АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/365/15 Справа № 204/8862/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

17 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Воскресенськ Московської області РФ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
· 22.01.2014р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, за ст.ст. 185 ч. 2, 71,72 КК України, до 3-х років 1-го дня арешту,
був визнаний винним та засуджений за 2 ст. 190 КК України, до 1-го року позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання у вигляді одного року позбавлення волі, повністю приєднано невідбуте покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень, призначене ОСОБА_7 за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2008 року, та покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень, призначене ОСОБА_7 за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.06.2008 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді одного року позбавлення волі та штрафу в сумі 850 гривень, призначеним за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2008 року, та штрафу в сумі 850 гривень, призначеним за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.06.2008 року.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України, невідбуте ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень, призначене за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2008 року, та покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень, призначене за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.06.2008 року, виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду і призначити справедливий строк покарання, оскільки вважає, що строк покарання, призначений судом першої інстанції, великим, оскільки судом не було взято до уваги пом`якшувальні обставини, а саме, співпрацю зі слідством, повернення майна потерпілій та відсутність у останньої претензій до нього.
Згідно вироку суду, Обвинувачений ОСОБА_7 , 21 листопада 2014 року приблизно о 14 годині 20 хвилин, перебуваючи в кафе «Берлога», розташованому по вул. Леваневського, 10 у м. Дніпропетровську, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, повторно, заволодів мобільним телефоном «Samsung GT-E2652W», вартістю 337 гривень, в якому знаходились дві сім-карти операторів мобільного зв`язку «Life», «Київстар», що належить потерпілій ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальну шкоду в сумі 337 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за клопотанням учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно всіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження запевнили суд, що правильно розуміють зміст фактичних обставин справи і немає сумнівів у добровільності їх позиції, що й не оскаржується в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано прийшов до переконання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його злочинні дії за ч. 2 ст. 190 КК України, що не заперечується учасниками судового розгляду справи.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину в скоєному злочині визнав повністю, що суд відніс до обставини, що пом`якшує покарання і призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, за якою кваліфіковано вчинений ним злочин, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, правильно прийшовши до переконання, що саме покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (із змінами та доповненнями), при застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком. При визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком.

При визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю вироків суд першої інстанції дотримався вимог ст. 71 КК України та вказаної постанови, оскільки вироками Слав`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2008 року та 23.06.2014 року обвинуваченого засуджено до покарання у вигляді штрафу, при цьому відсутні відомості про його сплату, а тому суд обґрунтовано повністю приєднав вказані покарання у вигляді штрафу та відповідно до ч.2 ст.72 КК України вказав на самостійне їх виконання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він сприяв слідству у розкритті злочину, а також те, що він відшкодував потерпілій завдану шкоду та вона не має до нього ніяких претензій, є безпідставними і не заслуговують на увагу, так як суд врахувавши повне визнання вини обвинуваченого, підстав для застосування ст.ст.69,75 не знайшов, оскільки будь яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню суд не встановив. Крім того, у суду не виникло переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливо без реального виконання покарання.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступені тяжкості злочину та його особі й за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не ґрунтуються на матеріалах справи, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення,а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді: