АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/234/15 Справа № 199/8274/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Дніпропетровськ
29 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_7 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року, постановленою за результатами підготовчого судового засідання, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст.296 КК України закрито у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, на підставі статті 49 КК України. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , були вчинені 30 липня 2000 року, а відтак з урахуванням тяжкості скоєних злочинів, наявності клопотання обвинуваченого та у відповідності з вимогами статті 49 КК України ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриттям кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , та його представник ОСОБА_7 просять ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції для подальшого їх розгляду по суті. На обґрунтування своїх вимог потерпілий та його представник стверджують, що оскаржувана ухвала є незаконною, так як суд не прийняв до уваги неповноту та однобічність та неповноту досудового слідства, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, а висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими у справі. Суд не звернув уваги на численні порушення норм процесуального права під час досудового слідства, які були підставою для направлення справи на додаткове розслідування. Вважають, що в матеріалах кримінального провадження є докази ухилення обвинуваченого ОСОБА_11 від слідства та розгляду справи в суді. При цьому вказують на те, 09.08.,12.10., 09.11.2007 року, 24.03.2008 року обвинувачений не з`являвся в судове засідання, що є підтвердженням факту ухилення від обов`язків.

Вважають, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив позовні заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті злочину.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується в умисному нанесенні тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, за наступних обставин.

30 липня 2000 року, близько 22 години 15 хвилин, перебуваючи разом з невстановленими слідством особами на території дитячого комбінату «Барвінок», розташованого по вул. Замполіта Беляєва, 6 в м. Дніпропетровську, безпідставно, із хуліганських спонукань, спровокував конфлікт з ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, заважаючи нормальному відпочинку громадян у нічний час, з особливою зухвалістю, яка виразилась в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, наніс один удар в область голови ОСОБА_10 , від якого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_11 , продовжуючи хуліганські дії, діючи групою осіб з невстановленими слідством особами, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, із хуліганський спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, умисно, з особливою зухвалістю наніс не менше 4 ударів руками та ногами в різні частини тіла ОСОБА_10 , спричинивши тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В цей же час невстановлені слідством особи, діючи групою осіб з ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, умисно, з особливою зухвалістю, нанесли не менше 6 ударів руками та ногами в різні частини тіла ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу про скасування ухвали суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які просили ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану, думку прокурора, який просив відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно статті 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Стаття 49 Кримінального кодексу України передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину певного ступеню тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минули строки, зазначені в пунктах 1-5 частини першої вказаної статті.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст.296 КК України. Розглядаючи клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог, передбачених статтями 286, 288 КПК України. Судом були з`ясовано думку потерпілого та його представника щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, обвинуваченому було роз`яснено, що положення статті 49 КК України не є реабілітуючою підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Крім того, суд першої інстанції ретельно перевірив відповідно до вимог статті 49 КК України перебіг та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 за інкриміновані йому злочини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність будь-яких правових перешкод щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закриття кримінального провадження у відповідності з вимогами п.2 ч.3 ст.314 та п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги однобічність та неповноту досудового слідства, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, є необґрунтованими, тому що суд, відмовляючи в задоволенні клопотання та скарги представника потерпілого ОСОБА_7 , щодо повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 прокурору з метою притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, вказаних в клопотанні представника потерпілого, а також щодо зобов`язання прокурора виконати рішення судів першої та апеляційної інстанції з цього приводу, обґрунтовано вказав, що виходячи з положень ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, однак, враховуючи, що обвинувальний акт містить всі відомості, передбачені ст.291 КПК України, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в ньому здійснений так, як це вважав встановленим прокурор, суд обґрунтовано не побачив підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Суд також обґрунтовано послався на вимоги ч.2 ст.246 КПК України (в редакції 1960 року), яка передбачала можливість повернути справу на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд справи щодо них не можливий і що діючий КПК України не містить такої підстави для повернення обвинувального акту прокурору, як і не містить повноважень суду повернути обвинувальний акт прокурору внаслідок допущених порушень вимог КПК України, що також було передбачено ч.1 ст.246 КПК України( в редакції 1960 року).

Суд, посилаючись на ч.4 та ч.5 ст.28 КПК України, приймаючи до уваги те, що загальний строк розслідування провадження вже становить понад 10 років, що суперечить поняттю «розумного строку», про який йдеться у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який розпочався з моменту пред`явлення ОСОБА_8 обвинувачення 24.12.2001 року та охоплював весь час, протягом якого здійснювалось вказане кримінальне провадження, включаючи час

оскарження потерпілим рішень слідчих органів та судів першої інстанції, обґрунтовано констатував порушення розумного строку кримінального провадження відносно ОСОБА_8 в результаті надто тривалого перебування неповнолітнього обвинуваченого в стані невизначеності щодо своєї долі і такий висновок суду він грунтував на рішеннях Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що оскільки після подій злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 пройшло 14 років, перевірка причетності інших осіб до вчинених злочинів не повинна проводитись за рахунок подальшого порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 на розгляд його кримінального провадження у розумний строк.

А тому суд першої інстанції обґрунтовано вказав про можливість і доцільність розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 в тому обсязі, який встановлений органом досудового розслідування і підтриманий прокурором і ОСОБА_8 не повинен продовжувати перебувати в стані невизначеності щодо своєї долі через не встановлення інших осіб, які вчинили злочин відносно ОСОБА_10 , що на думку суду першої інстанції відповідає принципам доступу до правосуддя в розумний строк, змагальності сторін, та диспозитивності, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги потерпілого та його представника про незаконність та необґрунтованість ухвали суду не відповідають дійсності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тобто такою, що відповідає вимогам статті 370 КПК України. За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_7 щодо незаконності оскаржуваної ухвали є неспроможними.

Стаття 128 п. 7 КПК України зазначає, що якщо цивільний позов залишено без розгляду, особа, яка його подала, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

У ст. 314 КПК України передбачено вичерпний перелік процесуальних рішень, які можуть бути прийняті судом у підготовчому судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів не входить в обговорення щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги потерпілого та його представника, оскільки у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. В цьому разі, потерпілому необхідно роз`яснити, що його вимоги з приводу відшкодування моральної шкоди, можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Рішення про закриття кримінального провадження, щодо ОСОБА_8 прийнято під час підготовчого засідання, а тому цивільний позов правомірно залишено без розгляду та роз`яснено право звертання до суду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_7 є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2014 року, постановлену відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді:

_______________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12