У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого
Коновалова В.М.

судді
Пивовара В.Ф., Гошовської Т.В.

за участю прокурора
Ігнатова Є.О.

захисників ОСОБА_1,
ОСОБА_2

та засудженого ОСОБА_3

розглянула в судовому
засіданні 5 квітня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними
скаргами засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
захисників ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та касаційним поданням прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок судової колегії
в кримінальних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22
травня 2006 року, яким засуджені:

ОСОБА_4,

уродженець м. Ленінграда, в силу

ст.55 КК України 1960
року такий,

що не має судимості,

- за ч.4 ст.19 і
пунктами «а», «г», «е», «ж», «з»
ст.93 КК України 1960 року до
довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- за пунктами «г»,
«е» ст.93 КК України 1960 року на 15
років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.17 і п.
«г» ст.93 КК України 1960 року на 14 років позбавлення волі;

- за ст.69 КК України
1960 року на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.4 ст.189 КК
України 2001 року на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його особистою власністю;

- за ч.1 ст.263
КК України 2001 року на 4 роки
позбавлення волі;

- за ст.386 КК
України 2001 року до арешту строком 6 місяців;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 5 років позбавлення
волі, а на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання за
сукупністю злочинів у виді довічного
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його особистою власністю;

ОСОБА_5,

уродженець та житель м. Севастополя,

в силу ст.55 КК
України 1960 року такий,

що не має судимості,

- за пунктами «а», «г», «е», «ж», «з» ст.93
КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його особистою власністю;

- за ст.17 і пунктами «а», «г», «е» ст.93 КК
України 1960 року на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його особистою власністю;

- за ст.69 КК України
1960 року на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 4 роки позбавлення
волі, а на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання за
сукупністю злочинів у виді довічного
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його особистою власністю;

За ч.1 ст.2296 КК України 1960
року ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності звільнено за сплином строку давності.

ОСОБА_10,

уродженець та житель м. Севастополя,

несудимий,

- за пунктами «а», «е», «з» ст.93
КК України 1960 року на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його особистою власністю;

- за ст.17 і пунктами «а», «г», «е» «з» ст.93 КК України 1960 року на 12 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- за ст.69 КК України
1960 року на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 4 роки позбавлення волі, а на підставі ст.42 КК України
1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

ОСОБА_6,

уродженець та житель м.
Севастополя,

несудимий,

- за п. «а»
ст.93 КК України 1960 року на 11
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- за ст.69 КК України
1960 року на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.4 ст.189 КК
України 2001 року на 7 років позбавлення
волі;

- за ч.1 ст.396 КК України 2001 року на 2 роки позбавлення
волі, а на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання за
сукупністю злочинів 11 років позбавлення волі
з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

ОСОБА_7,

уродженець м.
ДніпроОСОБА_24ська,

несудимий,

- за ст.69 КК України
1960 року на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263
КК України 2001 року на 4 роки
позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 5 років позбавлення
волі;

- за ст.104 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення
волі, а на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання за
сукупністю злочинів 12 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є
його особистою власністю;

ОСОБА_3,

уродженець та житель м.
Севастополя,

несудимий,

- за пунктами «а»,«г»,«е»,«ж»,«з» ст.93
КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його особистою власністю;

- за ст.69 КК України
1960 року на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України 2001 року на 4 роки позбавлення
волі;

- за ч.4 ст.189 КК
України 2001 року на 7 років позбавлення волі, а на підставі ст.42 КК України
1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 15 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою
власністю;

ОСОБА_11,

уродженець та житель м.Євпаторії,

несудимий,

- за пунктами «г»,«е»,«ж» ст.93 КК України 1960 року на 8 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- за ст.69 КК України
1960 року на 7 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 4 роки позбавлення волі, а на підставі ст.42 КК України
1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

ОСОБА_8,

уродженець с. Красноподілля
Добропільського

району Донецької
області, несудимий,

- за п. «а» ст. 93
КК України 1960 року на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його особистою власністю;

- за ст.69 КК України
1960 року на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.396 КК
України 2001 року на 2 роки позбавлення
волі, а на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання за
сукупністю злочинів 12 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є
його особистою власністю.

За ч.2 ст.206
КК України ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за сплином строку
давності притягнення до такої відповідальності;

ОСОБА_12,

уродженець та житель м.
Севастополя,

несудимий;

- за ст.69 КК України
1960 року на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 4 роки позбавлення
волі, а на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання за
сукупністю злочинів 5 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є
його особистою власністю;

ОСОБА_13,

уродженець та житель м.
Севастополя,

несудимий;

- за ст.69 КК України
1960 року на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 5 років позбавлення
волі, а на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання за
сукупністю злочинів 7 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є
його особистою власністю;

ОСОБА_14,

уродженець с.Северське Гатчинського
району

Ленінградської
області, несудимий,

- за ст.69 КК України
1960 року на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст.42 КК
України 1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст.75 КК України 2001
року ОСОБА_14 звільнено від призначеного покарання з випробовуванням,
і встановлено іспитовий строк 2 роки;

ОСОБА_15,

уродженець та житель м.
Севастополя,

несудимий,

- за ст.69 КК України
1960 року на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263
КК України 2001 року на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст.42 КК
України 1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю.

На підставі ст.75 КК України 2001
року ОСОБА_15 звільнено від призначеного покарання з випробовуванням,
і встановлено іспитовий строк 2 роки;

ОСОБА_16,

уродженець та житель м. Севастополя,

несудимий;

- за ст.69 КК України
1960 року на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263
КК України 2001 року на 3 роки
позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.229-6 КК
України 1960 року звільнено від покарання за сплином строку давності
притягнення до кримінальної відповідальності, а на підставі ст.42 КК України
1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст.75 КК України 2001 року ОСОБА_16 звільнено від призначеного покарання з випробовуванням,
і встановлено іспитовий строк 2 роки.

ОСОБА_17,

уродженець та
житель м. Севастополя,

несудимий;

- за ст.69 КК України
1960 року на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст.42 КК
України 1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю.

На підставі
ст.75 КК України 2001 року ОСОБА_17 звільнено
від призначеного покарання з випробовуванням, і встановлено іспитовий
строк 2 роки.

ОСОБА_18,

уродженець та житель м. Севастополя,

несудимий,

- за ст.69 КК України
1960 року на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- за ч.1 ст.263 КК України
2001 року на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст.42 КК України
1960 року остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю.

На підставі ст.75 КК України 2001
року ОСОБА_18 звільнено від призначеного покарання з випробовуванням,
і встановлено іспитовий строк 2 роки;

Постановлено
стягнути:

1.з ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_8 в
солідарному порядку на користь ОСОБА_19
100000 грн. на відшкодування моральних збитків;

2. з ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5 в солідарному
порядку на користь ОСОБА_20 100000 грн.
на відшкодування моральних збитків;

3. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_21 1000 грн., а на користь ОСОБА_22 на
відшкодування матеріальних збитків;

4. з ОСОБА_4 на користь лікувальних закладів
161 грн. 55 коп. і 215 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних зі стаціонарним
лікуванням потерпілого ОСОБА_22;

5. з ОСОБА_8 на користь лікувального закладу
281 грн. 44 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних зі стаціонарним лікуванням
потерпілого ОСОБА_23;

6. з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 і ОСОБА_17 на користь
лікувальних закладів 877 грн. 40 коп. і 731 грн. на відшкодування витрат,
пов'язаних зі стаціонарним
лікуванням потерпілого ОСОБА_24 та 28 грн. 40 коп. - потерпілого ОСОБА_25

За вироком суду ОСОБА_4, ОСОБА_10,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_11., ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 визнані винними в бандитизмі
та інших пов'язаних з цим злочинах, а ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_11. і ОСОБА_8 також в умисному вбивстві за обтяжуючих
обставин, а ОСОБА_5 і ОСОБА_16 - у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних
засобів.

Як визнав встановленим суд, злочини вчинені за таких
обставин:

На початку 1990-х років в Нахімовському районі м. Севастополя створюється
організоване злочинне угруповання, що спочатку організував, а потім очолив
колишній водій швидкої допомоги - ОСОБА_5 На початку 1994 р. дане угруповання
трансформувалося в банду, у складі якої
ОСОБА_5 та інші учасники
банди, протягом 1994 -1995 років, на території м. Севастополя вчинили
ряд тяжких злочинів, у тому числі навмисні вбивства за обтяжуючих обставин. ОСОБА_5
ще до створення банди у листопаді 1992
р. вчинив вбивство громадян ОСОБА_26 й
ОСОБА_27.

1. В ніч на 14 листопада 1992 року
ОСОБА_26 і ОСОБА_27 прийшли додому до ОСОБА_4, який проживав у квартирі
АДРЕСА_1, де стали вимагати від нього
3000 доларів США. ОСОБА_4 відмовився передати їм вказану суму, і між ними в
під'їзді виникла бійка. Після нетривалої
бійки ОСОБА_26 й ОСОБА_27 пішли. Приблизно через дві години ОСОБА_4
почув у під'їзді за дверима своєї квартири голоси ОСОБА_26 й ОСОБА_27, а через кілька хвилин
вхідні двері його квартири були висаджені гранатою РГД.

ОСОБА_4 з помсти за вказані дії, з метою умисного
вбивства двох осіб ОСОБА_26 й ОСОБА_27,
на автомашині “Volvo-460” виїхав
на їхні пошуки.

На перехресті
вулиць Севської та Гармаша міста
Севастополя, в житловому кварталі, ОСОБА_5 зустрів ОСОБА_26, ОСОБА_27 і
ОСОБА_28, які перебували в стані алкогольного сп'яніння.

Там ОСОБА_5 з гладкоствольної зброї, зробив
прицільний постріл у ОСОБА_26, заподіявши йому вогнепальне наскрізне поранення
грудної клітки й живота з ушкодженням внутрішніх органів і у такий спосіб
позбавив його життя, а потім другим прицільним пострілом у ОСОБА_27 заподіяв
тому вогнепальне проникаюче поранення
голови і плечового суглоба із множинними переломами кісток черепа, масивним
руйнуванням головного мозку, що ускладнився
набряком головного мозку, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_27

Вчинити умисне вбивство ОСОБА_28
ОСОБА_5 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_28 з місця події зник.

Перебуваючи в
розшуку за здійснення навмисних вбивств ОСОБА_26 й ОСОБА_27, ОСОБА_5 попросив
своїх знайомих, справа стосовно яких
виділена в окреме провадження, у зв'язку з їхнім розшуком, знайти й привести до
нього на зустріч ОСОБА_28, що й було зроблено.

