ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/3911/14-к

04.02.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0000808 за обвинуваченням:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нова Каховка Херсонської області, українець, громадянин України, освіта вища, не одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, працює державним виконавцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 382 КК України, -

встановив:
З 12 лютого 2013 року на підставі наказу Головного управління юстиції у Херсонській області №137/1 від 11.02.2013 року ОСОБА_6 обіймав посаду державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні (далі ВДВС Суворовського РУЮ).

Працюючи на зазначеній посаді, ОСОБА_6 , як представник влади, службова особа, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2.2. Посадової інструкції державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ, затвердженої начальником Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, п. 4 Положення про порядок зберігання та знищення немаркованих примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних, затвердженого постановою КМУ від 13.10.2000 року №1555, був уповноваженим здійснювати примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання яких відповідно до законів України покладено на державну виконавчу службу, а також зобов`язаним вживати передбачених заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, знищувати немарковані примірники аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних, щодо яких набрало законної сили рішення суду про їх конфіскацію.

Перебуваючи на посаді державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ, ОСОБА_6 , здійснюючи виконавчі дії у виконавчому провадженні №40556727 щодо примусового виконання постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 09.10.2013 року про конфіскацію у ОСОБА_7 вилучених у неї 26.09.2013 року немаркованих примірників аудіовізуальних творів (DVD дисків), вчинив злочини за таких обставин.

ОСОБА_6 20.11.2013 року близько 13-20 год., знаходячись біля аптеки поблизу зупинки громадського транспорту неподалік Центрального ринку, що по вул. Потьомкінській (Карла Маркса) у м. Херсоні, умисно з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення запропонував ОСОБА_8 надати неправомірну вигоду у виді незаконної грошової винагороди в розмірі 2 000 грн. за вчинення дій з використанням наданої влади в інтересах останнього, а саме - передачу йому конфіскованих у ОСОБА_7 немаркованих примірників аудіовізуальних творів, що відповідно до п. 4 Положення про порядок зберігання та знищення немаркованих примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних, затвердженого постановою КМУ від 13.10.2000 року №1555 підлягають знищенню органами державної виконавчої служби, і надав йому реквізити платіжної карти № НОМЕР_1 , виданої йому АТ «Райффайзен Банк Аваль». ОСОБА_8 прийняв його пропозицію і 20.11.2013 року близько 15-57 год. у 2-му міському відділенні Херсонської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» вніс свої готівкові кошти в сумі 2000 грн. на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням зазначеної платіжної картки, виданої ОСОБА_6 .. Продовжуючи реалізацію вищевказаного умислу, ОСОБА_6 21.11.2013 року близько 9-20 год. у банкоматі АТ «Райффайзен Банк Аваль», розташованому в будинку по вул. Фрунзе у м. Херсоні, одержав у якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 2000 грн., внесені ОСОБА_8 на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням вищезазначеної платіжної картки, звернув їх на свою користь і розпорядився ними на свій розсуд.

Крім того, ОСОБА_6 в один з робочих днів у період з 11.11.2013 року до 21.11.2013 року у денний час доби, перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні ВДВС Суворовського РУЮ, що у будівлі по вул. Фрунзе, 2 у м. Херсоні, умисно власноруч вніс до документу, що містить зафіксовану в паперовому вигляді інформацію, яка здатна спричинити наслідки правового характеру, що видається повноважною особою органу державної влади, а саме: до акту опису й арешту майна (без дати), завідомо неправдиві відомості про те, що опис немаркованих примірників аудіовізуальних творів, конфіскованих у ОСОБА_7 (DVD дисків), начебто проведено за участі понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і що начебто описане майно прийняв на відповідальне зберігання, копію акту опису й арешту майна отримав ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що це майно ОСОБА_11 не передавалось і що зазначені особи не були присутні при проведенні цієї виконавчої дії, вчинив у вказаному документі підписи від імені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та приєднав цей акт до матеріалів виконавчого провадження №40556727.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав. Не заперечив факту отримання в період часу, визначений органом досудового розслідування як час вчинення інкримінованого йому злочину, та у спосіб, вказаний у обвинувальному акті, від ОСОБА_8 грошей в сумі 2000 грн., заявивши, що отримав їх з інших мотивів, ніж ті, на яких ґрунтується висунуте йому обвинувачення.

