Ухвала іменем україни 16 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_91,

суддів: ОСОБА_92, ОСОБА_93,

за участю прокурора ОСОБА_94,

захисника ОСОБА_1,

засуджених: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, а також захисника останнього ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій на вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня

2010 року засуджено:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не судимого,
за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 162 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 126 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_2 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання - капітан міліії.

За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 127 КК України ОСОБА_2 виправдано в зв'язку з відсутністю в його діях складів злочинів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності та покарання у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не судимого,
за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 162 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 126 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_4 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання - старший лейтенант міліції.

За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 127 КК України ОСОБА_4 виправдано в зв'язку з відсутністю в його діях складів злочинів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності та покарання у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, не судимого,
за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 162 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 126 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання - старший лейтенант міліції.

За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 127 КК України ОСОБА_7 виправдано в зв'язку з відсутністю в його діях складів злочинів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності та покарання у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, не судимого,
за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 162 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 126 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_3 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання -лейтенант міліції.

За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 127 КК України ОСОБА_3 виправдано в зв'язку з відсутністю в його діях складів злочинів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, не судимого,
за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 162 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 126 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання - старший лейтенант міліції.

За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності та покарання у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, не судимого,
за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 162 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 126 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_6 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання - старший лейтенант міліції.

За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності та покарання у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянина України, не судимого,
за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 162 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 126 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 189 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_5 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_5 спеціального звання - старший лейтенант міліції.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано винуватими та засуджено за зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, вчинене працівниками правоохоронних органів; вимагання, тобто вимогу передачі чужого майна та права на майно, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілих, скоєне повторно, за попередньою змовою групою осіб, службовими особами з використанням службового становища, що завдало значної шкоди потерпілим; умисне завдання побоїв та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинені групою осіб з метою залякування потерпілих; порушення недоторканності житла, тобто незаконне проникнення до житла, незаконне проведення в ньому обшуку та огляду, вчинені службовими особами із застосуванням насильства.

Також ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою осіб.

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні службового підроблення, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складання неправдивих документів.

Як установлено судом, старший оперуповноважений карного розшуку Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 та оперуповноважені карного розшуку цього ж підрозділу ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, будучи службовими особами, за попередньою змовою між собою вчинили ряд злочинів, у тому числі, у сфері своєї службової діяльності за наступних обставин.

Так, у квітні 2005 року, ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 отримавши від невстановленої особи інформацію про вживання ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 наркотичних засобів, всупереч інтересам служби не здійснили передбачених законом заходів для документування можливої злочинної діяльності останніх, а підготували штучну операцію по нібито її викриттю, з метою незаконного заволодіння майном потерпілих у подальшому.

21 квітня 2005 року, приблизно о 8.45 год. вказані засуджені прибули та проникнули до місця проживання ОСОБА_11 - квартири АДРЕСА_1, де наказали останному у разі появи ОСОБА_10 запропонувати йому придбати наркотик. При цьому, з метою унеможливлення опору та залякування потерпілого, засуджені повідомили, що вони є працівниками міліції, завдали численні удари руками та ногами в різні частини тіла, незаконно застосували спеціальний засіб - наручники. Наляканий діями засуджених та їх погрозами, усвідомлюючи те, що вони є працівниками міліції, ОСОБА_11 погодився на виконання їх вимог, та в цей же день в під'їзді свого будинку передав ОСОБА_10 частину грошей на придбання наркотику, повідомивши, що після його придбання ОСОБА_10 направиться до місця свого проживання - у квартиру АДРЕСА_2.

Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на особисте збагачення, ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_7, передбачених законом заходів по документуванню збуту ОСОБА_10 наркотичних засобів не вжили та в під'їзді будинку, де проживав останній близько 9.00 год. вчинили напад на нього, завдавши ударів руками і ногами в різні частини тіла та незаконно застосувавши спеціальний засіб - наручники. Подолавши волю ОСОБА_10 до опору, один із засуджених повідомив що вони є працівниками ГУ МВС України в м. Києві та не виявивши у нього наркотичного засобу, ОСОБА_2, для штучного створення доказів причетності ОСОБА_10 до вчинення злочину, поклав до кишені його піджака чотири медичних шприци з невстановленою досудовим слідством рідиною після чого ОСОБА_10 доставили до пункту дільничних інспекторів міліції Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві по вул. Курчатова, 21-А, де продовжили побиття потерпілого з метою виникнення у нього почуття страху. Там же ОСОБА_2 склав протокол вилучення у ОСОБА_10 придбаної ним невстановленої досудовим слідством речовини.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, з'ясувавши, що ОСОБА_10 на праві сумісної власності з дружиною належить автомобіль Фольксваген -Пасат, повідомили останньому про можливість уникнення кримінальної відповідальності у разі передачі їм права на розпорядження вказаним транспортним засобом, на що потерпілий погодився.

Цього ж дня, близько 11.00 год., ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_4 приїхали до Дарницького ринку в м. Києві разом з ОСОБА_10, де працювала його дружина ОСОБА_12, яку він переконав збути належний їм транспортний засіб з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності. Прибувши до нотаріальної контори по вул. Салютній, 15 в м. Києві, ОСОБА_10 видав доручення на право керувати і розпоряджатися належним йому автомобілем на ім'я ОСОБА_13 і ОСОБА_14, яких зазделегідь підшукав ОСОБА_7 та яким не було відомо про наведені злочинні дії засуджених. В подальшому засуджені продали зазначений транспортний засіб за 6 200 доларів США, 3 200 з яких разом з протоколом вилучення у ОСОБА_10 схожої на наркотичний засіб речовини, ОСОБА_7 передав ОСОБА_12, а рештою коштів, що згідно із курсом НБУ станом на 21.04.2005 року складало 24 240 грн., ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 розпорядилися на власний розсуд, заподіявши таким чином подружжю ОСОБА_12 значну матеріальну шкоду.

2. Продовжуючи злочинну діяльність та отримавши інформацію про можливий збут ОСОБА_15 наркотичних засобів за місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_3, 25 серпня 2005 року, засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 і ОСОБА_8 у під'їзді будинку АДРЕСА_1, де знаходиться квартира, в якій проживав ОСОБА_10, влаштували засідку з метою притягнення ОСОБА_10 до участі у штучно підготовленій операції по викриттю злочинної діяльності ОСОБА_15 Приблизно о 16.00 год., коли у під'їзді з'явились ОСОБА_10 та ОСОБА_16, засуджені, з тим, щоб залякати останніх і примусити їх до виконання незаконних вимог, завдали їм численних ударів руками та ногами в різні частини тіла, повалили на землю та незаконно застосували до них наручники. У подальшому, з метою залякування, примушування до участі в незаконних діях та подолання опору, ОСОБА_2, доставив ОСОБА_16 до ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а ОСОБА_4 доставив ОСОБА_10 до будинку культури Дарницького вагоноремонтного заводу. Прибувши до зазначеного місця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 завдали ОСОБА_10 побоїв, чинили психологічний тиск на нього та змусили провести контрольовану закупку наркотичних засобів у ОСОБА_15

Цього ж дня, приблизно о 18.20 год., діючи відповідно до попередньої домовленості, засуджені ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 прибули до місця проживання ОСОБА_15 - квартири АДРЕСА_3. Використовуючи ОСОБА_10, якому ОСОБА_15 відчинила двері, із застосуванням до потерпілої фізичної сили, незаконно проникнули до її житла та проінформували останню в необхідності проведення огляду квартири, з чим ОСОБА_15 не погодилась та почала чинити їм опір. Під приводом запрошення понятих ОСОБА_2 з місця злочину зник, а інші засуджені залишились в квартирі ОСОБА_15 При цьому ОСОБА_3 застосував до потерпілої наручники, заподіявши фізичний біль. Потім, разом із ОСОБА_4 вони заштовхали потерпілу на кухню, де останній повторно пред'явив ОСОБА_15 вимогу про передачу 10 000 доларів США за не притягнення її та членів сім'ї до кримінальної відповідальності за незаконний обіг наркотичних засобів. Водночас ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, з метою виявлення наркотичних засобів та матеріальних цінностей, провели незаконний обшук в квартирі ОСОБА_15 В ході описаних подій, близько 18.45 год. до квартири потерпілої за викликом мешканця будинку ОСОБА_17 прибули працівники ПОМП "Беркут" ОСОБА_18 та ОСОБА_19, де засуджений ОСОБА_8 з метою прикриття злочинної діяльності, пред'явив своє службове посвідчення та повідомив, що він із іншими працівниками міліції, які перебувають у квартирі на даний час проводять оперативно-розшукові заходи. При проведенні незаконного обшуку в квартирі потерпілої засуджені виявили 1750 доларів США, які в подальшому ОСОБА_15 під впливом насильства та психологічного тиску вимушена була передати їм. Зважаючи на те, що спочатку від засуджених надійшла вимога про передачу 10 000 доларів США, а у потерпілої не було такої суми, то вона взяла в борг гроші у свого знайомого ОСОБА_20 в сумі 1000 долларів США, які в подальшому передала ОСОБА_8 Після вчинення зазначених дій і відпустивши ОСОБА_15, ОСОБА_7 висловлював потерпілій вимогу про передачу решти грошей в сумі 7 350 доларів США, погрожуючи притягненням її та членів сім'ї до кримінальної відповідальності і фізичною розправою у випадку розголошення про вчинені щодо неї дії.

Всього за викладених обставин засуджені заволоділи грошима ОСОБА_15 на загальну суму 13 887 грн. 50 коп., чим завдали їй значної шкоди.