Інша особа,
встановивши місцезнаходження ОСОБА_28,
змусила його піти на зустріч з ОСОБА_4.
Оскільки ОСОБА_28 був свідком убивства ОСОБА_26 й ОСОБА_27, він реально
сприймав погрозу своєму життю й на зустріч із ОСОБА_4 погодився тому, що йому
гарантували безпеку.

Інші особи виконуючи прохання ОСОБА_4, доставили ОСОБА_28 на зустріч із ним на пустир у районі вулиць
2-ї Бастіоної й Макарова у м. Севастополі.

При зустрічі ОСОБА_5 навмисно, з метою спонукати ОСОБА_28 відмовитися від
раніше даних ним показань про вбивство ОСОБА_26
й ОСОБА_27, вчиняючи на нього психологічний тиск у формі погроз
позбавити життя, що той сприймав реально, змусив його дати неправдиві свідчення
про те, що даний злочин вчинив не ОСОБА_5, а ОСОБА_29. Крім того, у випадку
виконання його вимог ОСОБА_5 пообіцяв ОСОБА_28 не тільки безпеку його життя,
але й матеріальну винагороду. На підтвердження своїх слів
ОСОБА_5 дав йому три мільйони українських карбованців.

27 грудня 1994 р. іншими особами ОСОБА_28
був доставлений у прокуратуру Нахімовського району м. Севастополя, де на
користь ОСОБА_4 дав неправдиві свідчення про те, що він був очевидцем вбивства
ОСОБА_26 і ОСОБА_27, вчиненого
нібито ОСОБА_29. Після цього протягом
чотирьох місяців, виконуючи свої обіцянки, інша особа передавала
ОСОБА_28 від ОСОБА_4 по 10
доларів США.

Кримінальна справа щодо ОСОБА_4 провадженням була закрита 28 грудня 1994
року на підставі п.2 ст.6, ст.213 УПК України, що дозволило ОСОБА_4 у той час
уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ним вбивства.

2. ОСОБА_5 на початку 1994 року,
діючи з корисливих мотивів, організував стійку озброєну банду для
здійснення нападів на приватних підприємців й окремих громадян, яку сам очолив. Через іншу особу, справу щодо якої виділено в
окреме провадження у зв'язку з розшуком, він став підбирати членів банди із
числа спортсменів й осіб, звільнених у запас зі збройних сил, що мали бойовий
досвід або спеціальну бойову підготовку, і проживали, як правило, у
Нахімовському районі міста Севастополя. ОСОБА_5 втягував їх у злочинну
діяльність, виплачуючи за участь у банді грошову винагороду. Для прикриття злочинної діяльності банди ОСОБА_5
визначав для членів банди місця роботи, працевлаштовував їх у різні фірми під
видом охорони торгівельних точок на територіях, контрольованих бандою.

На
початку 1994 року під час формування ОСОБА_4 банди, у неї ввійшли
ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_11., ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12,
ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_18 й інші особи, кримінальні справи стосовно яких
виділені в окреме провадження у зв'язку
з їхнім розшуком. ОСОБА_17 і ОСОБА_7 до складу банди увійшли на початку 1995
року, а ОСОБА_15 - з літа 1995 року.

У період формування банди ОСОБА_5 та
інші члени банди, будучи об'єднаними
спільністю дій й єдністю злочинного наміру, здобували транспортні засоби,
вогнепальну зброю та боєприпаси до
неї, радіостанції й інше спорядження.

ОСОБА_5, будучи керівником банди, встановив сувору дисципліну й
беззаперечне підпорядкування членів банди, безпосередньо сам розподіляв ролі і
функції членів банди, планував й організовував здійснення злочинів, одержував
гроші, здобуті злочинним шляхом, і витрачав їх на свій розсуд, визначав оплату
кожному члену банди.

Обов'язки в
банді були розподілені таким чином:

ОСОБА_5,
ОСОБА_10 і ОСОБА_6, а також шестеро інших осіб, щодо яких справа виділена в
окреме провадження у зв'язку з їхнім
розшуком, безпосередньо спілкувалися з ОСОБА_4, виконували його
особисті вказівки, підтримували
дисципліну і порядок в банді, виконували роль старших у групах охорони будинку
й по розподілу торгівельних точок, узятих під контроль бандою, проводили
інструктаж з членами банди з використання зброї в залежності від ситуацій, що
виникали, безпосередньо брали участь у здійсненні вбивств, вимагань й інших
злочинів. Вони ж, за вказівкою ОСОБА_4, видавали гроші членам банди.

ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18
і двоє осіб, щодо яких справу
виділено в окреме провадження у зв'язку з їхнім розшуком, й інші члени банди
виконували функції охоронців у банді й зберігали зброю.

ОСОБА_7
увійшов до складу банди й став особистим охоронцем ОСОБА_4 , а потім став
займатися розподілом і зберіганням зброї, що
до цього виконувала інша особа.

ОСОБА_5 організовував для членів банди бесіди з приводу того, як поводитися
у випадку затримання під час вчинення злочинів, які проводив колишній працівник міліції ОСОБА_30

З метою забезпечення безпеки від можливих нападів протиборчих угруповань на
дачі ОСОБА_4 по вулиці АДРЕСА_6 була
організована охорона, що забезпечувалася вогнепальною зброєю, засобами
радіозв'язку між зовнішніми й внутрішніми постами.

Тісно згуртувавшись
між собою, особи, що постійно входили до складу банди і
достовірно знали про наявність вогнепальної зброї, діючи спільно
й узгоджено, виконуючи свої функції відповідно до розподілених обов'язків,
плануючи здійснення злочинів, ОСОБА_5 і члени його банди вчиняли навмисні вбивства, вимагання й інші тяжкі
злочини.

На озброєнні банди, про що достовірно
знали всі її члени,

була й
застосовувалася при здійсненні злочинів придатна для

стрілянини зброя: 7 автоматів
Калашникова різної модифікації,

2 снайперські
гвинтівки /СВД/, пістолети, пристосування для

безшумної
стрілянини, помпові рушниці, боєприпаси до них, гранати

РГД-5, Ф-1, РГ-42, а
також запали до них. Дана зброя й

боєприпаси, за вказівкою ОСОБА_4, членами
банди ОСОБА_8 і

ОСОБА_7 була упакована й передана для
зберігання ОСОБА_31

і ОСОБА_32, у
яких вона була вилучена в стадії досудового слідства - 1 березня 1999 року по АДРЕСА_7 й 1 вересня
1999 року по АДРЕСА_8 й у гаражі на подвір'ї будинку АДРЕСА_9. Крім зазначеної

зброї, бандою
здобувалася й використовувалася зброя, що

була вилучена на місцях події.

3. Крім того, ОСОБА_5, будучи
організатором і керівником банди,
організував навмисне вбивство підприємця
ОСОБА_33.

З 30 квітня по 1 травня 1994 року
ОСОБА_5, з корисливих мотивів, з метою усунення як конкурента, вважаючи, що
підприємець ОСОБА_33, є представником однієї зі злочинних угруповань Криму, і,
знаючи, що він перебуває на туристичній базі в с. Роднікове Балаклавского
району м. Севастополя, приїхав сам, а переконавшись, що ОСОБА_33 там, викликав
членів банди ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 й інших осіб, справа щодо яких
виділена в окреме провадження у зв'язку з їхнім розшуком.

Там ОСОБА_5
пояснив цим особам, що ОСОБА_33 втручається в діяльність банди і
становить реальну загрозу їхньому життю й бізнесу. Крім того, зажадав від них
вчинити вбивство ОСОБА_33 без
застосування вогнепальної й холодної зброї, таємно від обслуговуючого
персоналу, не залишаючи слідів злочину.

Будучи
членами банди, і дотримуючись внутрішньої дисципліни, перебуваючи у фінансовій
залежності від ОСОБА_4, оцінивши обстановку, відсутність обслуговуючого
персоналу, використовуючи вечірній час доби, 1 травня 1994 року., зайшовши в
кімнату відпочинку туристичної бази в с.Роднікове, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_3 й
інші особи навмисно, з метою вбивства, діючи раптово, накинулися на сидячого в
кріслі ОСОБА_33, який був зосереджений
грою на комп'ютері. При цьому ОСОБА_10, відповідно до наміченого плану і
розподілу ролей, завдав сильний удару у голову ОСОБА_33 заздалегідь приготовленою для цього качалкою,
внаслідок чого в нього почалася кровотеча.

Долаючи опір
ОСОБА_33 і діючи з єдиним умислом, ОСОБА_6, ОСОБА_10 й інші особи схопили його
за руки й ноги, притиснувши до крісла, а ОСОБА_3, виконуючи відведену йому
роль, перебуваючи позаду ОСОБА_33, накинув йому на шию рушник і з великою силою
здавлюючи, потягнув на себе, утримуючи до тих пір, поки ОСОБА_33 не припинив
чинити опір і подавати ознак життя.

Переконавшись,
що ОСОБА_33 мертвий, ОСОБА_6, ОСОБА_3 й
інша особа поклали труп в заздалегідь приготовлене простирадло, натягнувши на
голову поліетиленовий пакет, витерли кров із крісла, знищивши у такий спосіб сліди злочину, після чого труп
перенесли й завантажили в багажник автомашини марки «ВМW» іншої особи.

У вказану
автомашину сіли інша особа, ОСОБА_6, ОСОБА_3

і повезли труп ОСОБА_33 на пустир біля дороги
між селами Штурмове

й Передове в м. Севастополі, де їх чекав
ОСОБА_8, що заздалегідь

викопав
яму для приховання трупа, реалізуючи єдиний намір на

вбивство ОСОБА_33. Заривши труп в землю, інша
особа, ОСОБА_6, Коберник і ОСОБА_8 повернулися на базу відпочинку в
с.Роднікове, де інша особа спалила одяг
ОСОБА_33.

В 1996 році після виходу з банди ОСОБА_4 деяких її членів,

серед яких були інші
особи, щодо яких справи виділені

в окреме провадження й вчиненні щодо них

хуліганських дій ОСОБА_5 і ОСОБА_10,
притягнутими до

кримінальної відповідальності, де у справі
інші особи були

потерпілими, ОСОБА_5, побоюючись викриття його
в здійсненні вбивства ОСОБА_33, у якому брала
участь інша особа, дав вказівку
ОСОБА_6 й ОСОБА_8 викопати останки ОСОБА_33 й викинути в море в районі Ушакової Балки м. Севастополя. Останні виконали це й доповіли про виконання
ОСОБА_5.