Показав, що працює на посаді державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ. Відповідно до визначеного начальником відділу розподілу обов`язків у листопаді 2013 року здійснював виконання рішень, зокрема, про конфіскацію майна, в тому числі виконання постанови суду про конфіскацію вилучених у ОСОБА_7 . DVD дисків. Розповів, що через декілька днів після того, як відкрив виконавче провадження щодо виконання цього документу та забрав з суду зазначені диски, які були в сумці, до службового кабінету, де знаходиться його робоче місце, зайшов раніше незнайомий йому чоловік, яким є ОСОБА_8 , та з`ясувавши, що саме він є виконавцем ОСОБА_12 , повідомив йому, що він прийшов з приводу вказаної вище постанови суду щодо його жінки - ОСОБА_7 .. В ході розмови ОСОБА_13 запропонував йому вийти і поговорити на вулиці, на що він погодився. Там ОСОБА_13 , поскаржившись на скрутне фінансове становище, звернувся до нього з проханням повернути йому вилучені у його жінки диски та запропонував за це гроші, на що він відповів відмовою, роз`яснивши при цьому процедуру знищення дисків та повідомивши, що допомога з його боку у такий спосіб є неможливою, оскільки такі дії є незаконними. Разом з цим сказав, що подумає, чим зможе йому допомогти. Після цього він поспілкувався з товаришами з м. Харкова, які пообіцяли йому купити по дешевій ціні на ринку «Барабашова» диски, подібні тим, які він мав знищити відповідно до постанови суду і про повернення яких його просив ОСОБА_13 , про що він розповів ОСОБА_13 і той погодився на таку допомогу. Визнав, що саме він з зазначеною метою повідомив ОСОБА_13 номер свого карткового рахунку, на який згідно з досягнутою між ними домовленістю ОСОБА_13 мав внести гроші в сумі 2000 грн., з яких 1900 грн. гроші на придбання дисків, 100 грн. на витрати товаришам, пов`язані з доставкою дисків, а він у подальшому - перерахувати товаришам у м. Харків. Також не заперечив проти того, що після цього за ініціативою ОСОБА_13 в обідній час ще раз зустрічався біля аптеки поблизу зупинки громадського транспорту неподалік Центрального ринку, що по вул. Потьомкінській (Карла Маркса), ОСОБА_13 під час тієї зустрічі сказав, що загубив реквізити його карткового рахунку та попросив ще раз повідомити їх, що він і зробив продиктував йому номер свого карткового рахунку, ОСОБА_13 вніс запис про нього у свій мобільний телефон, після чого він повернувся на роботу. Розповів, що у цей же день наприкінці робочого дня біля приміщення ДВС він знову зустрів ОСОБА_13 , який повідомив йому, що перерахував йому на картковий рахунок гроші в сумі 2000,0 грн. та почав вимагати, щоб він віддав йому його диски, які зберігалися у його службовому кабінеті та підлягали знищенню, що його здивувало, бо не відповідало змісту раніше досягнутої між ними домовленості з приводу допомоги, яку він мав надати ОСОБА_13 у отриманні дисків. Тоді він віддав ОСОБА_13 гроші, які були при ньому, в розмірі, внесеному останнім на його картковий рахунок - в сумі 2000 грн., а замість них наступного дня зняв з свого карткового рахунку через банкомат банку «Райффайзен Банк Аваль», що на вул. Фрунзе, такий же розмір грошей, внесених ОСОБА_13 . Після цього більше з ОСОБА_13 не зустрічався і не говорив.

З приводу оформлення акту опису і арешту майна, який він склав, забравши диски з суду, показав та визнав, що у цьому акті підписи від імені ОСОБА_14 , якому відповідно до даних, що містяться у вказаному акті, зазначені диски нібито були передані на зберігання, а також від імені понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , поставив (виконав) він. Пояснив це тим, що відповідно до практики, яка склалася у його роботі, конфісковані диски до їх знищення він, як правило, передавав на зберігання ОСОБА_14 , діяльність якого, як інспектора державної служби інтелектуальної власності, пов`язана з такою конфіскацією. Це ж він планував зробити і у випадку з конфіскованими у ОСОБА_7 дисками, дані про що заздалегідь вніс у акт, перебуваючи на своєму робочому місці. Перед тим, як іти до суду за дисками, він домовився з ОСОБА_14 про те, що той також туди приїде і він передасть йому на зберігання диски. Однак згодом, коли він вже був біля будівлі суду, ОСОБА_14 зателефонував йому та повідомив, що прибути до суду не зможе і попросив розписатися за нього у акті та забрати диски з собою, пообіцявши, що пізніше приїде і забере їх, що він ( ОСОБА_12 ) і зробив. Також тоді ж він поставив підписи у тому ж акті від імені понятих, якими є його товариш та співмешканка і які ніби то були присутніми при його складанні, що не відповідає дійсності, обґрунтувавши це труднощами, які виникають під час пошуку для участі у подібній дії осіб у якості понятих. Диски він забрав у працівника канцелярії суду ОСОБА_15 , залишивши їй про це вказаний вище акт, переніс їх у свій службовий кабінет, де у подальшому вони і зберігалися біля його робочого місця.

Категорично заперечив проти того, що повертав ОСОБА_13 у спосіб, вказаний у обвинувальному акті, належні останньому диски, які підлягали знищенню відповідно до постанови, що перебувала у нього на виконанні. Заявив, що ті диски він фактично знищив та склав про це відповідні документи протокол та акт про знищення, який надав у подальшому на затвердження начальнику. Розповів, що з цією метою відповідно до закону вжив заходи щодо створення комісії, в тому числі направив відповідні запити з цього приводу в відповідні установи, до складу тієї комісії, крім нього, увійшли представник ДПІ ОСОБА_16 та представник міськвиконкому ОСОБА_17 . У знищенні дисків на його прохання, з яким він заздалегідь до цього звернувся до ОСОБА_14 , їм також допомагав водій останнього ОСОБА_18 . На автомобілі ОСОБА_18 у зазначеному складі вони поїхали на міське сміттєзвалище, де планували знищити ті диски, однак там їм не вдалося це зробити, оскільки їх туди не впустили. Після цього, з огляду на те, що спосіб знищення дисків законодавчо не врегульований, вони вирішили знищити зазначені диски самостійно і зробили це у Таврійському мікрорайоні на вул. 200 років Херсона біля супермаркету, де викинули їх у сміттєвий бак, попередньо пошкодивши (диски ламали та топталися по них). Цей факт засвідчили своїми підписами на місці знищення у складеному ним акті члени комісії ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у пред`явленому йому наведеному вище обсязі обвинувачення, який суд визнає доведеним, підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового слідства та перевірених і досліджених судом доказів, які суд визнає належними та допустимими.