3. Крім того, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_7 та ОСОБА_8, отримавши інформацію про причетність ОСОБА_21 до незаконного обігу наркотичних засобів, 29 серпня 2005 року, приблизно о 21 год., на розі вулиць Ілліча та Привокзальної у м. Києві затримали його разом з співмешканкою ОСОБА_23, застосувавши до ОСОБА_21 наручники та завдавши численних побоїв. Повідомивши його та ОСОБА_23 про затримання за збут наркотичних засобів, ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_4 доставили в район вул. Сормовської в м. Києві, де їх очікував ОСОБА_8 Під час руху до зазначеного місця засуджені, погрожуючи ОСОБА_23 та ОСОБА_21 побиттям, розлученням ОСОБА_23 з її неповнолітньою донькою шляхом поміщення її в установу для неповнолітніх, з'ясували місце їх проживання та місце знаходження автомобіля «Опель-Вектра», яким ОСОБА_21 керував за дорученням. Прибувши та проникнувши в квартиру АДРЕСА_4, засуджені провели обшук, під час якого таємно викрали належні ОСОБА_23 гроші в сумі 2 050 грн. та виявили пляшку, в якій містилося близько 200 мл рідини, що, зі слів ОСОБА_21, була ацетильованим опієм. Після цього, ОСОБА_2 пред'явив ОСОБА_21 та ОСОБА_23 вимогу про передачу грошей в сумі 5 000 доларів США за не притягнення ОСОБА_21 до кримінальної відповідальності та пообіцяв задокументувати вилучення у нього лише такої кількості наркотичного засобу, за зберігання якої передбачена адміністративна відповідальність, на що останній погодився та повідомив, що для отримання такої суми грошей йому необхідно продати автомобіль «Опель-Вектра».

Зловживаючи владою та службовим становищем, з метою утримання ОСОБА_21 під контролем до настання можливості розпорядитися зазначеним автомобілем, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 цього ж дня близько 23.00 год., доставили ОСОБА_21, ОСОБА_23 та її неповнолітню доньку ОСОБА_24 до ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві. При цьому, близько 24.00 год. ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою, вчинили службове підроблення, а саме: ОСОБА_7 склав, підписав та у встановленому порядку зареєстрував завідомо неправдивий офіційний документ - рапорт, про те, що 29 серпня 2005 року о 23.00 год. ОСОБА_21 був затриманий, у нього виявлено наркотичний засіб та на підставі вказаних фактів він був доставлений до ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ, що не відповідало дійсності; ОСОБА_2 29 серпня 2005 року склав завідомо неправдивий протокол огляду та вилучення у ОСОБА_21 наркотичної речовини, яку сам поклав до нагрудної кишені одягу ОСОБА_21; ОСОБА_8 склав пояснення від імені ОСОБА_21, в яких вказав завідомо неправдиві дані про обставини його затримання з наркотичним засобом по вул. Миропільській, 2 в м. Києві та змусив ОСОБА_21 підписати ці пояснення.

На підставі складених засудженими завідомо неправдивих документів, ОСОБА_21 в подальшому незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, відносно нього обрано запобіжний захід - взяття під варту та поміщено до Київського слідчого ізолятору.

Дізнавшись від ОСОБА_21 про те, що право розпоряджатися автомобілем «Опель-Вектра» належить його батьку, який проживає в м. Новоград-Волинський Житомирської області, засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_6, 30 серпня 2005 року оглянувши транспортний засіб вирішили їхати в м. Новоград-Волинський для зняття з обліку автомобіля, проте поїздка не відбулась через відсутність батька за місцем проживання.

З огляду на це, ОСОБА_2 і ОСОБА_7 в приміщенні ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України запропонували ОСОБА_21 повідомити за непритягнення його до кримінальної відповідальності дані особи, що збуває наркотичні засоби і має певні матеріальні цінності. На що ОСОБА_21 змушений був указати на ОСОБА_25 В подальшому, ОСОБА_2 повторно висунув вимогу ОСОБА_21 про передачу 1 200 доларів США для нього та інших засуджених за непритягнення потерпілого до кримінальної відповідальності, але останній через відсутність коштів її не виконав.

4. Після отримання від ОСОБА_21 інформації про збут ОСОБА_25 наркотичних засобів, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не вжили заходів по документуванню причетності ОСОБА_25 до можливої злочинної діяльності, а підготували штучну операцію по викриттю його незаконних дій з метою вимагання у потерпілого майна в подальшому. До вчинення злочину засуджені залучили ОСОБА_21, який 30 серпня 2005 року з приміщенні ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зателефонував ОСОБА_25 і домовився про придбання наркотичного засобу - опію ацетильованого та 1 вересня 2005 року близько 14.30 год. за 1 000 грн., переданих йому ОСОБА_2, придбав у ОСОБА_25 приблизно 200 мл невстановленої досудовим слідством рідини, після чого був затриманий ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_7, які при цьому завдали йому численних побоїв та застосували спеціальні засоби - наручники. Після чого, засуджені пред'явили ОСОБА_25 вимогу про передачу їм 5 000 доларів США за непритягнення до кримінальної відповідальності, на що останній вимушений був погодиться. З метою отримання грошових коштів, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 доставили ОСОБА_25 до буд. АДРЕСА_7, де він взяв у борг у свого знайомого ОСОБА_27 3 300 доларів США, що за курсом НБУ становило 16 665 грн. та передав їх засудженим. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зустрічались із ОСОБА_25, незаконно його обшукували та повторно висували вимогу про передачу їм в найкоротший термін 1 700 доларів США.

5. Крім того, 17 вересня 2005 року близько 21.00 год. ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 біля будинку № 15 по

вул. Миропільській в м. Києві затримали ОСОБА_28 та ОСОБА_29 і вилучили в останнього пляшку, в якій містилась рідина, схожа на наркотичний засіб. Не вживаючи передбачених законом заходів, спрямованих на перевірку та документування причетності до можливої злочинної діяльності ОСОБА_29, засуджені пред'явили подружжю ОСОБА_28 вимогу про передачу їм грошових коштів у сумі 10 000 доларів США за непритягнення ОСОБА_29 до кримінальної відповідальності. Примусивши подружжя ОСОБА_28 вказати місце свого проживання і впустити їх до своєї квартири АДРЕСА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 незаконно проникнули туди, застосували до ОСОБА_29 наручники та завдали численних побоїв. Дізнавшись про відсутність у ОСОБА_28 необхідної суми коштів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 незаконно провели обшук у вказаній квартирі в ході якого виявили 4 230 грн, з яких 3 000 грн належали ОСОБА_30, а 1 230 грн - ОСОБА_28 та наказали останній передати їх ОСОБА_4, а в подальшому розділили між собою. З метою прикриття злочинної діяльності шляхом маскування її під належне виконання службових обов'язків, цього ж дня, приблизно о

22.00 год. ОСОБА_4, ОСОБА_31, ОСОБА_7 і ОСОБА_2 доставили подружжя ОСОБА_28 до ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де ОСОБА_2 поклав до нагрудної кишені куртки ОСОБА_29 вилучену у останнього пляшку з рідиною, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи є наркотичним засобом - опієм ацетильованим, масою, в перерахунку на суху речовину 0,30 г, та вчинили службове підроблення. Зокрема, ОСОБА_2 склав завідомо неправдивий протокол огляду та вилучення від 17 вересня 2005 pоку про вилучення у ОСОБА_29 наркотичної речовини, а також пояснення від імені ОСОБА_29, в яких вказав завідомо неправдиві відомості про обставини затримання останнього з наркотичним засобом, змусивши ОСОБА_29 підписати цей документ; ОСОБА_7 склав, підписав та зареєстрував завідомо неправдивий рапорт затримання ОСОБА_29

На підставі вказаних підроблених офіційних документів ОСОБА_29 був поміщений до кімнати для затриманих ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, щодо нього 25 вересня 2005 pоку була незаконно порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 309 КК України, обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту з утриманням в Київському слідчому ізоляторі.

20 вересня 2005 року, приблизно о 19.00 год. у приміщенні ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ MBС України в м. Києві, ОСОБА_2, продовжуючи злочинні наміри, пояснив ОСОБА_29, що він його відпускає, при цьому повторно пред'явив вимогу про передачу йому разом із співучасниками 300 доларів США за повернення паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_29, який у останнього було вилучено засудженими під час затримання.

6. Крім того, 23 вересня 2005 року близько 10.00 год. ОСОБА_2 запропонував посприяти ОСОБА_32 в закритті стосовно неї кримінальної справи за пред'явленим обвинуваченням за ст. 395 КК України у випадку повідомлення останньою інформації про осіб, які збувають наркотичні засоби, на що остання погодилась і повідомила ОСОБА_2 про те, що її знайомий ОСОБА_33 планує 24 вересня 2005 року виїхати до Житомирської області для придбання з метою збуту наркотичного засобу - опію ацетильованого. Натомість ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_34, що її та ОСОБА_33 в Житомирську область відвезе оперуповноважений карного розшуку ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4, який буде виконувати роль таксиста, а після придбання наркотичного засобу, ОСОБА_33 буде затриманий, а її відпустять.