4. Крім того, ОСОБА_5, діючи з
корисливих мотивів, організував у складі банди вчинення умисного вбивства підприємця
міста Севастополя ОСОБА_34, виконання якого доручив членам банди ОСОБА_5 і
ОСОБА_10 й іншій особі, стосовно
якої справа виділена в окреме провадження.

З метою усунення ОСОБА_34 як конкурента,
якого вважав представником іншого злочинного угруповання м. Севастополя,
ОСОБА_5 озброїв членів своєї банди ОСОБА_5, ОСОБА_10 й іншу особу вогнепальною
зброєю - автоматом Калашникова, пістолетом «ТТ» і пістолетом «ПМ», дав адресу
ОСОБА_34 по АДРЕСА_9 й розподілив між ними ролі при здійсненні вбивства. 28
серпня 1994 року, встановивши точне місце проживання й

час
повернення ОСОБА_34 додому, члени банди

ОСОБА_5, ОСОБА_10 й інша особа, з
метою його вбивства організували
засідку в кущах напроти під'їзду, де проживав ОСОБА_34

Кожний з них
взяв собі зброю: інша особа - автомат, ОСОБА_10 -пістолет ПМ і ОСОБА_5-
пістолет ТТ.

29 серпня 1994 року, близько 1-ої години ночі до
будинку АДРЕСА_10 під'їхала автомашина ВАЗ-2108 з д/н НОМЕР_5, у якій
перебували ОСОБА_34, ОСОБА_35 й ОСОБА_20.

За раніше розробленим планом, використовуючи нічний час і

раптовість, діючи узгоджено, ОСОБА_10, ОСОБА_5 й
інша особа

зробили постріли з наявної в них вогнепальної
зброї в

ОСОБА_34, ОСОБА_35 і ОСОБА_20, внаслідок чого

ОСОБА_20 було заподіяно наскрізне вогнепальне
кульове

поранення грудної
клітки з ушкодженням аорти й загальної сонної

артерії ліворуч,
що ускладнилося гострою крововтратою, що стало причиною смерті ОСОБА_20. А
ОСОБА_34 і ОСОБА_35 були заподіяні вказані у вироку тілесні ушкодження, які
відносяться відповідно до легких і тяжких.

Намір на
вбивство ОСОБА_34 й ОСОБА_35 ОСОБА_10,
ОСОБА_5 й іншою особою не був доведений до кінця з причин, що не залежали від
їхньої волі, оскільки потерпілі зуміли
втекти з місця події.

5. ОСОБА_5, як керівник банди,
будучи незадоволеним результатами бандитського нападу на ОСОБА_34, і будучи
обізнаним, що той залишився живий і виїхав з міста Севастополя, знаючи, що
підприємець ОСОБА_36 знаходиться з ним у родинних стосунках, думаючи, що
ОСОБА_34 приїде на похорон у випадку вбивства ОСОБА_36, бажаючи довести свій
злочинний намір на вбивство ОСОБА_34 до кінця, вирішив вчинити вбивство
ОСОБА_36 й ОСОБА_34.

Реалізуючи свій намір, ОСОБА_5, діючи
з користі, організував навмисне вбивство ОСОБА_36, виконання якого
доручив членам банди - особам, стосовно яких кримінальні справи виділені в
окреме провадження, надавши їм мотоцикл, що перебував в розпорядженні банди, й автомат Калашникова
з глушником, а також інформацію про місце стоянки автомашини ОСОБА_36.

26 вересня 1994 року, близько 24 години інші
особи, підкоряючись волі ОСОБА_4 й виконуючи його вказівку, з метою навмисного
вбивства ОСОБА_36 на мотоциклі, маючи при собі автомат, приїхали до будинку
АДРЕСА_11 й стали очікувати ОСОБА_36 у сквері
Палацу культури рибалок.

ОСОБА_36, прибувши на
автостоянку, залишив там свій автомобіль і направився через сквер до свого
будинку, по АДРЕСА_12. Коли він
порівнявся з іншими особами, останні вчинили постріли в нього з вогнепальної
зброї, і у такий спосіб позбавили ОСОБА_36 життя. Інші особи усвідомлювали,
що, стріляючи з вогнепальної автоматичної зброї в напрямку житлових будинків й
автостоянки, звідки йшов ОСОБА_36, створювали небезпеку для життя багатьох
осіб.

6. ОСОБА_5 для матеріального
забезпечення банди й розширення сфери свого впливу серед підприємців 24 жовтня
1994 року в період з 11 до 16 годин, діючи умисно і з корисливих мотивів, направив в офіс фірми «Негоціант», що
розташований по вул. Балаклавській у м. Севастополі, членів своєї банди - інших
осіб, справи стосовно яких виділені в окреме провадження у зв'язку з їхнім
розшуком, а також ОСОБА_6 й ОСОБА_3. Останні на вимогу ОСОБА_4, застосувавши
фізичне насильство і погрожуючи пістолетом підприємцям ОСОБА_37 і ОСОБА_38,
всупереч їхньої волі, силоміць посадили в автомашину «ВМW-730», що належала банді, і привезли в лісосмугу,
розташовану в районі автодрому у селищі Дергачі м. Севастополя.

Там ОСОБА_37 чекав ОСОБА_5, котрий, погрожуючи йому фізичним насильством,
небезпечним для життя і здоров'я й вбивством, які він сприймав реально,
демонструючи пістолет «ТТ», став вимагати від нього постійних щомісячних виплат
від підприємницької діяльності. ОСОБА_37 відмовився їх виконати. ОСОБА_5 з метою примусити до виконання його
вимог, протиправно заволодів належною
ОСОБА_37 на праві особистої власності автомашиною «Nissan-Terrano»,
завдавши шкоди потерпілому на суму 147 306 гривень, і вимагав за її повернення гроші в сумі 10 000 доларів
США.

7. ОСОБА_5, будучи
керівником банди, що діяла в м. Севастополі,
вчиняючи злочини й у зв'язку з
цим, конфліктуючи з іншими організованими злочинними угрупованнями Криму й
Севастополя, побоюючись за своє життя, організував у своєму будинку по вул.
АДРЕСА_6 й на прилеглій до нього території, озброєну охорону, розподіливши
обов'язки по охороні й встановивши
сувору дисципліну, забезпечивши охоронців вогнепальною зброєю,
радіостанціями, приладом нічного бачення. Начальником охорони призначив члена
банди - іншу особу, справа стосовно якої
виділена в окреме провадження у зв'язку з розшуком, в обов'язки котрої
входило проведення інструктажів при
заступанні на чергування, виставлення постів і перевірки їх під час несення
чергування.

В обов'язок охорони входило спостереження за навколишнім

оточенням та прилеглої до дачі
території. При наближенні

сторонніх осіб або автотранспорту доповідалося по радіостанції

старшому, а потім ОСОБА_5,
здійснювалось затримання підозрілих осіб, з'ясування причин їхнього наближення
до дачі, у випадку відмови виконувати вимоги, із застосуванням фізичної сили і
здійснювалась доставка їх на дачу, при вчиненні опору, застосовувалась
вогнепальна зброя.

Під час несення чергування в період з 24 по 27 січня 1995 року у вечірній час керівникові охорони - іншій
особі надійшло

повідомлення про те, що за дачею
ведеться спостереження двома

невідомими особами. ОСОБА_17,
що в той час охороняв будинок, й інша
особа направилися для перевірки повідомлення й недалеко від будинку вони
виявили двох раніше незнайомих ОСОБА_38 і ОСОБА_39

Для
з'ясування причини їхнього знаходження біля будинку, інша особа й ОСОБА_17 із
застосуванням фізичного насильства
затримали ОСОБА_38 і ОСОБА_39, і повідомили ОСОБА_5, забезпечивши
охорону останніх до його прибуття.

Для того, щоб переконатися, що спостереження за будинком більше ніким не
ведеться, інша особа стала обходити прилеглу до дачі
територію й помітила автомобіль марки «Ford-Sierra» з д/н НОМЕР_7, у якому
перебував ОСОБА_39

Намагаючись
з'ясувати мету перебування того біля будинку, інша особа затіяла зі ОСОБА_39
сварку, у ході якої безпричинно кілька разів вистрілив у нього з наявного в
нього пістолета, що належав банді, заподіявши ОСОБА_39 вогнепальні поранення,
від яких той помер на місці.

Уклавши труп
ОСОБА_39 у багажник вказаної автомашини, інша особа доповіла ОСОБА_5 про
вчинене вбивство. ОСОБА_5 дав команду приховати сліди злочину.

Виконуючи цю
вказівку, інша особа разом з членами банди ОСОБА_8, ОСОБА_6 й іншими особами,
справи стосовно яких виділені в окреме провадження, у зв'язку з розшуком, на
автомобілі марки «Ford-Sierra», у багажнику якого перебував труп ОСОБА_39, і
автомашині під керуванням ОСОБА_6 прибули в район Максимової Дачі у м.
Севастополі, де спільно закопали труп ОСОБА_39 Тим самим ОСОБА_6 і ОСОБА_8
вчинили заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину - вбивства
ОСОБА_39

Продовжуючи
приховання вказаного вбивства, інша
особа на автомобілі «Ford-Sierra», що належав ОСОБА_38, виїхала у район
підсобного господарства в/ч НОМЕР_8, що розташоване у Балаклавському районі м.
Севастополя, де підпалив і знищив її, завдавши матеріальної шкоди потерпілому
на суму 30 000 грн.

За вказівкою ОСОБА_4 ОСОБА_38 і ОСОБА_39 були

доставлені
зв'язаними в руїни стайні, де ОСОБА_5, ОСОБА_5,

й інша особа
навмисно, тривалий час били

потерпілих руками
й ногами, металевими ліхтариками-

кийками, ОСОБА_5
погрожував вогнепальною зброєю - автоматом

Калашникова,
бажаючи одержати від них інформацію про те, з якою

метою вони вели
спостереження за будинком і до якого бандитського

угруповання
належать.

ОСОБА_5, розуміючи, що інша особа вчинила вбивство ОСОБА_39 і були заподіяні
тілесні ушкодження ОСОБА_38 і ОСОБА_39, усвідомлюючи, що вони можуть заявити
про це в правоохоронні органи, з метою приховання вчинених ним і його бандою
злочинів дав вказівку членам банди ОСОБА_5, ОСОБА_11 і ОСОБА_3 вивезти ОСОБА_38
й ОСОБА_39 у район висот Карагач, і,
застосувавши вогнепальну зброю, яку мав ОСОБА_5, позбавити їх життя,
забезпечивши їх транспортом.