Висновки органу досудового розслідування щодо посади, яку обіймав ОСОБА_6 , та кола його повноважень ґрунтуються на даних, що містяться у наказі Головного управління юстиції у Херсонській області №137/1 від 11.02.2013 року, Посадовій інструкції державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ, затвердженій начальником Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, інших даних які містяться у матеріалах особової справи останнього, які визнані речовими доказами та приєднані до справи (т. 2, а.с. 135-209).

Встановлені органом досудового розслідування обставини про здійснення ОСОБА_12 виконавчих дії у виконавчому провадженні №40556727 щодо примусового виконання постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 09.10.2013 року про конфіскацію у ОСОБА_7 вилучених у неї 26.09.2013 року немаркованих примірників аудіовізуальних творів (DVD дисків) та показання самого ОСОБА_12 з цього приводу відповідають даним матеріалів зазначеного виконавчого провадження та даним судової адміністративної справи з цього приводу, отриманих у встановленому законом порядку, які визнані речовими доказами та приєднані до справи (т. 2, а.с. 69-116).

Твердження ОСОБА_6 щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів спростовуються, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_8 , який у судовому засіданні послідовно та докладно розповів про те, що у 20 х числах вересня 2013 року він з жінкою свідком ОСОБА_7 на вул. Жовтневої революції у м. Херсоні продавав DVD диски, які були вилучені у них в ході проведення оперативної закупівлі як такі, які не були маркованими та якими не можна було торгувати, про що повідомив йому інспектор ОСОБА_11 , який проводив оперативну закупівлю. Всього тоді у них вилучили близько 380 таких дисків, з приводу чого відносно його жінки було складено відповідний протокол, оскільки саме вона під час проведення оперативної закупівлі здійснила продаж диску. Ці диски були перераховані, описані та складені в їхню сумку в клітинку, куди попередньо була поміщена картонна коробка, після чого до сумки була прикріплена записка, сумка зверху була заклеєна скотчем. Відразу ж після цього він звернувся до ОСОБА_11 з приводу можливості вирішити питання щодо повернення вилучених дисків, оскільки торгівля дисками була єдиним джерелом доходів його сім`ї. В ході бесіди з ОСОБА_11 вони обмінялися номерами мобільних телефонів та домовилися зателефонувати один одному з цього питання пізніше. Наступного дня він подзвонив ОСОБА_14 і той йому повідомив, що документи щодо вилучення дисків направлені в суд і він нічим не може йому допомогти з їх поверненням, але сказав, щоб він зателефонував йому після прийняття рішення судом і тоді він подумає, як вирішити це питання. Згодом судом за матеріалами вилучення зазначених дисків була винесена постанова, якою на його жінку було накладено штраф, а щодо дисків прийнято рішення про їх конфіскацію. Після цього він зателефонував ОСОБА_14 , оскільки все ще хотів повернути диски, і той пообіцяв дізнатися щодо такої можливості, пояснивши, що рішення суду в частині конфіскації дисків буде виконуватися державною виконавчою службою, і якщо документи потраплять на виконання до його знайомого, який там працює, то це питання можна буде вирішити. Через деякий час він знову зателефонував ОСОБА_14 і останній сказав йому, щоб з питанням щодо повернення дисків він звернувся до чоловіка на прізвище ОСОБА_12 , який працює у виконавчій службі, поспілкувався з ним і можливо щось можна буде вирішити з приводу його питання, що він у подальшому і зробив. В ході бесіди з ОСОБА_12 останній пояснив йому, що диски знищує комісія, але якщо комісія не буде присутня при їх знищенні, то питання щодо повернення дисків можна буде вирішити. Після цього він запитав ОСОБА_12 , скільки буде коштувати вирішення цього питання, на що той відповів, що це буде коштувати 2,0 тис. грн., пообіцяв дізнатися щодо комісії і сказав, щоб він подзвонив йому пізніше. Через деякий час він зателефонував ОСОБА_12 , номер мобільного телефону останнього йому повідомив ОСОБА_14 . ОСОБА_12 запропонував йому приїхати до нього, що він і зробив, після чого неподалік приміщення відділу ДВС Суворовського РУЮ ОСОБА_12 дав йому папірець, який містив запис номеру карткового рахунку у банку «Аваль», і сказав, що після того, як на зазначений рахунок будуть внесені гроші в раніше повідомленій ним сумі, тоді диски йому будуть повернуті. Після цього він звернувся до правоохоронних органів з заявою, у якій повідомив про такі дії ОСОБА_12 та добровільно передав працівникам міліції гроші, які у подальшому були використані для перевірки його заяви. Потім він зателефонував ОСОБА_12 і вони домовилися про зустріч неподалік зупинки громадського транспорту біля Центрального ринку, де на його прохання ОСОБА_12 ще раз повідомив номер банківського рахунку, на який мали бути перераховані гроші у якості винагороди за вирішення питання щодо повернення дисків, він вніс запис про нього у свій мобільний телефон. Тоді ж ОСОБА_12 сказав, що коли отримає смс повідомлення про зарахування грошей на рахунок, то повідомить йому, де можна буде забрати сумку з дисками. При цьому під час тієї зустріч вони досягли домовленості про те, що диски мали бути повернуті йому на наступний день після перерахування грошей. В той же день він перерахував на повідомлений йому ОСОБА_12 банківський рахунок 2,0 тис. грн. шляхом внесення їх в касу банку «Аваль», про що йому була видана квитанція, яку у подальшому він видав слідчому. Наступного дня йому на мобільний телефон надійшов дзвінок з раніше незнайомого йому номера і незнайомий чоловік повідомив, що сумку з дисками він може забрати на вул. Жовтневої революції на автостоянці навпроти кафе «Запой», де саме - він мав запитати у паркувальника, що він і зробив. Забравши сумку, він відразу зателефонував співробітникам міліції і вони сказали йому їхати до слідчого, повідомили адресу, він поїхав туди, де ту сумку у нього вилучили, про що було складено документи. Забираючи сумку, був впевнений, що то його сумка, диски, які були в ній, ідентифікував за записами у своєму зошиті, який лежав в машині.