24 вересня 2005 року близько 11.00 год. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_32 на автомобілі «ВАЗ» зі значком «таксі» приблизно о 14.00 год. привіз в с. Висока Піч Романівського району Житомирської області ОСОБА_33 та його знайому ОСОБА_35, де в обумовленому місці ОСОБА_33 придбав у ОСОБА_36 за 1 200 грн біля 200 мл невстановленої досудовим слідством рідини. Повертаючись, на 70 кілометрі траси Київ - Житомир ОСОБА_4 зупинив автомобіль, де ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які за попередньою домовленістю чекали ОСОБА_4 та витягнувши з автомобіля ОСОБА_33, з метою отримання інформації про місце проживання особи, що збула йому наркотичний засіб, били його. При цьому ОСОБА_34 та ОСОБА_35 на вимогу ОСОБА_4 місце події залишили. ОСОБА_33 вимушений був погодитись та показав місце проживання ОСОБА_36 Близько 18.00 год. цього ж дня, засуджені разом з ОСОБА_33 прибули до будинку АДРЕСА_8 та викликавши ОСОБА_36, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 почали затримувати його, наносити побої, а коли через шум, із будинку вибігли ОСОБА_37 та ОСОБА_38, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 також завдали побоїв вказаним особам. З метою подолання опору ОСОБА_37, ОСОБА_7 здійснив постріл з невстановленого предмету, схожого на пістолет, в груди останнього від чого він упав, а коли піднявся та намагався втекти, ОСОБА_7 разом з іншими засудженими незаконно застосував наручники. Коли на шум боротьби з будинку вийшла ОСОБА_39 з проханням припинити побиття, ОСОБА_7 завдав їй удар рукою в обличчя. Згодом засуджені посадили ОСОБА_36 та ОСОБА_37 до автомобілів і привезли їх до лісосмуги, що знаходиться неподалік с. Старочуднівська Гута, де ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 протягом певного часу били їх, вимагаючи повідомити дані осіб, які причетні до збуту наркотичних засобів та володіють значними матеріальними цінностями.

Отримавши таку інформацію від ОСОБА_37, який вказав на ОСОБА_40, цього ж дня, близько 21.00 год., засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 прибули до місця проживання ОСОБА_40 - будинок АДРЕСА_9, де ОСОБА_7 надав ОСОБА_37 гроші в сумі 150 грн. для придбання у ОСОБА_40 макової соломи. Після того, як ОСОБА_37 придбав у останньої два мішки макової соломи, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 незаконно проникнули до помешкання потерпілої, де останній показав посвідчення працівника міліції та повідомив, що вони з м. Києва і проводять операцію по виявленню осіб, які збувають наркотичні засоби. Застосувавши до ОСОБА_40 наручники, вивели її з будинку, де один із засуджених забрав у неї 150 грн, за які вона продала макову солому, а також два мішки макової соломи, які в подальшому спалили.

Після цього, 25 вересня 2005 року близько 03.00 год. ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, з метою прикриття злочинної діяльності, привезли ОСОБА_33 до ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де знаходився ОСОБА_2, який поклав до кишені куртки ОСОБА_33 пляшку з рідиною, що містить наркотичний засіб - опій ацетильований вагою, в перерахунку на суху речовину, 0,542 г.

Створюючи умови для вимагання майна ОСОБА_33, засуджені ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_6, вчинили службове підроблення. Зокрема, ОСОБА_4 склав, підписав та зареєстрував рапорт, про те, що 24 вересня 2005 року, ОСОБА_33 був затриманий та у нього виявлено приблизно 10 мл наркотичного засобу, у зв'язку з чим він доставлений до ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ; ОСОБА_2 склав завідомо неправдивий протокол огляду та вилучення від 25 вересня 2005 року про вилучення у ОСОБА_33 наркотичної речовини; ОСОБА_6 склав пояснення ОСОБА_33, в якому вказав завідомо неправдиві обставини затримання ОСОБА_33 із наркотичним засобом та змусив його підписати ці пояснення.

На підставі складених за викладених обставин документів, ОСОБА_33 був поміщений до кімнати для затриманих, 4 жовтня 2005 року відносно нього незаконно порушено кримінальну справу за

ч. 1 ст. 309 КК України, обрано запобіжний захід - взяття під варту та поміщено до Київського слідчого ізолятору, а в подальшому засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повторно пред'являли ОСОБА_33 вимогу про передачу на їх користь та користь їх співучасників грошей в сумі 2 000 доларів США.

7. Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 обвинувачувалися у вчиненні катування, тобто умисного заподіяння сильного фізичного болю та страждань шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, вчинені за попередньою змовою групою осіб, працівниками правоохоронних органів; перевищенні влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам громадян, яке супроводжувалося насильством, болісними та такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями.

15 вересня 2005 року, приблизно о 13.00 год., ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 під час здійснення дослідчої перевірки заяви ОСОБА_42 про її зґвалтування ОСОБА_43, прибули до місця проживання останнього, а саме до квартири АДРЕСА_6, де нанесли йому удари в різні частини тулуба, після чого незаконно застосувавши до нього наручники, доставили до ТВМ-1 Деснянського РУ ГУМВС України у м. Києві. Продовжуючи наносити побої, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимагали від ОСОБА_43 написання явки з повинною про обставини зґвалтування ОСОБА_42 Після відмови ОСОБА_43 виконати вказані вимоги, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, у присутності ОСОБА_2 протягом 30 хвилин катували потерпілого шляхом нанесення численних ударів у різні частини тіла, в тому числі застосовуючи бейсбольну биту, заподіюючи сильний фізичний біль та страждання. В результаті вказаних дій, ОСОБА_43 вимушений був написати явку з повинною та пояснення. Описаними діями ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, ОСОБА_43 були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

Апеляційний суд м. Києва від 16 вересня 2014 року указаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 скасував та постановив свій, згідно з яким:

ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

За ч. 2 ст. 189 КК України призначено покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - капітан міліції; за ч. 2 ст. 127 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_2 визначено остаточне покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - капітан міліції.

ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

За ч. 2 ст. 189 КК України призначено покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції; за ч. 2 ст. 127 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції.

ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

За ч. 2 ст. 189 КК України призначено покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції; за ч. 2 ст. 127 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції.

ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162 КК України звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

За ч. 2 ст. 189 КК України призначено покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - лейтенант міліції; за ч. 2 ст. 127 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_3 визначено остаточне покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - лейтенант міліції.

ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

За ч. 2 ст. 189 КК України ОСОБА_8 звільнено від покарання у зв'язку зі смертю.

ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162 КК України звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

За ч. 2 ст. 189 КК України призначено покарання - 3 роки позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов'язків передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162 КК України звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та у відповідності зі ст. 111 КПК України 1960 року, а справу в цій частині закрито.

За ч. 2 ст. 189 КК України призначено покарання - 3 роки позбавлення волі з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов'язків передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7,

ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в частині вирішення питання про речові докази та стягнення судових витрат за проведення судових екпсертиз - залишено без зміни.

Відповідно до змісту мотивувальної частини вироку, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що працівники правоохоронного органу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_5, як службові особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи владою і службовим становищем та використовуючи їх усупереч інтересам служби, з корисливих мотивів вчинили ряд злочинів, заподіявши цим істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам, інтересам громадян та державним інтересам.

Погодився апеляційний суд з обґрунтованістю висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у скоєнні ними по відношенню до ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не тільки зловживання владою і службовим становищем, з кваліфікацією їх дій за ч. 3 ст. 364 КК України, а і в умисному завданні побоїв та вчиненні інших насильницьких дій щодо ОСОБА_10, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, з метою залякування потерпілого, з кваліфікацією їх дії за ч. 2 ст. 126 КК України; порушення недоторканості житла ОСОБА_11 із застосуванням насильства, з кваліфікацією таких дій за ч.2 ст. 162 КК України; вимаганні чужого майна та права на нього, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 із заподіянням їм значної шкоди службовими особами з використанням службового становища та з кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 189 КК України.

Разом з тим, визнавши необґрунтованим висновок суду першої інстанції про непричетність до протиправних дій за цим епізодом ОСОБА_3 та ОСОБА_8 суд визнав останіх винуватими у тому, що вони, разом з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, будучи працівниками правоохоронного органу, являючись службовими особами, за попередньою змовою групою осіб, вчинили зловживання владою і службовим становищем, тобто використання влади та службового становища з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, що виразилось у підриві авторитету державної влади, правоохоронного органу - МВС України, тобто скоїли злочин, передбачений ч. 3 ст. 364 КК України; являючись службовими особами, за попередньою змовою групою осіб незаконно проникли до житла ОСОБА_11 із застосуванням насильства, скоївши злочин, передбачений ч. 2 ст. 162 КК України; а також групою осіб умисно завдали побої та вчинили інші насильницькі дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, з метою залякування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10, чим вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 126 КК України, погодившись з висновками суду першої інстанції про зайву кваліфікацію дій засуджених за ч.2 ст. 189 КК України, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_8 безпосередньо не приймали участь у подіях з продажем транспортного засобу та їх дії за попередньою змовою з іншими засудженими кваліфіковані за ч. 3 ст. 364 КК України.

За епізодом дій ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні дій відносно потерпілих ОСОБА_10, ОСОБА_44 та ОСОБА_15 суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини та кваліфікації дій засуджених окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_5, виключивши з обвинувачення та кваліфікації дій зазначених осіб ч. 2 ст. 126 КК України щодо їх участі у вчиненні таких дій по відношенню до ОСОБА_44, а також виключення з обвинувачення ОСОБА_2 за цим епізодом ч.2 ст. 189 КК України щодо його участі у вчиненні вимагання майна ОСОБА_15

За епізодом дій відносно потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_23 апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості та кваліфікації дій засуджених, окрім кваліфікації дій ОСОБА_4, виключивши із остаточного обвинувачення як зайву кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 366 КК України.

За епізодами обвинувачення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у вчиненні дій відносно потерпілого ОСОБА_25 апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

За епізодами обвинувачення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у вчиненні дій відносно потерпілих ОСОБА_29, ОСОБА_28 та ОСОБА_45 апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково визнавши за цим епізодом як допустимий доказ всі пояснення та показання потерпілого ОСОБА_29 при допитах на досудовому слідстві та деякі слідчі дії, а також виключив із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції при кваліфікації дій вказаних осіб за ч. 2 ст. 126 КК України ознаки мордування.