З 24 по 27 січня 1995 року у
вечірній час, ОСОБА_5, ОСОБА_11 й

ОСОБА_3 завантажили зв'язаних потерпілих у
вантажний

мікроавтобус
«Тойота», що належав ОСОБА_40, і під керуванням
невстановленої слідством особи, вивезли в район висот Карагач біля Севастополя.
Там в присутності ОСОБА_3 і ОСОБА_11, котрі, насильно привізши
потерпілих, сприяли продовженню
здійснення злочинного наміру на вбивство цих осіб, ОСОБА_5 продовжував
їхнє побиття руками й ногами, ліхтариком-кийком в різні частини тіла, завдаючи
ОСОБА_38 й ОСОБА_39 особливі фізичні страждання, а потому зробив постріли в
голови ОСОБА_38 і ОСОБА_39, і у такий спосіб позбавив їх життя.

Під час цих злочинних дій потерпілим були заподіяні тілесні ушкодження, які носили характер
катувань.

Після
вчинених вбивств ОСОБА_5, ОСОБА_11 і ОСОБА_3 повернулися в помешкання до
ОСОБА_4 по АДРЕСА_6, і повідомили про вбивство цих осіб.

8. Крім того, ОСОБА_5, як керівник
банди, з метою розв'язання конфлікту між підприємцями ОСОБА_41- другом ОСОБА_4
й ОСОБА_22, що виник на ґрунті фінансових розбіжностей, організував вбивство
останнього, доручивши виконання цього члену банди - іншій особі.

7 вересня 1995 року, близько 23 години
інша особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження у зв'язку з розшуком, маючи при
собі пістолет «ТТ» з боєкомплектом, прийшов до гаража, що розташований на
подвір'ї помешкання по АДРЕСА_10, біля якого інша особа із близької відстані
вистрілила кілька разів з пістолета «ТТ» у ОСОБА_22, заподіявши йому
вказані у вироку тілесні ушкодження, які
відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Незважаючи на те, що інша особа
виконала всі дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_22, смерть потерпілого
не наступила, з незалежних від волі винного причин, оскільки ОСОБА_22 була
надана своєчасна медична допомога.

9. ОСОБА_5 до
1995 року фактично взяв під контроль всю територію Нахімовського району міста
Севастополя, і члени його банди на цій території поводилися зухвало, ігноруючи
існуючі в суспільстві елементарні норми поведінки, обмежуючи права громадян у
різних сферах громадського життя.

Так, 30 вересня 1995 року, близько 12-ої
години, інша особа, стосовно якої кримінальна справа виділена в окреме
провадження, і ОСОБА_13, проїжджаючи на автомашині «Москвич-2141» під
керуванням іншої особи повз пивний кіоск, розташований по вулиці Істоміна у
Нахімовському районі міста Севастополя, з хуліганських спонукань, скориставшись
як приводом нібито неправильним паркуванням автомобіля, що заважає проїзду,
грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства,
діючи з особою зухвалістю, із застосуванням ліхтариків-кийків, напали на відпочиваючих в зазначеному місці громадян
ОСОБА_25, ОСОБА_42, ОСОБА_43 і ОСОБА_44 Супроводжуючи свої дії грубою
нецензурною лайкою, вчинили їх побиття, завдаючи удари в різні частини тіла. У
процесі побиття потерпілі Павлюки
знепритомніли.

Наступного
дня, 1 жовтня 1995 року в денний час, довідавшись про те, що потерпілі шукають
ОСОБА_13 для з'ясування обставин з приводу їхнього побиття, інша особа разом з
ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_14 й іншою
особою на автомобілі
«Москвич-2141» під'їхали до будинку ОСОБА_13 по АДРЕСА_11.

Виявивши
автомобіль ВАЗ-2106, у якій перебували ОСОБА_25 ОСОБА_45, ОСОБА_24 й не
встановлена слідством особа на ім`я
ОСОБА_46, інша особа, діючи за раніше розробленим планом, повільно
проїхав повз них, даючи можливість помітити свій автомобіль, щоб заманити їх у
засідку на вул. Муромській.

Рухаючись за автомобілем іншої особи,
потерпілі заїхали в сосновий гай по вул. Муромській, де в заздалегідь
визначеному місці інша особа зупинила
автомобіль ОСОБА_24, перегородивши шлях своїм автомобілем, а ОСОБА_17 і
ОСОБА_16, що перебували в засідці в автомобілі ВАЗ, і охороняли в той час територію, що прилягала до дачі, перегородили
дорогу потерпілим позаду, позбавляючи їх можливості маневру.

Відразу ж до автомобіля потерпілих
прибув ОСОБА_5 з членами

банди ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7,
ОСОБА_12 та іншою

особою, стосовно якого справа виділена в окреме

провадження, яких викликали для надання допомоги в
побитті, і

став керувати їхніми діями. При цьому члени банди були

озброєні бейсбольними бітами,
кийками, спеціально пристосованими для нанесення тілесних
ушкоджень, і помповою рушницею.

Вийшовши з автомашини, інша особа й ОСОБА_13 стали бити ОСОБА_45 й
ОСОБА_24, наносячи їм удари руками й ногами в різні частини тіла й у голову.

Намагаючись припинити хуліганські дії вищевказаних осіб і захистити
ОСОБА_24 й ОСОБА_45, яких били інша особа й ОСОБА_13, ОСОБА_24 й не встановлена
особа по імені ОСОБА_46 направилися в їхню сторону, члени банди ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_14 й інша особа, перешкоджаючи правомірним діям ОСОБА_24 й не
встановленої особи по імені ОСОБА_46, з хуліганських спонукань стали бити
потерпілих, наносячи удари руками й ногами в різні частини тіла.

Коли один з потерпілих - ОСОБА_46, спробував втекти від нападників,
ОСОБА_13, ОСОБА_15 і ОСОБА_14, наздогнали його, збили з ніг і стали бити. Подолавши
опір потерпілого по імені ОСОБА_46, повели його до ОСОБА_4, котрий дав вказівку
покласти потерпілого на землю обличчям
вниз.

У той час,
коли ОСОБА_13, ОСОБА_15 і ОСОБА_14 переслідували й били потерпілого по імені
ОСОБА_46, члени банди ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_16 й інша особа, діючи за вказівкою ОСОБА_4, з
хуліганських спонукань стали бити потерпілих ОСОБА_24, ОСОБА_45 й ОСОБА_24,
наносячи їм удари руками, ногами, бейсбольними бітами й кийками в різні частини тіла. Побиття потерпілих ОСОБА_45, ОСОБА_24, ОСОБА_24 й хлопця по імені
ОСОБА_46 було припинено лише після того, як потерпілі знепритомніли.

Внаслідок хуліганських дій членів банди потерпілим були заподіяні різні
вказані у вироку тілесні ушкодження, в тому числі й середньої тяжкості.

10. 8 жовтня 1995 року о 6-ій годині 20 хвилин членами однієї із протиборчих
злочинних угруповань Криму із гранатометів була обстріляна дача ОСОБА_4 по АДРЕСА_12.

ОСОБА_7, інша
особа, ОСОБА_18 і ОСОБА_8 з метою затримання нападників, озброївшись помповою
рушницею, стали переслідувати ОСОБА_46, ОСОБА_47 й ОСОБА_47.

Біля будинків АДРЕСА_13, ОСОБА_7, заволодівши
автоматом ОСОБА_46 бачачи, що останній збирається кинути в нього гранату Ф-1,
зробив постріли в ОСОБА_46, і вбив його. У цей час із кущів
вискочив ОСОБА_47, у якого ОСОБА_7 також
зробив постріли з автомата, заподіявши тому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок
яких наступила смерть потерпілого, хоча небезпеки для його, ОСОБА_7, життя вже
не було.

11. Крім того, на початку
квітня 1995 року ОСОБА_5 у невстановленої
слідством особи в районі Малахового Кургану міста Севастополя придбав наркотичний
засіб - марихуану вагою 9,2 г., яку незаконно зберігав за місцем свого
проживання без мети збуту.

12. ОСОБА_8 в ніч на 18 січня 1998 року неодноразово
приходив у пивний бар по вул. Костромській у м. Севастополі, що належить
підприємцеві ОСОБА_48 для вживання спиртних напоїв. 18 січня 1998 року, близько
7 години ОСОБА_8, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знову прибув у
зазначений бар. На його вимогу про передачу йому спиртних напоїв найкращої
якості бармен ОСОБА_49 повідомила про відсутність таких. ОСОБА_8, використовуючи дану відповідь як
незначний привід для своїх хуліганських дій, навмисно, грубо порушуючи
громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, діючи з особливою
зухвалістю й супроводжуючи свої дії грубою нецензурною лайкою, розбив кілька
пляшок горілки й шибку, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_48.

Працівники
бару ОСОБА_23 й ОСОБА_50 намагалися припинити хуліганські дії ОСОБА_8, однак
той, діючи з особливою зухвалістю, навмисно наніс ОСОБА_23 чотири удари
пляшками й удар кухлем для пива по голові, які від ударів розбилися, заподіявши
ОСОБА_23 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забитої рани
тім'яної частини голови, а також погрожував розправою ОСОБА_50, яка намагалася припинити його хуліганські дії
щодо ОСОБА_23.

13. Крім того, 14 березня 1998
року, близько 14-ої години ОСОБА_16
разом з іншою особою повторно, з метою придбання й вживання наркотичних
засобів прибули до громадянина ОСОБА_51,
що проживає за адресою: АДРЕСА_14 й,
перебуваючи в зазначеній квартирі, спільно виготовили наркотичний засіб -
ацетильований опій, і вжили його шляхом
внутрішньовенних ін'єкцій. Потім ОСОБА_16
на прохання господаря квартири ОСОБА_51
став виносити виготовлений наркотичний засіб з його квартири і був
затриманий працівниками міліції в під'їзді вказаного будинку. В нього було виявлено й вилучено наркотичний
засіб - розчин ацетильованого опію з
залишком сухої речовини 0,156 г.

На вирок подані касаційні скарги та
доповнення до них:

Засуджений ОСОБА_5 вказує на те, що суд без
достатніх підстав визнав його винним у вчиненні вказаних у вироку злочинів,
мотивуючи тим, що попереднє і судове слідство у справі проведено неповно,
необ'єктивно, однобічно, з обвинувальним ухилом і порушенням норм кримінально-процесуального
законодавства. Вважає, що його засуджено за злочини, яких він не вчиняв.