Аналогічні показання щодо обставин вилучення дисків та винесення судом постанови про їх конфіскацію дала суду свідок ОСОБА_7 ..

Показання свідків ОСОБА_13 про факт проведення зазначеної оперативної закупівлі дисків підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , останній, вказав, що був очевидцем цієї події.

Свідок ОСОБА_11 з цього ж приводу суду пояснив, що вказану вище закупівлю дисків та їх вилучення проводив особисто він, як інспектор державної служби інтелектуальної власності, допомагав йому у цьому ОСОБА_19 , після чого ним було складено відповідний протокол, який у подальшому разом з сумкою, в яку були упаковані вилучені диски, поміщені перед цим в картонну коробку, він передав працівнику канцелярії Суворовського районного суду м. Херсона. Кожен диск під час вилучення окремо не описувався, у протоколі була вказана лише їх загальна кількість. Зазначені диски відповідно до законодавства на підставі рішення суду підлягають знищенню, він контролює виконання подібних судових рішень та безпосередньо бере участь у процесі їх знищення. Йому відомо, що згодом судом була винесена постанова, відповідно до якої вилучені ним під час вказаної вище оперативної закупівлі диски підлягали знищенню, ця постанова перебувала на виконанні у ВДВС Суворовського РУЮ, безпосереднім виконавцем, який здійснював її виконання, був ОСОБА_12 . Під час знищення зазначених дисків він присутній не був, оскільки на той час перебував у відрядженні, хоча пізніше поставив свій підпис у акті про їх знищення, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , якого він попросив допомогти ОСОБА_12 знищити диски, повідомили йому, що диски фактично були знищені. Зі слів, зокрема, ОСОБА_18 йому відомо, що ті диски викинули у сміттєвий бак. У міліції йому пред`являли для впізнання сумку з дисками, але з впевненістю стверджувати про те, що то була саме та сумка, в яку він упакував вилучені у ОСОБА_7 диски, не може.

Про факт проведення вказаної вище оперативної закупівлі дисків свідчать також відомості, що зафіксовані на наданому Челишевим лазерному диску під назвою «Вилучено контрабандні диски у м. Херсоні», який слідчим відповідно до протоколу від 04.02.2014 року оглянуто та постановою від тієї ж дати визнано речовим доказом і приєднано до справи (т. 1, а.с. 94-96).

Дані протоколу про результати здійснення оперативно технічного заходу негласного аудіо-, відео контролю публічно доступного місця -від 18.12.2013 року №4/5-4863т узгоджуються з показаннями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про факт їхньої зустрічі, який мав місце біля аптеки поблизу зупинки громадського транспорту неподалік Центрального ринку, що по вул. Потьомкінській ( ОСОБА_20 ), в ході якої ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_12 , що загубив реквізити його карткового рахунку та попросив ще раз повідомити їх, а ОСОБА_12 у відповідь на це продиктував йому номер свого карткового рахунку. При цьому, з цього протоколу видно, що тоді між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відбувалася розмова саме з приводу належних останньому дисків, що підтверджує показання ОСОБА_13 про дійсний зміст розмови, яка тоді між ними відбулася, і спростовує в цій частині показання ОСОБА_12 з приводу того, що тоді мова йшлася про диски, які він мав допомогти купити ОСОБА_13 на ринку у м. Харкові (т. 1, а.с. 85).

У цьому протоколі вказано, що зазначений захід був здійснений на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду Херсонської області від 20.11.2013 року №4372т, що підтверджено листом цієї установи від 17.11.2014 року за вих. 362310/2014-вих (т. 2, а.с. 242).

Результати здійснення вказаного заходу зафіксовано на матеріальному носії інформації - флеш - карті «micro SD» інв. №428т, яка оглянута, визнана речовим доказом і приєднана до справи (т. 1, а.с. 86-89).

Показання ОСОБА_13 про звернення до правоохоронних органів з заявою про незаконні дії ОСОБА_12 відносно нього та надання для перевірки його заяви грошей в сумі 2000,0 грн. відповідають даним, що містяться у відповідній заяві з цього приводу на ім`я начальника УДСБЕЗ УМВС України в Херсонській області від 20.11.2013 року, заяві про добровільну передачу працівникам міліції з зазначеною метою грошей, протоколі вручення грошових коштів з додатками аркушами, на яких містяться ксерокопії грошових банкнот (т. 2, а.с. 35-39).

Обставини, які не оспорюються ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про факти розмов, які мали місце між ними по мобільних телефонах у інкримінований ОСОБА_12 період часу, підтверджуються також даними, що містяться на лазерному диску CD-R з інформацією про зв`язок кінцевого обладнання споживача телекомунікайних послуг з абонентським номером, який перебуває у користуванні ОСОБА_12 , наданого ПрАТ «МТС» на виконання ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Херсона від 14.01.2014 року.

Дані, що зафіксовані на цьому диску, також свідчать про те, що на картковий рахунок ОСОБА_12 , відкритий у банку «Аваль», 20.11.2013 року були перераховані кошти в сумі 2000,0 грн., що відповідає показанням ОСОБА_13 з цього приводу, а 21.11.2013 року така ж сума коштів була знята з цього рахунку, що узгоджується з показаннями ОСОБА_12 в цій частині.

Зазначений диск оглянуто, визнано речовим доказом та приєднано до справи (т. 1, а.с. 97-130, т. 2, а.с. 210-216).

