необхідність надання тимчасового доступу, з метою встановлення відомостей визначених ст. 91 КПК України, у даному кримінальному провадженні та виконання завдань визначних ст. 2 КПК України.

В той же час, згідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З обвинувального акту у об`єднаному кримінальному проваджені слідує, що обвинуваченим обвинувачення, щодо яких-н буть подій, які мали б місце 04.06.2014 року взагалі не висувалося.

З положень ст. 22 КПК України слідує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, суд постановляє ухвалу про надання доступу до речей і документів за умови, що сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що вони мають суттєве значення для встановлення важливих обставин, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів (ч. 5 та ч. 6 ст. 163 КПК України).

За таки умов, доводи сторони захисту про необхідість встановлення обставин, які не стосуються висунутого обвинувачення є не доречними, оскільки вони не мають значення та будь-якого відношення до висунутого обвинувачення, враховуючи, що сторона захисту просить надати доступ не за 05.06.2014 року, а за 04.06.2014 року, у зв`язку з чим позиція сторони захисту є сумнівною, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Поряд з цим суд враховує, що згідно із ч. 4 ст. 258 КПК України, втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкуванню мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним.

У справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Окрім того, у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

У судовому засіданні встановлено, що стороною захисту фактчино порушується питання про втручання у приватне життя осіб, з метою встановлення подій, які відбувалися у їх особистому привтаному житті в період часу, який не має жодного відношення до порушеного кримінального провадженння та висунутого обвинувачення, тобто таке втручання, апріорі, є свавільним, не пропорційним та становить, за своєю суттю, особистий і надмірний тягар для осіб, що є не припустимим.

За таких обставин, суд, дослідивши матеріали клопотання та безпосередньо саме кримінальне провадження в оригіналі, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи, та інші) свідчать про те, що стороною захисту в судовому засіданні, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, не надано ґрунтовні докази, які дають змогу прийти до висновку про неможливість іншим способом, на даному етапі, довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів (ч. 4 ст. 132, ч. 6 ст. 163 КПК України), забезпечити повноту, всебічність та неупередженість судового розгляду вищезазначеного кримінального правопорушення, отримати відомості, що є необхідними для з`ясування всіх важливих обставин у їх сукупності, не кореспондуються з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 132 КПК України, а тому воно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 159-166, 333, 369-372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про тимчасовий доступ до речей і документів з метою зняття інформації з каналів зв`язку операторів мобільного зв`язку у рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 15 год. 20 хв. 16.06.2015 року.

Суддя: ОСОБА_1