На думку засудженого, справа відносно
нього органами досудового слідства
сфальсифікована, у справі відсутні докази його винуватості, а висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, грунтуються на припущеннях,
здогадках, сумнівних, одержаних незаконним шляхом, доказах, а також на
показаннях інших засуджених в стадії досудового слідства, якими вони себе і
його обмовили, внаслідок застосування до них працівниками міліції недозволених
методів ведення слідства, від яких вони відмовились в судовому засіданні.
Твердить також, що суд не дав належної оцінки його показанням, показанням інших
засуджених та свідків в стадії судового
слідства, не дослідив обставин, які мають істотне значення для правильного
вирішення справи, проявив упередженість при оцінці доказів.

Приводить доводи своєї невинуватості в
бандитизмі, вбивствах та інших
інкримінованих йому злочинах за всіма вказаними у вироку епізодами злочинної
діяльності. Просить, за змістом скарги, вирок відносно нього скасувати, а
справу направити на додаткове розслідування.

Захисник засудженого ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_1, по суті, приводять такі ж доводи невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні
інкримінованих йому злочинів і ставить
питання аналогічного змісту. Крім того, вважає, що в стадії судового
слідства було порушено право ОСОБА_4 на
захист, оскільки, за змістом скарги, головуючий у справі висловлював свою думку
в судовому засіданні до постановлення вироку, деякі судові засідання проходили
у відсутності підсудних, які знаходились на підписці про невиїзд, та
захисників.

Засуджений ОСОБА_5 зазначає,
що при розслідуванні справи і при її судовому розгляді обставини того, що
сталось з достатньою повнотою встановлені не були, що призвело до
безпідставного засудження його за вказані у вироку злочини. Вказує на те, що суд без достатніх підстав визнав його
винним в бандитизмі, умисних вбивствах та хуліганстві, мотивуючи тим, що він
цих злочинів не вчиняв, а досудове і судове слідство у справі проведено
неповно, однобічно, з обвинувальним ухилом і порушенням норм
кримінально-процесуального законодавства. Висновки суду, на його думку, не
відповідають фактичним обставинам справи, грунтуються на сумнівних доказах і
припущеннях, на показаннях інших засуджених, зокрема, ОСОБА_3 і ОСОБА_11 в
стадії досудового слідства, якими вони себе
та його обмовили, оскільки до них застосовувались недозволені
методи ведення слідства, а також на
показаннях ряду свідків, одержаних обманним шляхом. Вважає також, що суд не дав належної оцінки
його показанням в стадії судового слідства та іншим доказам, які підтверджують
його невинність, не з'ясував ряд обставин, які мають істотне значення для правильного
вирішення справи. Приводить доводи його невинуватості за кожним епізодом
обвинувачення. За змістом скарги,
порушує питання про скасування вироку щодо нього і повернення справи на
новий судовий розгляд.

Захисник засудженого ОСОБА_5 -
ОСОБА_53, по суті, приводить такі ж доводи і ставить питання про
скасування вироку з направленням справи на додаткове розслідування. Вказує
також, що суд порушив право ОСОБА_5 на захист, оскільки, як йдеться у касаційній скарзі, ОСОБА_5 та його
захиснику не було надано слово в дебатах, а ОСОБА_53 також не надано останнє слово.

засуджений
ОСОБА_6 просить вирок в частині засудження його за бандитизм, незаконне поводження зі зброєю та
вимагання скасувати, а справу
провадженням закрити за недоведеністю його участі у вчиненні цих злочинів,
покликаючись на незаконність і необгрунтованість вироку в цій частині. Вказує
на те, що попереднє і судове слідство у
справі проведено упереджено, необ'єктивно, з порушенням норм КПК,
внаслідок чого його визнано винним у вчиненні ряду злочинів, яких він не
вчиняв. На думку засудженого, у справі відсутні докази його винуватості у вступі до
озброєної банди і участі у
вчинюваних нею нападах, як і в рівній мірі, в незаконному поводженні зі зброєю
та вимаганні, а висновки суду грунтуються на сумнівних доказах, зібраних з
порушенням вимог чинного
кримінально-процесуального законодавства. А в частині засудження за п.”а” ст.93 КК України 1960 року просить
перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.355 та ч.1 ст.396 КК України 2001 року,
приводячи на підтвердження цього вказані у скарзі доводи, зокрема , що він не
був обізнаний з тим, що інші особи мали
намір позбавити життя потерпілого ОСОБА_33, а лише приймав участь в
примушуванні його до виконання цивільно-правових зобов'язань та
приховуванні тяжкого злочину.

Захисник засудженого ОСОБА_6 -
адвокат ОСОБА_54, по суті, приводить
такі ж доводи і порушує питання аналогічного змісту. Твердить, що вирок щодо
ОСОБА_6 є необгрунтованим. На його
думку, попереднє і судове слідство у справі проведено неповно, необ'єктивно і
однобічно, а висновки суду не відповідають матеріалам справи. Приводить доводи
невинності ОСОБА_6 за кожним епізодом злочинної діяльності. Разом з тим, адвокат покликається на те, що
суд неправильно застосував щодо
засудженого кримінальний закон.

Засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що
вирок відносно нього є незаконним, оскільки, за його твердженнями, суд без
достатніх підстав визнав його винним в бандитизмі, хуліганстві, заподіянні
тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони і незаконному
поводженні зі зброєю, мотивуючи тим, що цих злочинів він не вчиняв і по справі
відсутні докази його винності. Вважає, що відносно потерпілих ОСОБА_46 і
ОСОБА_47 діяв, перебуваючи в стані необхідної оборони, про існування банди
ОСОБА_4 йому нічого не було відомо. Разом з тим порушує питання про пом'якшення йому
покарання до фактично відбутого ним строку позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_3 вказує на те,
що суд без достатніх підстав визнав його винним у вчиненні вказаних у вироку
злочинів, мотивуючи тим, що досудове і судове слідство у справі проведено
неповно, однобічно, з обвинувальним ухилом та порушенням норм
кримінально-процесуального законодавства. Вважає, що його засуджено за злочини,
яких він не вчиняв і у справі відсутні докази його винуватості у бандитизмі,
вбивствах, вимаганні і незаконному поводженні зі зброєю.

На думку засудженого, органами
досудового слідства справа відносно нього сфабрикована, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, грунтуються на припущеннях,
здогадках, сумнівних, одержаних незаконним шляхом, доказах. Твердить також, що
суд не дав належної оцінки його показанням
та показанням інших засуджених, а також свідків в стадії судового
слідства, не дослідив обставин, які мають істотне значення для правильного
вирішення справи, проявив упередженість при оцінці доказів

Приводить доводи своєї невинуватості за
всіма інкримінованими йому епізодами злочинної діяльності і просить, за змістом
скарги, вирок щодо нього скасувати, а
справу провадженням закрити за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів.

Засуджений ОСОБА_8, не заперечуючи
своєї винуватості у незаконному поводженні зі зброєю та боєприпасами до неї, а
також у хуліганстві, в решті вирок щодо нього вважає незаконним, посилаючись на
те, що викладені у вироку висновки про його винність у бандитизмі, умисному
вбивстві, приховуванні особливо тяжкого злочину не відповідають фактичним
обставинам справи, грунтуються на недостовірних доказах, які не були належним
чином досліджені в судовому засіданні. Твердить, що членом банди він не був і у
справі відсутні докази з приводу цього, не причетний він також до умисного
вбивства ОСОБА_33 і не приховував інших злочинів, приводячи з приводу цього детальні доводи. А тому
просить суд касаційної інстанції
прийняти відповідне рішення з пом'якшенням йому покарання.

У касаційному поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, порушує питання про зміну
вироку щодо засуджених, яким суд застосував ст.75 КК України, покликаючись на
те, що суд безпідставно, всупереч вимогам ст.77 КК України, застосував до них
додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Одночасно покликається на м`якість призначеного
цим засудженим покарання - звільненням їх від покарання з випробовуванням.
Вказує також про необхідність виключення з кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5
за ст.93 КК України 1960 року за епізодом умисного вбивства ОСОБА_39 та
ОСОБА_38 вказівки про вбивство цих осіб
з помсти, а щодо засудженого ОСОБА_6 - кваліфікуючу ознаку вчинення вимагання
за попередньою змовою групою осіб ( ч.4 ст.189 КК України 2001 року).

Вирок
щодо решти засуджених не оскаржений і не надійшло касаційне подання від
прокурора.

Заслухавши доповідача, засудженого
ОСОБА_3, захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
які підтримали касаційні скарги,
прокурора, який підтримав касаційне подання частково, вважав за
необхідне звільнити засуджених від
кримінальної відповідальності за законами, за якими сплив строк давності, і
заперечував проти касаційних скарг,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційного
подання і касаційних скарг, судова
колегія вважає, що такі слід задовольнити частково.

Висновки суду щодо доведеності винності
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших засуджених за цим
вироком у вчиненні вказаних у вироку злочинів є обгрунтованими.

Покликання в касаційних скаргах
засуджених та захисників на те, що попереднє слідство і судовий розгляд
проведені неповно, необ`єктивно і упереджено, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи і грунтуються на припущеннях та на недопустимих,
зібраних з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства доказах, є
безпідставними.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що органами досудового слідства і судом у даній справі дотримано
вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на всебічне, повне і об'єктивне дослідження
обставин справи. Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у бандитизмі, вбивствах та у
вчиненні інших вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом і
детально наведених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і
підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку
доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та
взаємозв`язку.

Суд ретельно перевіряв в судовому
засіданні доводи засуджених, аналогічні тим, що викладені в касаційних скаргах
засуджених та захисників, про те, що вони (засуджені) не вчиняли інкримінованих
їм злочинів. Викладені у вироку мотиви визнання цих доводів безпідставними,
судова колегія розцінює аргументованими, такими, що відповідають матеріалам
справи.

Так, як свідчать
фактичні обставини справи, а зокрема, стійкість групи у складі ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших засуджених, які протягом
тривалого часу були знайомі між собою і підтримували дружні стосунки, її
озброєність і використання вогнепальної зброї для вчинення нападів на
підприємців й окремих громадян, про що, як свідчать фактичні обставини справи,
були обізнані всі учасники злочинної групи, використання для мобільності
автотранспорту, розроблення планів злочинної діяльності і розподіл ролей між
співучасниками злочинів, кількість
нападів, в тому числі пов'язаних з вимаганням та вбивствами, висновок
суду про створення банди, організатором котрої був ОСОБА_5, оскільки саме він
зорганізував, озброїв і фінансував
злочинне угрупування, є обгрунтованим.