Показання ОСОБА_13 про внесення грошей в сумі 2000,0 грн. на картковий рахунок ОСОБА_12 № НОМЕР_1 підтверджуються також даними квитанції №136555811 від 20.11.2013 року, яка оглянута, визнана речовим доказом і приєднана до справи (т. 2, а.с. 40-42).

Належність ОСОБА_12 цього рахунку встановлено в ході огляду його картки, виданої АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також документів банківської справи, які оглянуті, винані речовим доказом і приєднані до справи (т. 2, а.с. 45-48, 117-134).

Крім того, наведені вище відомості щодо зняття з карткового рахунку ОСОБА_12 21.11.2013 року грошей в сумі 2000,0 грн. та показання останнього про час та місце цієї події, узгоджуються з даними, що зафіксовані на лазерному диску DVD, на який записано відеофайли з камер зовнішнього спостереження ХОД «Райффайзен Банк Аваль», який оглянуто, визнано речовим доказом та приєднано до справи (т. 2, а.с. 44, т. 1, а.с. 90-92).

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що працює секретарем канцелярії Суворовського районного суду м. Херсона, є відповідальною за виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим знає ОСОБА_12 як державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ. Засвідчила, що саме він у листопаді 2013 року забрав з камери зберігання речових доказів суду диски, які на підставі постанови суду підлягали конфіскації, надавши їй Акт опису та арешту цього майна.

Показання ОСОБА_12 з приводу оформлення ним Акту опису та арешту майна та відомостей, що містить цей документ, а також показання ОСОБА_15 з цього ж приводу, відповідають даним, які наведені у цьому Акті (т. 2, а.с. 105, 229-233).

Наведені вище дані, що містяться в перевірених та досліджених доказах, які визнані належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою, дають суду підстави відкинути доводи обвинуваченого щодо невизнання ним вини у вчиненні вказаних вище злочинних діянь та розцінити їх як обраний спосіб захисту і прагнення уникнути відповідальності за вчинений злочин.

У обвинувальному акті зазначено, що зустріч між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , яка була задокументована в ході проведення оперативно технічного заходу, мала місце на вул. Жовтневої Революції (територія торгівельного містечка Центрального ринку) у м. Херсоні. Однак, в ході судового розгляду достовірно було встановлено, що ця зустріч мала місце біля аптеки поблизу зупинки громадського транспорту неподалік Центрального ринку, що по вул. Потьомкінській (Карла Маркса) у м. Херсоні, у зв`язку з чим суд змінив пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення в цій частині, ця обставина не оспорюється і самим ОСОБА_12 .

Оцінивши зазначені вище докази у сукупності, суд вважає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про винуватість ОСОБА_6 у вказаному вище пред`явленому йому обсязі обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 368 КК України (у редакції Закону №221-VII від 18.04.2013 року) як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 року) як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Органом досудового слідства ОСОБА_12 висунуто обвинувачення також у тому, що він 22.11.2013 року у денний час доби, перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні ВДВС Суворовського РУЮ, що у будівлі по вул. Фрунзе, 2 у м. Херсоні, з використанням службової комп`ютерної техніки виготовив акт знищення аудіовізуальних товарів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних від 22.11.2013 року, до якого вніс завідомо неправдиві відомості, що 22.11.2013 року проведено знищення шляхом деформації майна під тиском ваги бульдозера конфіскованих у ОСОБА_7 на підставі постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 09.10.2013 року немаркованих примірників аудіовізуальних творів (DVD - дисків) у кількості 381 шт., достовірно знаючи, що зазначені DVD - диски не знищено, а майже всі (374 шт.) 21.11.2013 року передано ним ОСОБА_8 за неправомірну вигоду. Продовжуючи реалізацію вищевказаного умислу, цей акт він надав на підпис членам комісії по знищенню аудіовізуальних товарів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних - представнику ДПІ у м. Херсоні ОСОБА_22 , представнику фінансового управління Херсонської міської ради ОСОБА_23 , державному інспектору державної служби інтелектуальної власності України ОСОБА_11 та для затвердження начальнику ВДВС Суворовського РУЮ ОСОБА_24 , приховавши від них внесення до акту завідомо неправдивих відомостей. Підписаний членами комісії та затверджений начальником ВДВС Суворовського РУЮ акт знищення аудіовізуальних товарів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних від 22.11.2013 року він приєднав до матеріалів виконавчого провадження №40556727. На підставі зазначених завідомо неправдивих офіційних документів ОСОБА_6 26.11.2013 року у денний час доби, перебуваючи на своєму робочому місці у м. Херсоні в будівлі по вул. Фрунзе, 2, в приміщенні ВДВС Суворовського РУЮ, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №40556727, приховавши цим передачу ОСОБА_8 немаркованих примірників аудіовізуальних творів, конфіскованих у ОСОБА_7 (DVD дисків).

Крім того, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у тому, що він, здійснюючи виконавчі дії у виконавчому провадженні №40556727 щодо примусового виконання постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 09.10.2013 року про конфіскацію у ОСОБА_7 вилучених у неї немаркованих примірників аудіовізуальних творів (DVD дисків) з метою невиконання зазначеної постанови для забезпечення одержання неправомірної вигоди у вигляді незаконної грошової винагороди в розмірі 2 000 грн. за передачу ОСОБА_8 конфіскованих у ОСОБА_7 . DVD - дисків шляхом невиконання постанови суду, що набрала законної сили, 21.11.2013 року, близько 15-00 год. передав через інших осіб ОСОБА_8 374 DVD - диски - немарковані примірники аудіовізуальних творів, конфісковані у ОСОБА_7 , що підлягали знищенню органами державної виконавчої служби, чим унеможливив виконання зазначеної постанови суду, виготовив у подальшому Акт знищення аудіовізуальних товарів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних від 22.11.2013 року, до якого вніс завідомо неправдиві відомості, що 22.11.2013 року проведено знищення зазначених дисків, надав його на підпис членам комісії, та на підставі цього Акту 26.11.2013 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, яку надав для затвердження начальнику ВДВС Суворовського РУЮ, приховавши від нього, що її винесено без законних підстав.