За епізодом обвинувачення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні дій відносно потерпілих ОСОБА_33, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_39, ОСОБА_38 та ОСОБА_40 апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції окрім кваліфікації дій ОСОБА_2 З остаточного обвинувачення ОСОБА_2, яке інкримінувалось органами слідства за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 126 та ч. 5 ст. 186 КК України, суд апеляційної інстанції виключив таку кваліфікацію із остаточного обвинувачення за цим епізодом.

За епізодом обвинувачення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у вчиненні дій відносно потерпілого ОСОБА_43 апеляційний суд виключив з обвинувачення ОСОБА_2 кваліфікуючу ознаку - вчинення злочинних дій службовою особою з використанням службового становища, а також дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України за вказаним епізодом.

Також у зв'язку із внесеними до ст. 364 КК України змінами, суд апеляційної інстанції привів юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у відповідність до діючого на момент прийняття рішення кримінального закону та на підставі Закону України № 764-VII від 21 лютого 2014 року яким була виключена частина третя ст. 364 КК України, яка передбачала відповідальність за цим законом працівників правоохоронних органів, а в абзаці першому частини першої вказаної статті слова «з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб» замінені словами «з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи», керуючись ст. 5 КК України, кваліфікував дії зазначених осіб як зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та державним інтересам за частиною першою ст. 364 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції визнав правильними та такими, що не підлягають та не можуть бути змінені відповідно до вимог ст. 400 КПК України 1960 року висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій засуджених за ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189 та ч. 3 ст. 28 КК України, як злочини, які скоєні у складі організованої злочинної групи.

Додатково слід відзваничи, що у даній кримінальній справі за результатами її попередніх судових розглядів, постановлювались вироки, які скасовувались судами вищий інстанцій.

Зокрема, після направлення справи до суду для розгляду з обвинувальним висновком було постановлено вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2008 року, який у подальшому скасовано Апеляційним судом м. Києва та 14 травня 2009 року постановлено свій. Крім того, апеляційний суд водночас із вироком постановив ухвалу, в якій, відмовляючи у задоволенні апеляції прокурора, залишив без зміни вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

Ухвалою Верховного Суду України від 3 листопада 2009 року зазначені вирок та ухвалу апеляційного суду скасовано і справу направлено на новий апеляційний розгляд.

24 грудня 2009 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва вирок суду першої інстанції було скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд.

Після постановлення вироку Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2013 року щодо засуджених, вказане судове рішення 20 вересня 2011 року було скасовано судом апеляційної інстанції щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з постановленням свого вироку відносно них, а щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 травня 2012 року, вирок Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року стосовно засуджених був скасований, а справу направлено на новий апеляційний розгляд, за результатами якого постановлено оскаржуваний у касаційному порядку вирок.

У касаційних скаргах:

Засуджений ОСОБА_3, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду і справу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року. Вважає безпідставним його засудження за епізодом дій від 21 квітня 2005 року, не погоджуючись при цьому з оцінкою апеляційним судом доказів та посилаючись на неповноту досліджень всіх обставин, які мали істотне значення для встановлення його невинуватості в цій частині. Оспорює свою винуватість у вчиненні злочинних дій відносно ОСОБА_15, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає недопустимим доказом, яким апеляційний суд підтвердив винуватість за епізодом дій відносно ОСОБА_25 - показання останнього, який протягом судового слідства заперечував всі дані ним показання на досудовому слідстві. Посилається на зацікавленість потерпілих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 у його засудженні та вказує на спростування їх показань іншими матеріалами справи. Вважає упередженим та необ'єктивним судове слідство за цим епізодом та не погоджується з оціною доказів. Аналогічні за змістом доводи щодо неналежної апеляційним судом оцінки доказів наводить засуджений оспорюючи засудження за епізодом з ОСОБА_33 Наголошує на відсутності доказів доведеності його винуватості у вчиненні злочинних дій відносно ОСОБА_43

Посилається на залишення судом поза увагою його показань як підозрюваного, написаних власноручно та, при цьому, врахування таких показань, написаних оперативним співробітником, протоколи допиту якого, на його думку, складені з порушенням вимог ст. 114 КПК України 1960 року.

Вказує на фальсифікацію протоколів, складених за результатами проведення слідчих дій, наявність у них виправлень, а також невідповідність даних, відображених у них дійсності.

У аналогічних за змістом та вимогами касаційних скаргах захисник ОСОБА_1 та засуджений ОСОБА_4 просять скасувати вирок апеляційного суду і кримінальну справу відносно останнього закрити з підстав істотного порушення кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону та невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи. Вказують на недопустимість доказів, зокрема: протоколів впізнання ОСОБА_4 потерпілими, оскільки отримані з порушенням вимог статей 174, 176 КПК України 1960 року. Наголошує на порушення головуючим суддею вимог ст. 300 КПК України 1960 року щодо права засуджених давати пояснення, а також порушення визначеного ст. 16-1 КПК України 1960 року принципу змагальності та диспозитивності сторін в ході розгляду даної справи під час допиту потерпілих і свідків.

Вказує на відсутність у справі технічного запису судового засідання 20 листопада 2012 року, що відображає допит засудженого ОСОБА_8 та таким чином порушення судом вимог п. 10 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року.

Вважає безпідставним залишення без розгляду клопотання засудженого ОСОБА_4 про необхідність виклику та допиту безпосередньо в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_15

Вказує на порушення вимог ст. 399 КПК України 1960 року щодо обов'язковості виконання вказівок суду касаційної інстанції в частині перевірки всіх доводів апеляційних та касаційних скарг, в тому числі щодо застосування недозволених методів дізнання органом досудового слідства відносно нього та близьких родичів.

Наголошує на незаконності проведення ряду процесуальних дій прокурором за епізодом з ОСОБА_43, які на його думку здійснювалися до порушення кримінальної справи за заявою останнього.

Наводить доводи, якими не погоджується з постановою про порушення кримінальної справи за заявою ОСОБА_43 та посилається на недопустимість окремих доказів за епізодом відносно останнього.

Зауважує про порушення принципу безпосередності дослідження доказів, а саме показань свідків ОСОБА_47 - ОСОБА_48, ОСОБА_49 та ОСОБА_50 та неможливості надання їм у зв'язку з цим іншої оцінки апеляційним судом, ніж тієї, яку дав районний суд.

Вказує на порушення права на захист іншого засудженого - ОСОБА_2 при його затриманні в зв'язку з нероз'ясненням йому прав, передбачених ст 43-1 КПК України 1960 року, а також при проведенні обшуку транспортного засобу останнього.

Також стверджує про порушення його права на захист у звязку зі створенням перешкод у спілкуваннні з адвокатом та отриманням правової допомоги з боку органів досудового слідства, залишення без належної перевірки цього судом апеляційної інстанції.

Наголошує на невідповідності вироку апеляційного суду вимогам ст. 334 КПК України 1960 року. Не погоджується з наведеним у ньому висновком щодо здійснення допитів у справі повноважними особами та вважає, що в цій частні органами досудового слідства було порушено кримінально-процесуальний закон, так як працівники оперативних підрозділів здійснювали вказані слідчі дії без відповідного письмового доручення, як того вимагає ст. 114 КПК України 1960 року.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового апеляційного розгляду у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених. Не погоджується з виключенням з обвинувачення кваліфікуючої ознаки - вчинення злочинів у складі організованої групи та вважає доведеною її наявність доказами, що містяться у справі. Вказує на безпідставість висновку суду про правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 та ОСОБА_8 за епізодом з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 тільки за ч. 3 ст. 364 КК України та заперечує виключення з обвинувачення ОСОБА_2 епізоду, пов'язаного з вимаганням майна та порушенням недоторканності житла ОСОБА_15 з огляду на те, що ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у розподілі грошових коштів потерпілої. Також, з огляду на неправильне застосування кримінального закону, прокурор вважає призначене засудженим покарання м'яким та не погоджується з обраним судом принципом визначення остаточного покарання, зважаючи на характер та підвищену суспільну небезпечність вчинених злочинів. Крім того, важає, що суд, призначаючи засудженим покарання за ч. 2 ст. 127 КК України, безпідставно не позбавив їх спеціального звання, враховуючи положення ст. 54 КК України та тяжкість вказаного злочину.

Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі просить скасувати вирок апеляційного суду і справу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

Вважає, що вирок суду грунтується на недопустимих доказах. Вказує, що його винуватість та участь у вчиненні злочинів у епізоді з ОСОБА_21 апеляційним судом підтверджена лише суперечливими показаннями потерпілого, який до того ж у апеляційному суді безпосередньо в судовому засіданні допитаний не був. Зазначає про відсутність доказів його винуватості у вчиненні злочинних дій за епізодом з ОСОБА_33, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_39, ОСОБА_38 та ОСОБА_51

Крім того, наводить доводи щодо недопустимості доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій слідчим ОСОБА_9 до порушення кримінальної справи, оскільки це суперечить вимогам кримінально-процесуального закону.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 також просить вирок апеляційного суду відносно нього скасувати і кримінальну справу закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Наводить доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи, недопустимості доказів, якими обгрунтовується винуватість засудженого. Вказує на невиконання апеляційним судом вказівок суду касаційної інстанції та порушення судом принципу рівності сторін в зв'язку з відхиленням більшості клопотань про виклик та допит в судовому засіданні свідків та потерпілих. Не погоджується з оцінкою судом доказів у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та

ОСОБА_7, а також захисника ОСОБА_1, які кожен окремо висловили свою думку з приводу касаційних скарг, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, а касаційній скарги інших учасників судового процесу вважав безпідставними, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.