На підставі достатніх і достовірних
доказів, які досліджені в судовому засіданні і детально наведених у вироку, в
тому числі показань засуджених ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 та інших,
які стверджували про озброєність злочинної групи, а також про обставини
придбання і зберігання зброї, вчинення
злочинів і роль конкретно кожного учасника злочинного угрупування під
час злочинної діяльності, протоколів відтворення обстановки і обставин події,
даних протоколів обшуку і виявлення зброї,
суд обгрунтовано визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших осіб, щодо яких вирок не
оскаржений, за ст.69 та ч.1 ст.263 КК
України, зазначивши у вироку роль і участь кожного з них у вчиненні даних злочинів, а також вчинення у складі банди вимагання та інших злочинів,
в тому
числі й пов'язаних з позбавленням життя потерпілих. Кваліфікація їх дій
в цій частині є правильною. А отже, викладені у касаційних скаргах доводи з
цього приводу є безпідставними. При цьому колегія суддів звертає увагу на те,
що апеляційний суд, обгрунтовуючи свої висновки показаннями винних осіб в
стадії досудового слідства, дав оцінку частковій зміні ними показань в судовому
засіданні, в сукупності з іншими вказаними у вироку доказами.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне вирок в частині засудження ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та в порядку
ст.395 КПК України інших осіб, засуджених за даним вироком, за ч.1 ст.263 КК
України скасувати і звільнити засуджених за цим законом від кримінальної
відповідальності у зв'язку із закінченням строку давності. Так,
злочинні дії, передбачені ч.1 ст.263 КК України, відносяться до злочинів
середньої тяжкості, а відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від
кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею такого злочину і до дня
набрання вироком законної сили минуло п'ять років. А
з матеріалів справи вбачається, і про це вказав суд у вироку, незаконне
поводження зі зброєю та бойовими припасами засудженні вчинили протягом
1994-1995 років, тобто вказаний п'ятирічний строк сплив
ще в стадії досудового слідства у даній справі.

Викладені у касаційних
скаргах і доповненнях до них
доводи про непричетність ОСОБА_4 до вбивства потерпілих ОСОБА_26 і
ОСОБА_27, а також до примушування потерпілого до відмови від давання показань
також є безпідставними. Суд ретельно
перевіряв в судовому засіданні доводи ОСОБА_4, аналогічні тим, що
викладені у касаційних скаргах, про те, що він не причетний до вказаних
вбивств. Викладені у вироку висновки про визнання цих доводів безпідставними,
направленими на уникнення ОСОБА_4 відповідальності за скоєні злочини, колегія суддів розцінює обґрунтованими , такими, що
відповідають матеріалам справи.

Висновки суду
про доведеність винності ОСОБА_4 у
вчиненні умисного вбивства з помсти ОСОБА_26 і ОСОБА_27 та замаху на вбивство
ОСОБА_28, а також примушування останнього до відмови від давання показань, за
вказаних у вироку кваліфікуючих ознак та кваліфікацію його дій за пунктами
«г»,»е» ст.93, ст. 17 і п. «г» ст.93 КК України 1960 року і ст.386 КК України
2001 року відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з
урахуванням усіх об'єктивних і суб'єктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при з'ясуванні дійсних обставин подій та грунтуються на зібраних у справі і детально
досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та
взаємозв'язку. І зокрема, вони грунтуються на показаннях потерпілого ОСОБА_28, котрий, як свідчать матеріали справи, не маючи
підстав для обмови ОСОБА_4, в стадії досудового слідства, в тому числі й
під час очної ставки з ОСОБА_4 послідовно стверджував про те, що саме останній
стріляв у потерпілих і позбавив їх життя, також детально розповідав, за яких
обставин це відбувалось, і що ОСОБА_5 впливав на нього, як на безпосереднього
очевидця вбивства, з метою дачі неправдивих показань щодо особи, яка вчинила
вбивство двох потерпілих, примушуючи його до відмови від давання правдивих
показань; аналогічних показаннях ряду вказаних у вироку свідків щодо яких також
чинився тиск з боку ОСОБА_4; висновках судово-медичних експертиз про характер
заподіяних потерпілим тілесних ушкоджень та причину їх смерті; матеріалах
огляду місця події та даних протоколів інших численних слідчих дій, детально
досліджених в судовому засіданні.

Проте, колегія суддів
вважає за необхідне вирок в частині засудження ОСОБА_4 за ст.386 КК України
2001 року скасувати і звільнити засудженого за цим законом від кримінальної
відповідальності у зв'язку із закінченням строку давності, оскільки
він дії, передбачені цим законом, як
свідчать матеріали справи, вчинив протягом 1992-1995 років, тобто його
засуджено за примушування потерпілого ОСОБА_28до відмови від давання показань
за сплином строку, передбаченого ст.49 КК України для цього виду злочинів за
ступенем тяжкості(ст.12 КК України).

Суд ретельно перевіряв в
судовому засіданні доводи ОСОБА_4 І.М., ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_8, аналогічні
тим, що викладені у касаційних скаргах про те, що вони не причетні до
вбивства ОСОБА_33, як і в рівній мірі
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про непричетність до вбивства ОСОБА_20 і замаху на вбивство
ОСОБА_34 і ОСОБА_35.

Викладені у
вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, направленими на
уникнення відповідальності за скоєне, колегія суддів розцінює аргументованими,
такими, що відповідають матеріалам справи.

Суд обгрунтовано, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8 і ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_33, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в умисному
вбивстві ОСОБА_20 і замаху на вбивство ОСОБА_34 і ОСОБА_35., послався на показання ОСОБА_10 в стадії досудового слідства ,
котрий, визнаючи свою винність
у причетності до злочинів щодо вказаних
потерпілих і викриваючи в цьому спільників- ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8
щодо ОСОБА_33, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5
також щодо ОСОБА_20, ОСОБА_34 і ОСОБА_35, давав детальні пояснення про
організаторську роль ОСОБА_4 у
вказаних злочинах, про обставини приготування до нападу на потерпілих, а також
про обставини самого нападу і вбивства потерпілих. Він, визнаючи свою
винуватість у цьому і викриваючи спільників, детально розповідав про те яку
кожний з них виконував роль при досягненні спільного злочинного наміру. При
цьому він вказував на деталі, які могли бути відомі тільки особі причетній до
злочинів. Так, саме з його слів слідчим
органам стало відомо про те, що саме
ОСОБА_5 був організатором вказаних вбивств і про мотив цих злочинів, як
було організовано приховування трупа ОСОБА_33, і що ОСОБА_5 організовував вбивство ОСОБА_34,
однак, під час здійснення цього злочинного наміру, було позбавлено життя
ОСОБА_20, котрий як і ОСОБА_35 в той час знаходився поруч з ОСОБА_34. Вказував ОСОБА_10 також як проходило приготування до
нападу на потерпілих, де, коли і яку зброю брав кожний із спільників.

Як видно зі
справи, у ОСОБА_6 не було підстав для самообмови, як і для обмови спільників.
Він в стадії досудового слідства неодноразово давав ті показання, якими суд
обгрунтував свої висновки, в тому числі й в присутності захисника і під час відтворення обстановки і обставин події, а також
на очних ставках з ОСОБА_4 та іншими спільниками.

У справі
відсутні також дані, які б свідчили про одержання цих показань обманним чи
будь-яким іншим протиправним способом. В судовому засіданні перевірялися
доводи ОСОБА_6 про те, що до нього в
стадії досудового слідства застосовувалися недозволені методи ведення слідства,
внаслідок чого він обмовив себе та інших осіб, і свого підтвердження не
знайшли, а тому обгрунтовано визнані судом такими, що направлені винною особою
на уникнення відповідальності за скоєне. Отже, доводи, які наведені з цього
приводу в касаційній скаргах засуджених та захисників є безпідставними.

З урахуванням
наведеного, суд, давши відповідну оцінку у вироку зміні показань ОСОБА_10., правильно обгрунтував свої
висновки у вироку його показаннями, даними в стадії досудового слідства.

Крім того, ці показання ОСОБА_6
знаходяться у повній

відповідності з іншими доказами, які суд дослідив в
судовому засіданні. Вони підтверджуються аналогічними показаннями інших
засуджених-спільників ОСОБА_6 про їхню причетність до вказаних злочинів, потерпілих, та ряду вказаних у вироку
свідків, даними протоколів огляду місця події і виявлення речових доказів;
висновками судово-медичних експертиз про характер і локалізацію заподіяних
потерпілим тілесних ушкоджень та їх тяжкість і про причину смерті потерпілих
ОСОБА_33 та ОСОБА_20, даними протоколів інших слідчих дій.

Таким чином,
виходячи з встановлених судом обставин, слід

визнати, що викладені у
касаційних скаргах доводи
про недоведеність винності ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_33, а ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 в умисному вбивстві ОСОБА_20 і
замаху на вбивство ОСОБА_34 та ОСОБА_35, не відповідають дійсним обставинам
події та зібраним у справі доказам, детально досліджених у судовому засіданні і
наведених у вироку. Виходячи з доказів, які були перевірені в судовому
засіданні, а також те, що кожний зі спільників виконав частину обсягу тих дій,
які вони вважали за необхідне виконати для досягнення спільної мети-вбивства
ОСОБА_33 та ОСОБА_20, суд обгрунтовано
визнав їх співвиконавцями злочинів щодо цих потерпілих, організатором яких був
ОСОБА_5, і правильно кваліфікував їхні злочинні дії: ОСОБА_4 за ч.4 ст.19 і
пунктами «а», «г», «е», «з» ст.93 КК України 1960 року; ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_8 за п.«а» ст.93 КК України 1960 року; ОСОБА_5 за пунктами «а», «е» ст.93
та ст.17 і пунктами «а», «г», «е» ст.93 КК України 1960 року.

Мотивуючи висновки про
винуватість ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні
в складі банди вказаних у вироку
злочинів щодо потерпілих ОСОБА_38, ОСОБА_39 та ОСОБА_39, пов'язаних з
позбавленням життя потерпілих і приховуванням
цих злочинів , суд обгрунтовано послався на показання засуджених ОСОБА_11 і
ОСОБА_3 про обставини позбавлення життя ОСОБА_38 і ОСОБА_39 в стадії досудового
слідства, котрі визнаючи свою винність в
причетності до цього злочину, а також викриваючи в цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_5, давали детальні пояснення
про обставини вчинення цього злочину і узгодженість їх дій, а також детально
розкрили роль кожного з них.