Дії ОСОБА_12 за цими епізодами обвинувачення органом досудового розслідування розцінено як складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою, і кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 2 ст. 382 КК України відповідно.

Суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення у цій частині в ході судового розгляду справи не знайшло підтвердження, оскільки воно ґрунтується не на достовірно встановлених фактах, а на припущеннях, виходячи з наступного.

Згідно з роз`ясненнями, даними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.97 року №7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», конституційне положення проте, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком (ч. 1 ст. 62 Конституції України), покладає на суди всю повноту відповідальності за правильне вирішення справи.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 23 у своїй постанові «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.90 року, із змінами, вказав судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного, що кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції та ч. 3 ст. 373 КПК України 2012 року.

При цьому, у ч. 2 ст. 9 КПК України 2012 року визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
З огляду на це, при аналізі доказів у справах повинно досліджуватися питання, наслідки обґрунтовано висунуті обставини, які обумовили за версією обвинувачення факт вчинення злочину.

На підтвердження зазначеної частини обвинувачення органом досудового розслідування зібрані наступні докази.

Свідок ОСОБА_24 начальник ВДВС Суворовського РУЮ суду показав, що ОСОБА_12 працює у очолюваному ним відділі на посаді державного виконавця. До кола повноважень ОСОБА_12 входили дії щодо здійснення виконання рішень, зокрема, про конфіскацію майна, він же здійснював виконання рішення суду про конфіскацію вилучених у ОСОБА_7 DVD дисків. Розповів, що процедура конфіскації майна врегульована нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Постанови КМУ №985 від 11.07.2002 року «Про затвердження Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби» і передбачає знищення конфіскованого майна у присутності членів комісії, яка утворюється з представників органу державної виконавчої служби, органу державної податкової служби та фінансового органу способом, визначеним виконавцем, який би унеможливлював подальше використання такого майна, зазначивши, що питання щодо такого способу законодавчо не врегульоване. За фактом знищення майна державний виконавець складає протокол, який підписується членами комісії, після чого акт встановленої форми, який також підписується членами комісії і затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Вказав, що зі слів ОСОБА_12 та з наданого останнім протоколу з підписами членів комісії йому відомо, що зазначені вище диски були знищені комісією у складі ОСОБА_12 і представників ДПІ та Херсонської міської ради ОСОБА_16 та ОСОБА_17 відповідно, про що ОСОБА_12 склав акт від 22.11.2013 року і надав йому на затвердження, він його затвердив, що стало підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що близько року назад працював на посаді головного ревізора - інспектора податкової інспекції і згідно запиту ВДВС Суворовського РУЮ брав участь у роботі комісії, яка знищувала диски. Крім нього, до складу цієї комісій входили виконавець ОСОБА_12 та представник міськвиконкому дівчина на ім`я ОСОБА_25 . Знищення дисків було заплановано на звалищі сміття, куди вони спочатку і поїхали, але там їм відмовили у цьому, про що він знає зі слів ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вони знищили диски в районі Північного ринку на вул. 200 років Херсона неподалік магазину біля сміттєвого баку. Диски знищували всі члени комісії - ламали їх та топталися по них. Про знищення дисків виконавцем ОСОБА_12 було складено акт, в якому було зазначено кількість дисків, які підлягали знищенню. Кількість знищених дисків відповідала кількості, зазначеній в акті, про що він ствердив тому, що перед знищенням дисків виконавець у його присутності перераховував диски, вони були упаковані у великі коробки, заклеєні скотчем, коробок було дві чи три. Кожен диск окремо також був упакований в коробку. Вказав, що у акті не було зазначено даних, за якими можна було ідентифікувати диски, була вказана лише їх кількість.

По суті такі ж показання дала і свідок ОСОБА_23 , яка суду розповіла, що також входила до складу комісії, яка знищувала диски, як представник міськвиконкому. Крім того, зазначила, що коробки з дисками знаходилися у одній чи двох сумках у клітинку, У її присутності ОСОБА_12 диски до знищення не перераховував, а лише оглянув їх та сказав, що їх кількість відповідає тій кількості, яка зазначена у складеному ним акті.

Показання свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо обставин знищення дисків узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 з цього ж приводу, який показав, що на прохання ОСОБА_14 у листопаді 2013 року допомагав ОСОБА_12 у знищенні дисків. Ствердив, що при цьому були присутні також інші члени комісії - представник податкової служби і міськвиконкому. Розповів, що диски вони забирали з приміщення ДВС у картонних коробках, після того, як їм не вдалося потрапити на територію сміттєзвалища, де спочатку було заплановано їх знищити, всі члени комісії на його машині поїхали у Таврійський мікрорайон, де коробки з дисками викинули у сміттєвий бак.