Згідно зі ст. 378 КПК 1960 року вирок апеляційного суду повинен відповідати вимогам, зазначеним у статтях 332 - 335 цього Кодексу, а крім того, у вироку апеляційного суду зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, суть апеляції, мотиви прийнятого рішення.

За змістом статей 334, 257 КПК 1960 року в обвинувальному вироку, крім формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, має бути наведено безпосередньо досліджені докази, на яких ґрунтується висновок суду саме щодо винуватої особи.

Колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Висновки суду апеляційної інстанції про винуватість засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у кримінально - караних діяннях, вчинених за обставин, детально викладених у вироку, суд апеляційної інстанції обґрунтував сукупністю доказів, які дослідив із додержанням вимог ст. 257 КПК 1960 року і дав їм належну оцінку.

Зокрема, винуватість засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 за епізодом відносно потерпілих ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_11, який підтвердив що 21квітня

2005 року до нього у житло без згоди увірвалось п'ять працівників міліції, які застосовуючи насильство, одягнули наручники та погрожуючи притягненням до кримінальної відповідальності вимагали створити умови для придбання іншим потерпілим - ОСОБА_10 наркотичних засобів з метою подальшого затримання останнього, при якому він також був присутнім; потерпілої ОСОБА_12, яка підтвердила показання, які давала під час досудового слідства та в ході розгляду справи в суд першої інстанції і розповіла про вимагання працівниками правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 грошових коштів за не притягнення до кримінальної відповідальності її чоловіка за вчинення злочинів пов'язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та їх передачу в сумі 3000 доларів США. При цьому, коли останні разом з ОСОБА_10 приїхали до неї, її чоловік був у наручниках та в подальшому, розповів їй про застосування працівниками міліції до нього фізичного насильства. Крім того, винуватість засуджених підтверджується оголошеними в ході судового слідства через неможливість виклику та допиту в судовому засіданні в зв'язку зі смертю показаннями потерпілого ОСОБА_10, який в категоричній формі виклав обставини вчинених відносно нього злочинних дій ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Крім показань потерпілих, винуватість засуджених за цим епізодом злочинної діяльності підтверджується показаннями свідків ОСОБА_52, ОСОБА_22, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56 ОСОБА_14, ОСОБА_57, ОСОБА_58, даними протоколів впізнання від 10 жовтня 2005 року та 04 серпня 2006 року, згідно з якими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, як осіб, які затримували ОСОБА_10, підкидали наркотичний засіб, доставляли до міліції та продавали його автомобіль.

При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, участь яких у вчиненні злочинних дій за вказаним епізодом не знайшла свого підтвердження при розгляді справи в суді першої інстанції, також доведена дослідженими та перевіреними в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доказами, в тому числі показаннями потерпілого ОСОБА_10, який в категоричній формі стверджував про участь у вчиненні злочинних дій відносно нього вказаних засуджених.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційних скарг засуджених та захисника про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їм дій за цим епізодом злочинної діяльності, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10, які підтвердили участь засуджених у вчиненні зловживання владою і службовим становищем, незаконному проникненні до житла, завданні побоїв, встановили роль кожного із них у скоєному, а показання свідків відтворили подальші дії ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 щодо вимагання майна потерпілих.

При цьому, апеляційний суд правильно послався як на доказ підтвердження винуватості засуджених у вчиненні вимагання - видану та оформлену у відповідності з вимогами чинного законодавства ОСОБА_59 довіреність на розпорядження належним йому траноспортним засобом, з чим не погоджуються засуджений ОСОБА_4 та його захисник у своїх скаргах, так як він підтверджує етап протиправного заволодіння майном та правом на нього.

Твердження засуджених та захисників про недостосвірність та недопустимість доказів, покладених в основу висновків, які підтверджують винуватість засуджених, в тому числі суперечливих показань свідка ОСОБА_52, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки вони були отримані у відповідності з вимогами КПК України 1960 року, а взяття за основу його первинних показань, належним чином обгрунтовано судом з детальним аналізом можливих причин їх зміни.

Доводи скарг про те, що ОСОБА_10 був інформатором працівників міліції та фактично на прохання останнього інсценовано його затримання 21.04.2005 року і доставку до Деснянського РУ ГУ МВС Ураїни у м. Києві, а продажем автомобіля засуджені займались на прохання самого потерпілого досліджувались апеляційним судом та правильно розцінені ним як неспроможні, оскільки ОСОБА_10 такі факти ніколи не підтверджував, будь-яких даних про зазначену діяльність потерпілого матеріали справи не містять, а до продажу автомобіля його примусили засуджені за непритягнення до кримінальної відповідальності у звязку із подіями 21.04.2005 року.

Колегія суддів вважає, що наведені у вироку докази, у своїй сукупності підтверджують винуватість засуджених у вчиненні інкримінованих їм дій.

Водночас, колегія суддів не погоджується з позицією касаційної скарги прокурора про передчасне виключення апеляційним судом з обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України в зв'язку з недоведеністю їх участі.

Так, вимагання вважається закінченим злочином з моменту пред'явлення вимог, пов'язаних з погрозою. Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_3 безпосередньо вимог, або погроз щодо потерпілого ОСОБА_10 не пред'являли, під час їх висловлювання присутніми не були, а в подальшому будь-яких дій, пов'язаних із продажем потерпілими транспортного засобу не вчиняли, тому їх дії не потребують кваліфікації за ч. 2 ст. 189 КК України.

Винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за епізодом відносно потерпілих ОСОБА_15, ОСОБА_10 та ОСОБА_44 підтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_15, яка пояснила, що 25.08.2005 року близько 18 години, до неї у квартиру увірвалися ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та, застосовуючи насильство і наручники, залякуючи її, вимагали грошові кошти в сумі 10000 доларів США за не притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, пов'язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, які вона за наявною у них оперативною інформацією нібито систематично вчиняла. В результаті чого, в подальшому потерпіла була змушена передати їм грошові кошти на загальну суму 2750 доларів США; показаннями потерпілого ОСОБА_44, про обставини події, що відбувалася 25.08.2005 року за участю ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, коли його та ОСОБА_10 затримали працівники міліції, застосовували до них фізичне насильство, наручники, в ході чого підкинули шприц з наркотичним засобом в результаті виявлення якого його було затримано та доставлено до відділу міліції; аналогічними показаннями потерпілого ОСОБА_10

Вказані потерпілі впізнали засуджених як осіб, які вчиняли проти них протиправні дії. Зокрема, при проведенні впізнання 10.10.2005 року ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3 як на осіб, які його затримували в під'їзді та незаконно проникли до квартири ОСОБА_15, домовляючись заздалегідь про це; при проведенні впізнання 03.08.2006 року ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_5 як учасника подій 25.08.2005 року.

Згідно протоколів впізнання від 06.10.2005 року ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 як осіб, які проникли без її згоди до квартири, застосовували насильство і вимагали 10000 доларів США.

При проведенні впізнання 10.10.2005 року ОСОБА_44 показав на ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як осіб, які в під'їзді будинку застосували до нього насильство, підкинули наркотичну речовину та вимагали у нього з ОСОБА_10 інформацію щодо ОСОБА_15

Крім показань потерпілих, винуватість засуджених за цим епізодом злочинної діяльності підтверджена: показаннями свідка ОСОБА_60, який на прохання ОСОБА_2 складав пояснення з приводу затримання ОСОБА_44; свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_61, які проживаючи поряд з ОСОБА_15, спостерігали за протиправними діями засуджених та викликали міліцію; свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_63, які прибули за викликом до помешкання ОСОБА_15, але засуджений ОСОБА_8 представившись працівником міліції повідомив їм про проведення оперативних заходів; свідків ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, до яких ОСОБА_15 25.08.2005 року зверталась з проханням взяти гроші у борг; свідка ОСОБА_20, яка позичила ОСОБА_15 1000 доларів США; свідків ОСОБА_68, ОСОБА_69, які перевіряли відомості про виклик працівників спецпідрозділу «Беркут» до квартири ОСОБА_15; свідків ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72 та ОСОБА_73, які працюючи безпосередніми керівниками засуджених, будь-якої інформації про протиправну діяльність ОСОБА_15 та проведеняі на території іншої місцевості оперативно-розшукових заходів не отримували.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1088/и від 16.01.2006 року у ОСОБА_15 виявлені легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися за обставин, на які вказувала потерпіла, в тому числі від здавлювання кистей рук наручниками. Наявність тілесних ушкоджень підтвердили свідки ОСОБА_66 та ОСОБА_61

Крім того, на думку колегії суддів апеляційний суд обґрунтовано взяв до уваги, визнавши достовірними та допустимими доказами, показання засуджених ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які вони давали на досудовому слідстві та в яких вони визнавали свою участь у вчиненні злочинів щодо ОСОБА_10, ОСОБА_44 та ОСОБА_15 і підтверджували участь у цьому епізоді ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_2

У зв'язку із наведеним, колегія суддів вважає необґрунтованим доводи всіх засуджених та захисників про відсутність доказів на підтвердження їх винуватості за епізодом відносно потерпілих ОСОБА_15, ОСОБА_10 та ОСОБА_44

Твердження засуджених про неможливість посилання у вироку як на доказ - на показання свідка ОСОБА_61 є неприйнятними та спростовується даними протоколу судового засідання від 09 січня 2014 року (т. 62 а.с. 179), згідно яких показання вказаного свідка досліджувались відповідно до вимог ст. 306 КПК України 1960 року.