Вони, даючи визнавальні показання за цим
епізодом злочинної діяльності і викриваючи ОСОБА_4, як організатора злочину, та
ОСОБА_5, детально розповідали слідчим органам про раніше невідомі
обставини побиття потерпілих з наступним
вивезенням, за їх участі, до місця позбавлення
життя потерпілих, про дії кожного з спільників під час вчинення цього
злочину, про знаряддя злочину, яке застосовувалось для вбивства потерпілих,
характер насильства, яке застосовувалось до потерпілих, а також вказували про
інші деталі, які могли бути відомі тільки особам, причетним до злочину, а також
про мотиви, які спонукали їх це зробити, що знайшло своє підтвердження в ході
досудового слідства та в судовому засіданні.

Як видно з матеріалів справи, у ОСОБА_11
і ОСОБА_3 не було підстав для
самообмови, як і в рівній мірі, для обмови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з якими вони
перебували у дружніх стосунках. У справі не встановлено також даних, які б свідчили
про одержання органами досудового слідства показань від ОСОБА_11 і ОСОБА_3
обманним чи будь-яким іншим протиправним способом.

Суд ретельно перевіряв доводи
засуджених, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах, про те, що в
стадії досудового слідства до них застосовувались недозволені методи ведення
слідства. Викладені у вироку мотиви визнання їх надуманими, направленими на
уникнення відповідальності за скоєні злочини, судова колегія розцінює
аргументованими, такими, що відповідають матеріалам справи.

Суд, з`ясувавши причини зміни ОСОБА_11 і
ОСОБА_3 цих показань в судовому
засіданні і давши даній обставині у
вироку відповідну оцінку, вірно обгрунтував свої висновки їхніми показаннями, даними під час досудового
слідства, в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні
доказами, в тому числі й показаннями засудженого ОСОБА_6 А отже, як правильно
вказано у вироку суду, виходячи з того, що кожний зі спільників вчиненого
злочину-ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_11.
виконав відведену йому роль та об'єм дій, які вони вважали за необхідне
виконати для досягнення спільного злочинного наміру, суд обгрунтовано визнав їх
співвиконавцями умисного вбивства ОСОБА_38, ОСОБА_39, за вказаними у вироку
кваліфікуючими ознаками, відвівши ОСОБА_4 у цьому організаторські функції.

За таких обставин, доводи засуджених та
захисників у цій частині пред'явленого засудженим обвинувачення також є
безпідставними. Разом з тим, виходячи з фактичних обставин справи, колегія
суддів вважає за необхідне, задовольнивши подання прокурора, виключити з вироку
вказівку про вчинення ОСОБА_5 злочину
щодо ОСОБА_38 та ОСОБА_39 з помсти.

З аналогічних підстав
позбавлені підстав доводи засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про непричетність їх до
приховування вбивства ОСОБА_39 Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6
та ОСОБА_8 при неодноразових їх допитах в стадії досудового слідства, визнаючи
свою винність в приховуванні злочину,
вчиненому іншою особою-вбивство ОСОБА_39 При цьому давали детальні показання
щодо конкретної ролі і участі кожного з них у вчиненні цього злочину, вказували
місце, де було закопано труп потерпілого. Ці показання засуджених об'єктивно
узгоджуються з протоколом обшуку місця
події і виявленням там скелета людини та фрагментів одягу, даними висновку
судово-медичної експертизи про належність цих залишків людини ОСОБА_39 Таким
чином, висновки суду про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 і ОСОБА_8 за цим
епізодом злочинної діяльності за ч.1 ст.396 КК України 2001 року є правильною. Однак,
враховуючи те, що на час розгляду справи судом строк давності притягнення до
кримінальної відповідальності за даний злочин сплив (як свідчать матеріали
справи ОСОБА_6 і ОСОБА_8 приховування особливо тяжкого злочину вчинили у січні
1995 року), колегія суддів вважає за необхідне, дотримуючись вимог ст.111 КПК України, вирок щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_8 в
цій частині скасувати і справу
провадженням закрити у зв'язку із закінченням строків давності.

Обгрунтованим є вирок щодо ОСОБА_4 в частині засудження його за організацію умисного вбивства
ОСОБА_36та за замах на вбивство ОСОБА_22. Всупереч доводам касаційних скарг, суд навів у вироку достатні
і допустимі докази за цими епізодами злочинної діяльності ОСОБА_4 Зокрема,
показання ОСОБА_6 в стадії досудового
слідства про те, що зі слів інших осіб (відповідно до вироку, справа
щодо яких виділена в окреме провадження у зв'язку з розшуком), йому стало
відомо, що вбивство ОСОБА_36вчинили саме
ці особи, залишивши на місці вбивства автомат Калашнікова з глушником, які,
відповідно до інших доказів наведених за цим епізодом, входили до очолюваного
ОСОБА_4 угрупування, і яким останній надав мотоцикл для здійснення злочинного
наміру; показання свідка ОСОБА_59 про те, що вбивці з місця вбивства зникли на
мотоциклі, а біля потерпілого виявлено автомат Калашнікова з глушником; дані
висновку судово-медичної експертизи та інші докази, дослідивши їх у судовому
засіданні в сукупності і взаємозв`язку повно, всебічно і об`єктивно.
Показаннями засудженого ОСОБА_6 також підтверджується причетність ОСОБА_4 до замаху на вбивство ОСОБА_22. Суд цілком
обгрунтовано взяв ці показання в основу
вироку, оскільки вони об'єктивно підтверджуються показаннями потерпілого
ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_55.

Виходячи з установлених судом
обставин, слід

визнати, що
викладені у касаційній скарзі
доводи про недоведеність винності ОСОБА_7 у перевищенні меж необхідної оборони
щодо потерпілих ОСОБА_46 та ОСОБА_47 та кваліфікації його дій за ст.104 КК
України 1960 року, не відповідають дійсним обставинам події та зібраним у
справі доказам, детально досліджених у судовому засіданні і наведених у вироку. Однак, дотримуючись вимог
ст.111 КПК України, колегія
суддів вважає за необхідне вирок щодо
ОСОБА_7 в цій частині скасувати і справу провадженням закрити у зв'язку із
закінченням строків давності. Як свідчать матеріали справи ОСОБА_7 вказаний
злочин вчинив у жовтні 1995 року, тобто на час розгляду справи в суді сплив
строк давності, передбачений ст.49 КК України, притягнення ОСОБА_7 до
кримінальної відповідальності за цей злочин.

Позбавлені підстав доводи
засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про їхню
непричетність до вимагання, вчиненого щодо потерпілого ОСОБА_37 ,
оскільки вони спростовуються послідовними
показаннями останнього в стадії
досудового слідства, належним чином перевіреними в судовому засіданні, про те,
що саме ці особи вчинили щодо нього вимагання за обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку. Суд обгрунтовано ці показання визнав
достовірними, такими, що відповідають матеріалам справи, оскільки, як свідчать
матеріали справи у потерпілого не було підстав для обмови засуджених, а його
показання об'єктивно підтверджуються іншими достатніми і
допустимими доказами, зокрема показаннями вказаних у вироку за цим епізодом
свідків, яким суд дав оцінку в сукупності з іншими доказами.

Виходячи з встановлених в судовому
засіданні фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував злочинні дії
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за ч.4 ст.189 КК України як вимагання за вказаних у
вироку кваліфікуючих ознак. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне
виключити з вироку за цим епізодом кваліфікуючу ознаку вчинення вимагання за
попередньою змовою групою осіб, оскільки
фактично вимагання було вчинено
організованою групою і про це вказав суд у вироку.

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи, висновки суду про винуватість ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 у
злісному хуліганстві із застосуванням предметів спеціально пристосованих для
нанесення тілесних ушкоджень та
кваліфікацію їх дій за ч.3 ст.206 КК
України 1960 року, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з
урахуванням усіх обставин справи, що мали бути взяті до уваги при з'ясуванні
дійсних обставин подій та грунтуються на зібраних у справі і детально
досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв'язку. І
зокрема, вони грунтуються на показаннях засуджених ОСОБА_13, ОСОБА_14 ОСОБА_15,
ОСОБА_7, ОСОБА_12, котрі в стадії досудового слідства стверджували, що всі
особи за даним епізодом причетні до побиття потерпілих і детально розповідали
про обставини вчинення цього злочину;
аналогічних показаннях вказаних у вироку потерпілих про те, що побиття
їх було безпричинним; показаннях цілого ряду вказаних у вироку свідків; даних
висновків судово-медичних експертиз про характер та локалізацію заподіяних
потерпілим тілесних ушкоджень та їх
тяжкість, а також протоколах проведення інших слідчих дій.

За таких обставин, викладені у
касаційних скаргах доводи про
недоведеність винуватості засуджених у цій частині пред'явленого їм
обвинувачення, також є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне, дотримуючись вимог ст.111 КК України, вирок в частині
засудження ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та в порядку
ст.395 КПК України ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 засуджених за даним вироком за ч.3 ст.206 КК України 1960 року
скасувати і звільнити засуджених від
кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням
строку давності, враховуючи те, що даний злочин вчинено у жовтні 1995 року.

Також безпідставними є
доводи касаційних скарг про недоведеність винності ОСОБА_5 в незаконному
придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту.

Так, з матеріалів обшуку вбачається, що
в помешканні ОСОБА_5 виявлено речовину рослинного походження темно-зеленого
кольору (т.25 а.с.74). А згідно висновку
хімічної експертизи, ця речовина є
наркотичним засобом - марихуаною, і її вага в сухому стані становить 9,2 г.
(т.25 а.с.94).

З показань свідків ОСОБА_56 та ОСОБА_57,
які були присутніми в помешканні ОСОБА_5, коли там під час проведення обшуку
працівниками міліції було виявлено в
паперовому пакеті речовину рослинного походження темно - зеленого кольору.

Оскільки строк притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за цим епізодом злочинної діяльності на
час постановлення вироку сплив, суд обгрунтовано звільнив його від кримінальної
відповідальності за ч.1 ст. 2296 КК України 1960 року.

Що стосується доводів захисника засудженого ОСОБА_5 - ОСОБА_9 в тій
частині що в судовому засіданні було порушено право ОСОБА_5 на захист,
оскільки, як йдеться у скарзі, не було надано слово в дебатах АДРЕСА_10 та його
захиснику, а АДРЕСА_10 також не надано
останнє слово, то вони позбавлені підстав, оскільки, як вбачається з протоколу
судового засідання, захиснику ОСОБА_5- адвокату ОСОБА_58 надавалось слово в
судових дебатах (т.46 а.с.181), а ОСОБА_5 за порушення порядку судового
засідання ухвалою суду був видалений з залу судового засідання ( т.46 а.с.121).
А отже, мова про те, що було порушено його права на захист не може йти.