Разом з цим, слід визнати, що наведені дані, а також відомості, що містяться у Акті про знищення аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних і у Протоколі про це ж, що міститься у матеріалах справи (т. 2, а.с. 83-84), свідчать на користь доводів обвинуваченого проте, що 22.11.2013 року, тобто після дати, коли за версією обвинувачення ОСОБА_12 повернув ОСОБА_13 належні йому диски, він у складі комісії фактично знищив зазначені конфісковані диски, оскільки органом досудового розслідування достовірно не встановлено і не перевірено версію обвинуваченого з приводу того, які саме диски тоді знищувалися, через те, що не з`ясовано, чи дійсно здійснював ОСОБА_12 у інкримінований йому період виконання подібних судових рішень (що видно з вказаного Акту та Протоколу і про що стверджував сам обвинувачений), який об`єм конфіскованих дисків підлягав знищення відповідно до тих рішень, як вони виглядали, що дає підстави поставити під сумнів покладені в основу висунутого йому обвинувачення висновки в цій частині.

При цьому, суд також бере до уваги те, що з матеріалів справи видно, що вилучені ОСОБА_14 у ОСОБА_7 диски на момент проведення оперативної закупівлі не ідентифіковувалися і у матеріалах справи відсутні документи, крім протоколу слідчого, які б містили опис тих дисків.

Та обставина, що у зазначених Акті та Протоколі вказано, що диски були знищені шляхом деформації їх під дією тиску ваги бульдозера, на думку суду, висновків суду не спростовують і на доведеність винності ОСОБА_12 не впливають, оскільки законодавчо питання щодо способу знищення дисків не врегульовано, ОСОБА_12 з цього приводу пояснив, що проекти цих Акту і Протоколу виготовив раніше до виїзду комісії на місце знищення дисків, диски планувалося знищити, як і завжди, на сміттєзвалищі, однак там це зробити не вдалося з причин, про які він повідомив, що підтвердили також свідки обвинувачення, і знищення дисків фактично відбулося у інший спосіб, про що у справі є об`єктивні дані. Саме факт знищення і мав бути засвідчений цими документами відповідно до п. 4 Положення про порядок зберігання та знищення немаркованих примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних, затвердженого постановою КМУ від 13.10.2000 року №1555, що і було зроблено, тому такі дії ОСОБА_12 , на думку суду, не можуть бути визнані кримінально караними.

Крім того, свідок ОСОБА_18 суду показав, що в той же період часу ОСОБА_12 просив його відвезти на Центральний ринок сумку в клітинку, яка мала синій та білий кольори, та залишити її у паркувальника неподалік від автостанції, на що він погодився і в обідній час поїхав туди, знайшов паркувальника та залишив у нього ту сумку, сказав останньому, що незабаром її заберуть, про що по телефону повідомив ОСОБА_12 . Що було в сумці йому невідомо, раніше він її не бачив, ніяких записок та скотчу на ній не було.

Такі показання свідка ОСОБА_18 частково узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_26 , який суду розповів, що працює паркувальником на автостоянці на вул. Жовтневої революції, де у минулому році в обідній час раніше незнайомий йому чоловік, який під`їхав на машині, звернувся до нього з проханням залишити сумку в клітинку, яку пізніше мали забрати, на що він погодився. Пізніше ту сумку забрав також раніше незнайомий йому чоловік. Що було в сумці йому невідомо, сумка була заклеєна скотчем.

З протоколу огляду від 21.11.2013 року видно, що слідчий у присутності понятих оглянув належний ОСОБА_13 автомобіль, у багажнику якого була сумка, обклеєна скетчем, у якій були виявлені диски, поміщені в картонну коробку, які у подальшому були оглянуті слідчим, визнані речовими доказами та приєднані до справи (т. 2, а.с. 1-24).

В ході цього огляду були вилучені сліди пальців рук, які, як у подальшому було встановлено шляхом експертного дослідження, належать ОСОБА_13 та ОСОБА_18 (т. 2, а.с. 26-34, 49-68).

Разом з цим, на підставі наведених доказів суд також не може зробити категоричного висновку про винність ОСОБА_12 у вказаній вище частині пред`явленого йому обвинувачення, який би виключав сумнів з цього приводу, виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_13 показав, що на момент огляду слідчим дисків, які він привіз йому у сумці, яку забрав у паркувальника, він визначив належність саме йому тих дисків за записами у своєму зошиті, однак цей зошит слідчим не вилучався і не досліджувався.

Крім того, з вказаного протоколу видно, що огляду сумки, як було зазначено, був проведений 21.11.2013 року у присутності понятих, тоді ж сумка відкривалася, тобто була порушена її цілісність, яка унеможливлювала доступ до того, що було всередині неї, і було встановлено, що в ній знаходяться диски.

Однак, сам огляд дисків та їх опис був проведений слідчим пізніше 28.11.2013 року без участі понятих. При цьому, у матеріалах справи відсутній контрольний талон, про який є відомості у зазначеному протоколі огляду за участю понятих, який би беззаперечно засвідчив про тотожність кількості дисків, які були привезені ОСОБА_13 та виявлені у присутності понятих, з тією кількістю дисків, які слідчий оглянув самостійно.

При цьому, звертає на себе увагу також той факт, що огляд сумки проводився не на місці, де її нібито забрав ОСОБА_13 , а в іншому місці, куди, зі слів ОСОБА_13 , йому сказали привезти ту сумку працівники міліції, оскільки на той час працівникам міліції вже було відомо про злочинні дії ОСОБА_12 і вони їх фактично контролювали і зі слів ОСОБА_13 знали, куди саме він їде забирати сумку, бо він їм про це повідомив, що також ставить під сумнів той факт, що ОСОБА_13 дійсно забрав вказану сумку у тому місці, де показав, і що він привіз працівникам міліції саме ту сумку, яку тоді нібито забрав, і з тими дисками, які тоді нібито були в ній, а не співпрацював з працівниками міліції з метою фальсифікації доказів проти ОСОБА_12 , на що вказує останній.