Безпідставними також є посилання у касаційних скаргах про наявність протирічь у показаннях ОСОБА_15, даних під час досудового слідства та під час судового розгляду щодо сум коштів, які вимагали засуджені та інших обставин подій, які відбувалися 25.08.2005 року, оскільки безпосередньо допитана в судовому засіданні апеляційного суду потерпіла підтверджувала і уточнювала свої показання, а суд дав їм належну оцінку, виклавши свої висновки у вироку.

При цьому, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи касаційної скарги прокурора про безпідставне, на його думку, виключення з обвинувачення ОСОБА_2 епізоду, пов'язаного із вимаганням майна ОСОБА_15, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що після порушення недоторканності житла останньої, ОСОБА_2 з місця події зник, вимог або погроз на адресу ОСОБА_15 за його участі не пред'являлося. Будь-яких даних, які б вказували на участь ОСОБА_2 у вимаганні здобуто не було. Тому апеляційний суд обгрунтовано дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження участі останнього у скоєнні злочину, перебаченого ч. 2 ст. 189 КК України за даним епізодом, налеюжним чином вмотивуваши своє рішення в цій частині.

Винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за епізодом дій відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_23 підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_21, який підтвердив застосування до нього фізичного насильства а також наручників працівниками правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, незаконне проникнення останніх до його помешкання, затримання та імітування вилучення у нього наркотичного засобу, вимогу передачі грошових коштів в сумі 5000 доларів США, примушування до створення умов для збуту наркотичних засобів раніше знайомим йому ОСОБА_25 за непритягнення до кримінальної відповідальності, при якому він також був присутнім, а також повністю підтвердив надані ним під час досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції показання; показаннями потерпілої ОСОБА_23, які вона давала під час досудового слідства та попередніх судових розглядах справи, допитати яку безпосередньо в судовому засіданні апеляційного суду виявилось не можливо в зв'язку з її смертю, про обставини події, що відбувалася в період з 29.08.2005 року по 01.09.2005 року щодо незаконних дій ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 відносно її співмешканця ОСОБА_21 та в подальшому участі у них ОСОБА_8 та ОСОБА_6

При цьому, вказані потерпілі впізнали засуджених як осіб, які вчиняли проти них протиправні дії при проведенні впізнання 21.11.2005 року, в ході якого ОСОБА_21 вказав на ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 як на осіб, які затримували його та ОСОБА_25, застосовували насильство, здійснювали обшук квартири. При проведенні впізнання 05.11.2005 року та 15.11.2005 року ОСОБА_23 вказала на ОСОБА_2, ОСОБА_7,ОСОБА_4 та ОСОБА_8 як на осіб, які затримували ОСОБА_21, наносили йому побої та вчиняли інші описувані у вироку злочинні дії.

Крім показань потерпілих, винуватість засуджених за цим епізодом злочинної діяльності підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_74, який у складі автопатрульного наряду здійснював чергування і на прохання одного з засуджених, допомогав доставити затриманних потерпілих; свідків ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77 та ОСОБА_78, які працювали в черговій частині міліції та підтвердили, що після затримання ОСОБА_21, складанням відповідних документів займався ОСОБА_7; свідків ОСОБА_79 та ОСОБА_80, які були залученими понятими ОСОБА_2 та підписували протокол вилучення наркотичної речовини у ОСОБА_21, хоча самої слідчої дії не бачили.

Наведені показання свідків узгоджуються з висноками почеркознавчої експертизи № 274/тдд від 29.08.2006 року, дані якої підтверджують складення ОСОБА_8 пояснень від ОСОБА_21, ОСОБА_2 - складення протоколу огляду та вилучення у ОСОБА_21 наркотичного засобу, ОСОБА_7 - складення рапорту про утримання ОСОБА_21 у ТВМ-1 Деснянського РУ ГУ МВС України у місті Києві.

Доводи засуджених про те, що потерпілий ОСОБА_21 під час допиту в суді по іншій кримінальній справі заперечував незаконність дій працівників міліції при його притягненні до кримінальної відповідальності і апеляційний суд не усунув цих протирічь, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки безпосередньо в суді апеляційної інстанції ОСОБА_21 розповів обставини свого незаконного затримання і надав пояснення щодо показань в іншому судовому процесі, що детально відобраджено у протоколі судового засідання та отримало правильну оцінку суду.

Спростовуються протоколом судового засідання від 12.09.2013 року також твердження засуджених про те, що апеляційний суд не в повній мірі дослідив показання потерпілої ОСОБА_23, згідно з даними якого суд апеляційної інстанції оголосив її показання. Крім того, будь-яких клопотань від засуджених щодо вивчення додаткових протоколів допиту ОСОБА_23 не заявлялось.

Що стосується посилань у касаційних скаргах на неповне дослідження судом показань свідка ОСОБА_81, то наданих останнім свідчень було достатньо для встановлення обставин подій за цим епізодом злочинної діяльності.

Безпідставними є твердження засуджених та захисника про вибіркове дослідження даних висновків почеркознавчих експертиз, оскільки як видно з матеріалів справи, вказані докази були досліджені апеляційним судом у повному обсязі.

Винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за епізодом дій відносно потерпілого ОСОБА_25 підтверджується показаннями самого потерпілого, які він давав під час досудового слідства про те, що був затриманий при збуті наркотичних засобів ОСОБА_21 працівниками міліції ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, в ході чого останні, застосовуючи наручники та фізичне насильство, вимагали передачу грошових коштів за не притягнення його до кримінальної відповідальності. В подальшому, він взявши у борг грошові кошти в сумі 3300 доларів США у свого знайомого, куди його відвіз ОСОБА_2 та ОСОБА_4, передав їх вказаним працівникам.

При проведенні впізнання 26.11.2005 року ОСОБА_25 вказав на ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, як на осіб, які його затримували, наносили удари, відвозили до м. Біла Церква Київської області та отримували гроші за не притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім показань потерпілого, які він давав під час досудового слідства, винуватість засуджених за цим епізодом злочинних дій підтверджується: показаннями свідка ОСОБА_82, який не будучи обізнаним про злочинні наміри засуджених, приймав участь у доставці ОСОБА_21 на місце придбання наркотичного засобу та, в подальшому, до відділу міліції; показаннями свідка ОСОБА_27, якій підтвердив час та місце передачі ОСОБА_25 у борг грошей, а також транспортний засіб, на якому приїхав останній.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано взяв до уваги, визнавши достовірними та допустимими доказами підтвердження винуватості засуджених у вчиненні описуваних у вироку злочинних діх за цим епізодом, показання засудженого ОСОБА_3, які він давав під час досудового слідства та якими підтвердив поїздку ОСОБА_25 разом з засудженими ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до Білої Церкви Київської області і затримання ОСОБА_25, передачу йому ОСОБА_2 в якості винагороди за вчинені дії грошових коштів у сумі 200 доларів США.

Посилання засуджених та захисника на неналежну оцінку апеляційним судом показань потерпілого ОСОБА_25 є безпідставними, оскільки у вироку вказаним судом детально проаналізовано змінені ОСОБА_25 показання, дані в ході судового розгляду про нібито обмову засуджених через тиск на нього працівників УВБ ГУ МВС України в м. Києві та обгрунтовано не прийнято їх до уваги з огляду на те, що первинні показання ОСОБА_25 є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами у справі, в тому числі з показаннями потерпілого ОСОБА_21, свідків і деяких засуджених та у своїй сукупності відображають обставини подій, які детально описані у вироку. З наведеним висновоком апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

Доводи про безпідставне посилання на показання свідків ОСОБА_76 та ОСОБА_75 є необгрунтованими, оскільки таких свідчень було достатньо для встановлення обставин за цип епізодом злочинної діяльності.

Винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за епізодом дій відносно ОСОБА_28, ОСОБА_29 та ОСОБА_45 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_28 яка підтвердила дані нею під час досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції показання про обставини подій в період з 17 по 20 вересня 2005 року, відповідно до яких вона вказані засуджені, виявивши та вилучивши у її чоловіка ОСОБА_29 наркотичний засіб, вимагали передачу їм грошових коштів за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності та, в подальшому, без дозволу проникли за їх місцем проживання, де застосовували насильство та наручники до ОСОБА_29 В результаті цих дій, потерпіла змушена була передати засудженим грошові кошти в сумі 4230 гривень, однак, у зв'язку з тим, що у неї не було всієї суми коштів, вимогу передачі якої пред'явили працівники міліції, її чоловіка було доставлено у відділ міліції, де затримано. Показаннями потерпілого

ОСОБА_29, які він давав в ході досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції про обставини подій, що відбувалися в період з 17 по

20 вересня 2005 року та допитати якого безпосередньо в судовому засіданні апеляційного суду виявилось не можливо в зв'язку зі смертю, де він указував про обставини свого затримання засудженими та вимагання грошей за не притягнення його до кримінальної відповідальності. Показаннями потерпілої ОСОБА_45, даними нею під час досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції, яка також підтвердила незаконне перебування в їх квартирі засуджених, проведення ними незаконного обшуку, вимагання грошей та отримання від неї та ОСОБА_28 частини грошових коштів і була очевидцем застосування фізичиного та психологічного насильства щодо її батька - ОСОБА_29

При проведенні впізнання 10.10.2005 року ОСОБА_28 впізнала ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як осіб, які затримували її та ОСОБА_28, проникли в квартиру та незаконно заволоділи грошовими коштами.

Потерпіла ОСОБА_45 при проведенні впізнання 11.10.2005 року також вказала на ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 як на осіб, які проникли в її квартиру, незаконно провели обшук та застосовуючи фізичне та психічне насильство, отримали від ОСОБА_28 гроші.