Суд
ретельно перевіряв доводи засуджених,
аналогічні тим, що викладені у їхніх касаційних скаргах, про те, що в
стадії досудового слідства вони обмовили
себе внаслідок застосування до них недозволених методів ведення слідства.
Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, направленими
на уникнення відповідальності за скоєні злочини, судова колегія розцінює аргументованими,
такими, що грунтуються на матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
органами попереднього слідства і судом досліджені всі обставини справи за всіма
обвинуваченнями щодо засуджених осіб, які могли мати значення для прийняття
законного і обгрунтованого рішення у
справі.

При перевірці справи у касаційному
порядку істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону в стадії
досудового та судового слідства не виявлено. Також не виявлено порушень права
засуджених осіб на захист. Висновки суду
грунтуються на доказах, які одержані з дотриманням процесуального порядку їх
збирання, тобто суд, в обгрунтування своїх
висновків, послався на докази зібрані з дотриманням вимог їх допустимості, стосовності і достатності.

Отже, доводи, які наведені з цього
приводу в скаргах засуджених та їх захисників, є безпідставними.

Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 і
ОСОБА_17 на користь лікувальних закладів 877 грн. 40 коп. і 731 грн. на
відшкодування витрат, пов'язаних зі
стаціонарним лікуванням потерпілого
ОСОБА_24 та 28 грн.40 коп. -
потерпіло ОСОБА_24 у солідарному порядку.

Однак, чинним законодавством не
передбачено стягнення таких витрат з
винних осіб у солідарному порядку. Як роз'яснено у п.8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 7 липня 1995 року №11 "Про відшкодування
витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових
витрат", з наступними змінами, в разі
вчинення злочину групою осіб, витрати на стаціонарне лікування потерпілого стягуються відповідно до вимог
ч.2 ст.93 КПК України в певних частках з
урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених. Тому колегія суддів вважає за необхідне в порядку
ст.395 КПК України вирок в цій частині змінити і покласти на вказаних
засуджених обов'язок з відшкодування витрат, пов'язаних зі стаціонарним
лікуванням потерпілих, у рівних частках, а на ОСОБА_4 також витрат на
стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_24
в сумі 28 грн. 40 коп.

Призначаючи
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6., ОСОБА_3 та ОСОБА_8. покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України,
обгрунтував своє рішення щодо кожного з них, урахувавши ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, те,
що вони в складі банди вчинили ряд тяжких злочинів, пов'язаних з
позбавленням потерпілих життя, ступінь і характер участі кожного з них у
вчиненні злочинів, а також дані, що характеризують особи засуджених, інші
обставини. Призначене їм покарання, в тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у виді довічного позбавлення волі,
з урахуванням також змін, які вносяться до вироку судом касаційної інстанції, є
справедливим, підстав для його пом`якшення немає.

Разом з тим, враховуючи ступінь і
характер участі ОСОБА_7 у вчиненні разом
зі спільниками вказаних у вироку злочинів, а також зміни, які вносяться до
вироку касаційним судом, колегія суддів вважає за необхідне пом'якшити йому
покарання за ст.69 КК України 1960 року.

Що стосується тверджень в поданні
прокурора про безпідставність застосування судом щодо ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ст.75 КК України, то такі, на думку колегії
суддів, позбавлені підстав.

Як видно зі справи, суд при вирішенні цього питання, відповідно
до вимог ст.65 КК України, врахував тяжкість вчинених ними злочинів, дані про
особи засуджених, які до кримінальної відповідальності притягуються вперше, до
скоєного позитивно характеризувалися, а ОСОБА_16 в силу ст. 55 КК України 1960
року є особою, яка не має судимості, хворіє на туберкульоз, ступінь і характер
їх участі у вчиненні злочинів, і дійшов вірного висновку про можливість
застосування щодо них ст.75 КК України.

Разом з тим,
ст.77 КК України передбачено перелік видів додаткових покарань, які можуть бути
призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробовуванням
на підставі ст.75 КК України. Серед цього переліку такого покарання, як
конфіскація майна, не передбачено. Тому, як правильно вказано в касаційному
поданні прокурора, це додаткове покарання застосоване до засуджених ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 незаконно і підлягає виключенню з
вироку. А отже, вирок в цій частині слід змінити і виключити з нього вказівку
про застосування щодо цих засуджених додаткового покарання у виді конфіскації майна.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.395, 396 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8,
захисників ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та касаційне подання прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити
частково.

Вирок Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 22 травня 2006 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та в порядку ст.395 КПК України щодо ОСОБА_6,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 в частині засудження їх за ч.1 ст.263 КК
України 2001 року скасувати із закриттям справи провадженням у зв'язку із
закінченням строків давності, звільнивши їх у цій частині від кримінальної
відповідальності; також скасувати цей
вирок, закривши справу провадженням, у
зв'язку із закінченням строків давності із звільненням від
кримінальної відповідальності в частині засудження: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 за ч.3 ст.206 КК України 1960 року, ОСОБА_4 за ст.386 КК України 2001 року,
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч.1 ст.396 КК України 2001 року, ОСОБА_7а О.В. за ст.104 КК України 1960 року.

Змінити цей вирок:

- виключити з нього вказівку про застосування
щодо ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 та ОСОБА_18 додаткового покарання у виді конфіскації майна;

- виключити з
вироку в частині засудження ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за ч.4 ст.189 КК
України кваліфікуючу ознаку вчинення
вимагання за попередньою змовою групою осіб;

- виключити з вироку
вказівку про вчинення ОСОБА_5 злочину
щодо ОСОБА_38 та ОСОБА_39 з помсти;

- пом'якшити ОСОБА_7
покарання за ст.69 КК України 1960 року до 8 років 6 місяців позбавлення волі;

В порядку ст.395 КПК
України змінити також вирок в
частині стягнення з засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 і
ОСОБА_17 в частині покладення на
вказаних засуджених обов'язку з відшкодування витрат, пов'язаних зі
стаціонарним лікуванням потерпілого ОСОБА_24, ухваливши про стягнення з них цих
витрат у рівних частках: на користь 1-ої міської лікарні з кожного по 87 грн.
40 коп. і на користь Інституту нейрохірургії ім. Ромоданова (м. Київ) з кожного 73 грн.10 коп., а з ОСОБА_4 також
28 грн. 40 коп. за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_24.

Вважати засудженими:

- ОСОБА_4 до
покарання, визначеного йому апеляційним судом,
за кожний зі злочинів,
передбачених ч.4 ст.19 і пунктами «а»,
«г», «е», «ж», «з» ст.93, пунктами «г»,
«е» ст.93, ч.2 ст.17 і п. «г» ст.93, ст.69 КК України 1960 року, ч.4 ст.189 КК
України 2001 року, і на підставі ст.42
КК України 1960 року за сукупністю цих злочинів до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- ОСОБА_5 до
покарання, визначеного йому апеляційним судом,
за кожний зі злочинів,
передбачених пунктами «а», «г», «е»,
«ж», «з» ст.93, ст.17 і пунктами «а»,«г», «е» ст.93, ст.69 КК України 1960 року, і на підставі ст.42 КК України 1960 року за
сукупністю цих злочинів до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю;

- ОСОБА_6 до
покарання, визначеного йому апеляційним судом,
за кожний зі злочинів,
передбачених пунктами «а», «е», «з»
ст.93, ст.17 і пунктами «а»,«г», «е», «з» ст.93, ст.69 КК України 1960 року, і на підставі ст.42 КК України 1960 року за
сукупністю цих злочинів до позбавлення
волі строком 14 років з конфіскацією
всього майна, яке є його особистою власністю;

- ОСОБА_6 до
покарання визначеного йому апеляційним судом
за кожний зі злочинів,
передбачених п. «а» ст.93,
ст.69 КК України 1960 року, ч.4 ст.189 КК України 2001 року, і на підставі ст.42 КК України 1960 року за сукупністю
цих злочинів до позбавлення волі строком
11 років з конфіскацією всього майна,
яке є його особистою власністю;

- ОСОБА_7 за
ст.69 КК України 1960 року на 8 років 6 міс. позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його особистою власністю;

- ОСОБА_3 до
покарання, визначеного йому апеляційним судом,
за кожний зі злочинів,
передбачених пунктами «а»,«г», «е», «ж», «з» ст.93, ст.69 КК України 1960 року, ч.4 ст.189 КК
України 2001 року, і на підставі ст.42
КК України 1960 року за сукупністю цих злочинів до позбавлення волі строком 15
років з конфіскацією всього майна, яке
є його особистою власністю;

- ОСОБА_11 до
покарання, визначеного йому апеляційним судом,
за кожний зі злочинів,
передбачених пунктами «г», «е», «ж» ст.93, ст.69 КК України 1960 року, і на підставі ст.42 КК України 1960 року за
сукупністю цих злочинів до позбавлення волі строком 8 років
з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- ОСОБА_8 до
покарання, визначеного йому апеляційним судом,
за кожний зі злочинів,
передбачених п.«а» ст.93, ст.69 КК України 1960 року, і на підставі ст.42 КК України 1960 року за
сукупністю цих злочинів до позбавлення волі строком 12 років з конфіскацією
всього майна, яке є його особистою власністю;

- ОСОБА_12 за
ст.69 КК України 1960 року на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою
власністю;

- ОСОБА_13 за
ст.69 КК України 1960 року на 6 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою
власністю;

- ОСОБА_14 за
ст.69 КК України 1960 року на 5 років
позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України вважати звільненим від
цього покарання з випробовуванням і встановленням іспитового строку 2
роки;

- ОСОБА_15 за
ст.69 КК України 1960 року на 5 років
позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України вважати звільненим від цього покарання з випробовуванням і
встановленням іспитового строку 2 роки;

- ОСОБА_16 за ст.69 КК
України 1960 року на 5 років позбавлення
волі, і на підставі ст.75 КК України
вважати звільненим від цього покарання з випробовуванням і
встановленням іспитового строку 2 роки;

- ОСОБА_17 за
ст.69 КК України 1960 року на 5 років
позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України вважати звільненим від
цього покарання з випробовуванням і встановленням іспитового строку 2
роки;

- ОСОБА_18 за ст.69 КК
України 1960 року на 5 років позбавлення
волі, і на підставі ст.75 КК України
вважати звільненим від цього
покарання з випробовуванням і встановленням іспитового строку 2 роки;

В решті цей вирок залишити без зміни.

С у д д і:

Коновалов В.М. Пивовар В.Ф. Гошовська Т.В.