Як видно з вищенаведених показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_27 в частині опису ними сумки, яку ОСОБА_18 , з його слів, на прохання ОСОБА_12 передав паркувальнику ОСОБА_27 , вони не узгоджуються між собою, оскільки перший показав, що скотчу на сумці та особливих прикмет не було, тоді як ОСОБА_27 показав, що та сумка сильно була обмотана скотчем.

Аналізуючи показання ОСОБА_13 з цього ж приводу, слід визнати, що його показання в цій частині є суперечливими, оскільки він показав, що під час оперативної закупівлі сумка з дисками була заклеєна скотчем зверху, що відповідає також показанням ОСОБА_14 про це ж, тоді як разом з цим він ( ОСОБА_13 ) вказав, що коли він забрав сумку у паркувальника, скотчем вона була обмотана повністю.

При цьому, дослідивши фотознімки, які є додатком до вказаного вище протоколу огляду слідчим привезеної ОСОБА_13 сумки від 21.11.2013 року (т. 2, а.с. 3-4), дані яких відповідають показанням свідка ОСОБА_13 щодо опису тієї сумки, яку він нібито забирав у паркувальника, суд робить висновок про те, що скотч на сумці, якщо він дійсно був, не можна було не помітити.

Показання ОСОБА_18 з приводу того, що він на прохання ОСОБА_12 відвозив паркувальнику сумку з належними ОСОБА_13 дисками, викликають сумнів у їх достовірності також у зв`язку з тим, що він показав, що раніше ту сумку він не бачив, що не узгоджується з здобутими органом досудового розслідування даними про те, що саме він ( ОСОБА_18 ) разом з ОСОБА_14 брав участь при її вилученні під час оперативної закупівлі та допомагав останньому упаковувати вилучені диски, тоді як за показаннями ОСОБА_13 диски, в сумці, яку він забрав у паркувальника та передав працівникам міліції, були упаковані таким же чином, як і при їх вилученні в ході проведення оперативної закупівлі.

Крім того, суд вважає, що орган досудового слідства не здійснив належну перевірку вказаних показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_27 щодо обставин, які відбулися за їх участю, пов`язаних з передачею сумки, оскільки така слідча дія як впізнання з ними проведена не була, хоча об`єктивних перешкод для цього, як видно з матеріалів справи, не було, в судовому засіданні вони показали, що за анкетними даними один одного не знають.

На думку суду, пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення в цій частині є сумнівнім також у зв`язку з тим, що, як встановлено в ході експертного дослідження, слідів пальців його рук на сумці, переданій працівникам міліції ОСОБА_13 , виявлено не було, тоді як належність слідів пальців рук іншим особам ОСОБА_18 та ОСОБА_13 - було встановлено.

Крім того, свідок ОСОБА_13 показав, що після внесення грошей на картковий рахунок ОСОБА_12 з останнім не спілкувався, про місце, де він має забрати сумку, йому повідомив незнайомий йому чоловік по мобільному телефону. Однак показання ОСОБА_13 з цього приводу належним чином не перевірені, ніякими іншими доказами, зокрема і даними, наданими оператором мобільного зв`язку, не підтверджені, особа, яка, зі слів ОСОБА_13 , йому подзвонила, органом досудового слідства не встановлена.

Наведені дані ставлять під сумнів обґрунтованість висунутого ОСОБА_12 обвинуваченні у вказаній вище частині, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_6 за недоведеністю його участі у вчиненні інкримінованого йому за ч. 2 ст. 382 КК України злочину та виключити з об`єму пред`явленого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України обвинувачення у складанні, видачі Акту знищення аудіовізуальних товарів, фонограм, відеограм, комп`ютерних програм, баз даних від 22.11.2013 року та внесенні до нього завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, у зв`язку з цим суд позбавлений можливості покласти витрати на отримання висновків експертів №3807 від 09.12.2013 року та №260 від 31.01.2014 року на обвинуваченого.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, який за законом віднесені до злочинів середньої (ч. 2 ст. 368 КК України у відповідній редакції) та невеликої (ч. 1 ст. 366 КК України) тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи фактично характеризується позитивно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, злочини вчинив вперше, обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено і вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу в розмірі, який, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2 ст. 368 КК України (у редакції Закону №221-VII від 18.04.2013 року), ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 року) і призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 368 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот грн.) грн. з позбавленням права обіймати посади в органах державної виконавчої служби на строк 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят грн.) грн. з позбавленням права обіймати посади в органах державної виконавчої служби на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот грн.) грн., з позбавленням права обіймати посади в органах державної виконавчої служби на строк 3 (три) роки.
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 382 КК України виправдати.
Витрати НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області на проведення судової дактилоскопічної експертизи №3807 від 09.12.2013 року в сумі 489,44 грн. та судової додаткової дактилоскопічної експертизи №260 від 31.01.2014 року в сумі 734,16 грн. покласти на рахунок держави.

Речові докази в справі:

- DVD диски у кількості 374 шт. та сумку знищити;

- інші докази: квитанцію про здійснення переказу грошей, флеш - карту «micro SD», DVD - диск з відеорепортажем вилучення дисків, DVD-диск відеокамер зовнішнього спостереження ХОД АТ «Райффазен банк Аваль», копії матеріалів адміністративної справи №668/127/13-п, матеріали банківської справи, копії матеріалів особової справи ОСОБА_6 , CDR-диск з інформацією телекомунікаційних послу з абонентським номером НОМЕР_2 , матеріали виконавчого провадження №40556727 - зберігати при справі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий: ОСОБА_1