У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Пивовара В.Ф.

розглянувши в судовому засіданні 16 жовтня 2008 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2008 року, яким
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

не
маючого судимості,

за ч. 1 ст. 135 КК України на два роки обмеження волі, за
ч. 1 ст. 286 КК України на два роки обмеження волі, на підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів остаточно йому призначено два роки обмеження
волі, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з
випробуванням на один рік шість місяців іспитового строку та покладено
обов'язки, передбачені п. 3 і п. 4 ст. 76 КК України.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн. на відшкодування матеріальної і
10.000 грн. - моральної шкоди, а на користь ОСОБА_3 - 10.000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_1винуватим у тому, що він 19 жовтня 2007 року, керуючи автомобілем
“Мерседес - Бенц”, д/н НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Вороніна від вул. Чарівної
у напрямку вул. Куйбишева у м. Запоріжжя, порушив вимоги п. п. 2.3, 12.3 Правил
дорожнього руху і, не справившись з керуванням, допустив зіткнення з мотоциклом
“Днєпр-11”, д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2., який слідував у попутному
напрямку, що спричинило водію мотоциклаОСОБА_2 і його пасажиру ОСОБА_3
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Після
ДТП ОСОБА_1 допомоги потерпілим не надав і, залишивши їх у безлюдному місці в
небезпечному для життя стані, сам утік.

Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області від 7 квітня 2008 року вирок залишено без
зміни.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_1 просить змінити вирок та ухвалу в частині вирішення
цивільного позову, зменшити суми, які підлягають стягненню з нього на
відшкодування моральної шкоди потерпілим. При цьому твердить, що всупереч
вимогам закону йому не було вручено копію обвинувального висновку, а в суді не
оголошувалися позовні вимоги потерпілих.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не має підстав для її
задоволення.

Винуватість ОСОБА_1в
порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило двом потерпілим
середньої тяжкості тілесні ушкодження, та у залишенні цих потерпілих в
небезпеці доведена сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Сам засуджений у суді
визнавав свою вину та детально розповідав про обставини вчинення ним злочинів.
За його словами, 19 жовтня 2007 року він дійсно відволікся від керування
автомобілем і допустив зіткнення з мотоциклом, який слідував перед ним у
попутному напрямку, після чого з місця ДТП утік.

Виходячи з цього та беручи
до уваги, що учасники судового розгляду, у тому числі засуджений, не оспорювали
доказів стосовно фактичних обставин справи та розміру цивільних позовів і
правильно розуміли зміст цих обставин, переконавшись у добровільності й
істинності їхніх позицій, місцевий суд, роз'яснивши їм суть положень ст. 299
КПК України, розглянув справу за цією процедурою.

Тому вказівка у скарзі на
однобічність і неповноту судового розгляду є безпідставною.

Кваліфікація злочинних дій
ОСОБА_1за ч. 1 ст. 135 і ч. 1 ст. 286 КК України є правильною.

Покарання ОСОБА_1у
призначено у відповідності з вимогами закону, воно є необхідним і достатнім для
його виправлення і попередження нових злочинів.

Цивільний позов у справі
вирішено з дотриманням вимог діючого законодавства. У судовому засіданні
потерпілі оголошували свої позовні вимоги, і ОСОБА_1 їх визнавав у повному
обсязі (а. с. 190). Розмір моральної шкоди суд визначив з урахуванням характеру
вчинених засудженим злочинів, глибини душевних страждань потерпілих та виходячи
з вимог розумності і справедливості. З правильністю такого рішення
небезпідставно погодилася апеляційна інстанція, у колегії суддів також немає
підстав ставити його під сумнів.

Будь-яких даних про
упередженість органів досудового слідства чи суду, порушення ними норм КПК
України, у тому числі тих, що регулюють право на захист, не встановлено.

Доводи засудженого про
нібито невручення йому копії обвинувального висновку спростовуються матеріалами
справи (а. с. 189).

Ураховуючи наведене,
колегія суддів не знаходить підстав для призначення справи до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Тому, керуючись ст. 394
КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженому
ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги.

Судді:

Заголдний В.В. Редька А.І. Пивовар В.Ф.