Вказав на ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 як на осіб, які затримали його, проникли до квартири, незаконно провели обшук та під фізичним та психічним насильством отримали від ОСОБА_28 гроші під час проведення впізнання 16.12.2005 року також потерпілий ОСОБА_29

Обґрунтовано апеляційним судом покладено в основу вироку на підтвердження винуватості засуджених за описуваним епізодом дій також показання самого засудженого ОСОБА_3, які він давав на досудовому слідстві та якими підтвердив розподіл між засудженими грошових коштів подружжя ОСОБА_28, якими вони заволоділи.

Крім зазначених показань потерпілих та самого засудженого, винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за цим епізодом подій, що відбувалися в період з 17 по 20 вересня 2005 року підтверджується перевіреними в апеляційному суді відомостями про доставку ОСОБА_29 та ОСОБА_28 17.09.2005 року до відділу міліції як осіб, що нібито вчинили адміністративні правопорушення, які за результатами перевірки на предмет їх наявності у відповідній базі даних про це, не знайшли свого підтвердження.

Правильного висновку дійшов апеляційний суд і щодо місця затримання ОСОБА_29 з наркотичним засобом, яке підтверджується поясненнями потерпілих ОСОБА_28.

При цьому, колегія суддів не може погодиться з доводами засуджених та захисника про необгрунтоване врахування апеляційним судом в основу вироку показань ОСОБА_29, ОСОБА_83 та ОСОБА_45 у зв'язку з наявністю в них протирічь, оскільки вони досліджувались безпосередньо в судових засіданнях вказаного суду та всі наявні у них суперечності були уточнені при допиті ОСОБА_83 Вказані показання є послідовними і логічними.

Доводи засуджених про недослідження та відсутність посилання у вироку заяви ОСОБА_83 до УВБ МВС України у м. Києві не може бути прийнято до уваги, у звязку з тим, що недослідження вказаної заяви не може суттєво вплинути на доведеність винуватості засуджених по вказаному епізоду.

Крім того, спростовуються посилання в касаційних скаргах даними протоколу судового засідання апеляційного суду від 06.06.2013 року про недослідження постанови про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_29 від 29.11.2005 року, згідно з якими вказаний документ було досліджено судом та надано йому відповідну оцінку, з якою погоджується і касаційний суд.

Винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7,

ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за епізодом дій відносно ОСОБА_33, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_37, які він давав під час досудового слідства та розгляду справи в районному суді, оголошеними в судовому засіданні в зв'язку з його смертю, в яких він детально описав та підтвердив незаконне проникнення ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, до будинку іншого потерпілого - ОСОБА_38, застосування до нього насильства, наручників та завдання численних побоїв, затримання ОСОБА_36, примушування участі у незаконному придбанні наркотичних засобів у ОСОБА_40; показаннями потерпілого ОСОБА_38, дані ним в ході досудового слідства, допитати якого безпосередньо в судовому засіданні було неможливо в зв'язку з його смертю, відповідно до яких потерпілий підтвердив застосування насильства щодо ОСОБА_36 та щодо нього ОСОБА_7; показаннями потерпілих ОСОБА_39 та ОСОБА_33, які вони давали під час досудового слідства та допитати яких в судовому засіданні не було можливо в зв'язку зі смертю, якими вони підтвердили незаконне проникнення до будинку ОСОБА_38 засудженого ОСОБА_4, незаконне затримання та застосування насильства до ОСОБА_36 та ОСОБА_37, завдання побоїв ОСОБА_39, а також побиття ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ОСОБА_37 та ОСОБА_36, яких вивозили у невідомому напрямку в наручниках; показаннями ОСОБА_40, які вона давала під час досудового слідства та в ході розгляду справи в суді першої інстанції і підтвердила незаконне проникнення до її житла працівників міліції, застосування до неї наручників, проведення у будинку незаконного обшуку.

При цьому, вказані потерпілі на досудовому слідстві впізнали вказаних засуджених як осіб, які вчиняли протиправні дії відносно них, що підтверджується даними протоколів впізнання від 01.11.2005 року, від 02.11.2005 року, від 02.12.2005 року.

Крім цього, винуватість засуджених за цим епізодом злочинних дій підтверджується: показаннями свідка ОСОБА_32, які вона давала під час досудового слідства та пояснила, що за сприяння у закритті щодо неї кримінальної справи, вона повідомила засудженому ОСОБА_2 про намір потерпілого ОСОБА_33 виїхати до Житомирської області для придбання наркотичного засобу та в подальшому була присутня при затриманні ОСОБА_33; показанями свідка ОСОБА_35, яка повідомила про обставини поїздки у Житомирську область разом з засудженим ОСОБА_4, затримання ОСОБА_33 та подальшого вимагання в останнього грошей за не притягнення до кримінальної відповідальності; показаннями свідка ОСОБА_84, який підтвердив факт від'їзду 24.09.2005 року ОСОБА_32, ОСОБА_35 та ОСОБА_33 до Житомирської області; показаннями свідків ОСОБА_85 та ОСОБА_86, які підтвердили факт нанесення засудженими ударів потерпілим; показаннями свідка ОСОБА_87, який підтвердив використання засудженими декілька автомобілів за вищеописаних подій; показаннями свідків ОСОБА_88 та ОСОБА_89, які підтвердили проникнення засуджених до помешкання ОСОБА_40, вилучення макової соломи та затримання потерпілої; показаннями свідків ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72 та ОСОБА_73, які на час подій були керівниками засуджених, та не давали будь-яких дозволів для проведення заходів в іншій області, будь - яких відомостей про здійснення таких заходів не отримували.

Вищенаведені показання потерпілих та свідків у своїй сукупності є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою.

При цьому, достовірність показань свідків у колегії суддів сумнівів не викликає також з огляду на результати проведеного 08.11.2005 року впізнання, під час якого ОСОБА_32 вказала на ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, як на осіб, які здійснювали описані у вироку незаконні дії 23 - 24 вересня 2005 року. Свідок ОСОБА_35 при проведенні впізнання 07.11.2005 року вказала на ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, як на учасників подій 24.09.2005 року та 02.11.2005 року ОСОБА_89 і ОСОБА_88 впізнали ОСОБА_4, як особу, яка проникла до будинку і затримала ОСОБА_40

Винуватість засуджених за даним епізодом також підтверджується даними висновку експерта судово-медичної генетичної ідентифікації № 107 від 17.02.2006 року, відповідно до якого в одній із знайдених на передньому сидінні автомобіля БМВ реєстраційний номер НОМЕР_1 плям виявлена кров людини, що з великою вірогідністю належить ОСОБА_36; даними висновку судової почеркознавчої експертизи № 292/ттд від 04.09.2006 року згідно з якими текст пояснень ОСОБА_33 виконаний ОСОБА_6, підпис в рапорті про затримання ОСОБА_33 зроблений ОСОБА_4, а підпис в протоколі огляду та вилучення наркотичних засобів від 24.09.2005 року виконаний ОСОБА_2

Крім того, спростовуються посилання в касаційних скаргах даними протоколу судового засідання апеляційного суду від 18.06.2013 року та від 12.09.2013 року про недослідження показань потерпілих ОСОБА_37 та ОСОБА_38, згідно з яким показання вказанмих осіб було досліджено судом відповідно до ст. 306 КПК України 1960 року.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з доводами засуджених про недослідження показань свідків ОСОБА_32, ОСОБА_90, ОСОБА_88 та ОСОБА_89 та неможливості покладення цих показань в основу вироку у звязку з тим, що межами судового слідства, згідно ухвали апеляційного суду від 10.07.12 року було визначено тільки допит засуджених, потерпілих та дослідження матеріалів справи, у тому числі тих, що характеризують осіб засуджених.

Що стосується посилань у скаргах на необгрунтоване оголошення в судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_33, то це не суперечить вимогам ст. 306 КПК України 1960 року та, до того ж, проти їх оголошення учасники процесу не заперечували.

Винуватість ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за епізодом дій відносно ОСОБА_43 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_43, якими він підтвердив обставини вчинення відносно нього ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 незаконних дій, а саме його побиття з метою отримання зізнавальних показань у вчиненні згвалтування та написання ним явки з повинною, в тому числі бейсбольною битою.

При цьому, потерпілий на досудовому слідстві впізнав ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 як осіб, які застосовували до нього фізичне насильство, вимогаючи написання явки з повинною, що підтверджується даними протоколів впізнання від 07.03.2006 року.

Крім цього, винуватість засуджених за цим епізодом злочинних дій підтверджується: показаннями свідка ОСОБА_42, які вона давала під час досудового слідства і попередніх судових засіданнях та пояснила, що зверталась до міліції про вчинення ОСОБА_43 стосовно неї злочину і вказувала, що під час конфлікту вона спричинила останньому декілька удварів, а твердими предметами ударів не наносила.

Винуватість засуджених за даним епізодом також підтверджується даними висновків експертів № 8123 від 20.09.2005 року, № 243/И від 24.03.2006 року та № 355/И від від 24.04.2006 року, згідно яких у

ОСОБА_43 виявлені легкі тілесні ушкодження, при обставинах, на які він посилався; висновком судово-цитологічної експертизи № 6/ц від 10.03.2006 року, згідно якої на речових доказах, які вилучені у ОСОБА_2 виявлені сліди крові, які у вигляді домішок могли утворитись від ОСОБА_43 та іншими доказами, дослідженими в суді.

Доводи про незаконність дій слідчих та працівників УВБ при розслідуванні кримінальної справи за заявою ОСОБА_43 поза межами строків, передбачених ст. 97 КПК України 1960 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки слідча група діяла у межах своїх повноважень у кримінальній справі № 50-4159, порушеної за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України 06.10.2005 року.

Що стосується тверджень засуджених і захисника про заборону проведення впізнання по фотокартках у разі наявності особи для впізнання, то ст. 174 КПК України 1960 року не містить таких застережень, тому такі доводи про недопустимість та незаконність таких слідчих дій обгрунтовано видхилені апеляційним судом.

Доводи засуджених про недопустимість як доказів протоколів пред'явлення фотознімків для впізнання у тому числі у зв'язку з їх неналежною якістю та кількістю фотокарток для предявлення, проведення таких слідчих дій під тиском службових осіб з метою фальсифікації доказів обгрунтовано визнані апеляційним судом лише припущеннями, оскільки не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справ.

Твердження засудженого ОСОБА_3 про порушення під час його допиту у якості підозрюваного права на захист у звязку з нероз'ясненням йому, в чому він підозрюється, на думку колегії суддів, враховуючи його освіту, професію та юридичну обізнаність, в цьому випадку не можуть бути підставами для скасування вироку.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про порушення права на захист ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки

ОСОБА_2 вказаний вирок не оскаржував.

Належним чином перевірені апеляційним судом посилання засуджених на фальсифікацію окремих слідчих дій у зв'язку зі співпадінням часу їх проведення. Співпадання часу деяких слідчих дій за участю засуджених та інших учасників, на думку колегії суддів, не може свідчити про фальсифікацію протоколів за результатами їх здійснення, оскільки проведення слідчих дій та безпосередня участь у їх проведенні підтверджується учасниками процесу.

Доводи засуджених про порушення колегією суддів апеляційної інстанції вимог ст. 300 КПК України 1960 року щодо порядку їх допиту, позбавлення права давати показання в судовому засіданні та порушення та порушення принципу змагальності, є неспроможними та такими, що суперечать даним протоколу судового засідання, згідно якого колегія суддів надала право кожному із засуджених дати показання по суті справи і задавала питання для уточнення і доповнення відповідей, що відповідає вимогам ст. частини першої ст. 300 КПК України (1960р.) Це стосується і допути інших учасників процесу.

Доводи всіх засуджених про те, що суд апеляційної інстанціїї необгрунтовано поклав в основу обвинувального вироку суперечливі показання потерпілих та свідків, оскількі більшість з них є наркотично залежними особами, інформаторами правоохоронних органів та на досудовому слідстві давали показання у стані наркотичного чи алкогольного сп'яніння не підтверджуються матеріалами справи, оскільки у вироку апеляційного суду дана оцінка щодо зміни показань учасниками процесу та мотивовано прийняття за основу показань, які вони давали під час досудового слідства. Показання потерпілих та свідків, які покладені в основу обвинувального вироку узгоджуються з іншими доказами, які суд апеляційної інстанції дослідив належним чином та спростовують доводи засуджених про їх невинуватість.

Що стосується посилань у скаргах про залишення без розгляду деяких клопотань, то під час розгляду цієї справи, засуджені та їх захисники неодноразово, а іноді повторно зверталися з клопотаннями, в яких ставили питання про виклик нових свідків та витребування доказів, але такі клопотання, переважно, не були належним чином вмотивовані заявниками, або не стосувалися обставин, що підлягали доказуванню в даній кримінальній справі, які перелічені у ст. 64 КПК України 1960 року. Аналіз цих клопотань, свідчить про те, що суд, розглядаючи цю справу, обґрунтовано скористався своїм правом, передбаченим ст. 260 КПК України 1960 року, яка передбачає, що усунення із судового слідства всього того, що не стосується розглядуваної справи - є процесуальним обов'язком судді головуючого в судовому засіданні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхиляв клопотання учасників процесу та приймав передбачені законом заходи для забезпечення явки свідків до суду. У ході виконання цих заходів було отримано інформацію про причини неможливості їх явки до суду, які в силу хворобливого стану чи з інших поважних причин не могли дати свідчення безпосередньо в судовому засіданні та більшість з яких надіслала до суду заяви про підтримання ними показань, даних під час досудового слідства. За таких обставин суд, згідно ст. 306 КПК України 1960 року оголосив показання свідків, явка яких була неможливою.

До того ж, оголошеним показанням свідків, даних ними на досудовому слідстві, судом першої інстанції було надано належну правову оцінку у їх взаємозв'язку з іншими доказами, дослідженими судом, що в повній мірі знайшло своє відображення у оскаржуваному вироку. При таких обставинах, доводи касаційних скарг у цій частині є непереконливими.

Не знайшли свого об'єктивного підтвердження в матеріалах справи доводи засудженого ОСОБА_4 щодо застосування до нього та його родичів в ході досудового слідства, на його думку, заходів фізичного та психічного впливу з боку працівників правоохоронних органів, які також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який в своєму вироку вказав про те, що такі посилання перевіряли судом і свого підтвердження не знайшли. Крім того, цей суд відзначив про наявність не скасованої постанови від 16 травня 2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників УВБ в м. Києві ДВБ ГУБОЗ МВС України за відсутністю в їх діях складів злочинів, передбачених статтями 364, 365,

125 КК України.

Колегія суддів не може погодиться з твердженнями касаційної скарги прокурора в частині неправильного, на його думку, виключення із обвинувачення засуджених такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення ними злочинів у складі організованої групи, виходячи з наступного.

До висновків про відсутність доказів вчинення засудженими злочинів у складі організованої групи дійшов Деснянський районний суд м. Києва при постановлені вироку від 28 жовтня 2008 року. Апеляційний суд м. Києва при перегляді вказаної справи і постановленні свого вироку від 14 травня

2009 року щодо засуджених (крім ОСОБА_5) залишив без зміни зазначені висновки суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 03 листопада 2009 року вищезазначене судове рішення Апеляційного суду міста Києва було скасовано за касаційними скаргами засуджених та їх захисників і справу направлено на новий апеляційний розгляд з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону при перевірці доводів поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скарг та проведенні судового слідства, а також з огляду на суперечності висновків апеляційного суду щодо правильності кваліфікації судом першої інстанції дій засуджених та водночас, необхідності його скасування в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 400 КПК України 1960 року посилення покарання або застосування закону про більш тяжкий злочин при новому розгляді справи судом першої інстанції або апеляційним судом допускається тільки за умови, що вирок було скасовано за м'якістю покарання або у зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника, а також коли при новому розслідуванні справи буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення.

Прокурором чи потерпілими вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2008 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2009 року з підстав неправильного застосування кримінального закону чи невідповідності призначеного покарання тжкості вчинених злочинів та особам засуджених у касаційному порядку не оскаржувались.

Після скасування судових рішень Верховним Судом України та нового апеляційного розгляду дана кримінальна справа на нове розслідування не направлялась, обсяг обвинувачення не збільшився.

Тому, з урахуванням вимог ст. 400 КПК України 1960 року при наступному судовому розгляді цієї справи, суди були позбавлені процесуальної можливості застосувати закон про більш тяжкий злочин.

Не може погодиться колегія суддів з доводами касаційної скарги прокурора щодо м'якості призначеного засудженим покарання.

Покарання, призначене ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При його обранні, судом було враховано дані про особи засуджених, конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які класифікуються як тяжкі та середньої тяжкості. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Врахувавши епізодичну участь та другорядну роль, кількість епізодів вчинених ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд дійшов правильного висновку про можливість застосування до них ст. 75 КК України, а при повторному розгляді, з урахуванням ст. 400 КПК України в редакції 1960 року, апеляційний суд був позбавлений можливості застосувати до них більш суворе покарання.

Відповідно до ст. 54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо незастосування вимог ст. 54 КК України при призначенні засудженим покарання за ч. 2 ст. 127 КК України не підлягають задоволенню, оскільки позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу є правом, а не обовязком суду. Крім того, всі засуджені оскаржуваним вироком були позбавлені спеціальних звань працівників міліції при призначенні їм покарання за ч. 2 ст. 189 КК України.

Що стосується тверджень прокурора про застосування неправильного принципу визначення остаточного покарання, зважаючи на характер та підвищену суспільну небезпечність вчинених злочинів, то ст. 70 КК України не містить таких застережень і не встановлює обов'язку обирати принцип визначення остаточного покарання в залежності від вказаної обставини.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про порушення вимог п. 10 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року в зв'язку з відсутністу запису перебігу судового процесу 20 листопада 2012 року колегія суддів не може визнати такими, що є істотними та перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити справедливий вирок з огляду на наявність протоколу судового засідання, який детально відобразив перебіг процесу.

Доводи всіх засуджених щодо недопустимості як доказів показань потерпілих та свідків, оскільки вони були відібрані з порушенням вимог КПК України, у тому числі поза межами досудового слідства та неповноважними службовими особами а також не у тому процесуальному статусі, в якому вони фактично перебували, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі слідчи дії були першочергово проведені за кримінальною справою, порушеною 06.10.2005 року, яка була порушена за заявою ОСОБА_15 за фактом зловживання владою працівниками міліції за ч.3 ст. 364 КК України та повноважними особами.

Серед іншого, колегія суддів відзначає, що прокурор не оскаржує порядку звільнення засуджених оскаржуваним вироком апеляційного суду осіб від кримінальної відповідальності, тому з урахуванням вимог ст. 395 КПК України 1960 року, позбавлена можливості вийти за межі касаційних вимог.

Таким чином, судом касаційної інстанції не встановлено у цій справі таких істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції повно та всебічно розглянути її і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись статтями 394 - 398 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року щодо ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційні скарги останніх, а також захисника ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_97 ОСОБА_96 ОСОБА_95