В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нововолинськ Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, військовослужбовець призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_1 , командир відділення роти охорони, мол.сержант.

за ст. 407 ч. 3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Угода про визнання винуватості досягнута на підготовчому судовому засіданні.

В 19 березня 2014 року у відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію № 303/2014 від 17.03.2014 року та мобілізаційного плану, військовослужбовець запасу мол. сержант ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний для проходження військової служби та призначений на посаду командира відділення у військовій частині НОМЕР_2 .

5 червня 2014 року згідно наказу командира в/ч пп НОМЕР_3 № НОМЕР_4 ОСОБА_4 переведений з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 і 8 червня 2014 року призначений на посаду командира відділення роти охорони військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Під час проходження військової служби відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_4 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без поважних причин, 28.07.2014 року самовільно залишив місце проходження військової служби, тобто військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та не з`являвся на військовій службі по 05.11.2014 року, перебуваючи весь вказаний період за місцем свого проживання та проводячи час на власний розсуд.

Таким чином, військовослужбовець в/частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, 28.07.2014 року без поважних причин самовільно залишив місце проходження військової служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був незаконно відсутній на службі по 05.11.2014 року, тобто тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 1 місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому правопорушенні визнав, щиро розкаявся.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 та старший прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 на підготовчому судовому засіданні досягли угоди про визнання винуватості, яку подали до суду та в підготовчому судовому засіданні підтримали таку, підписали її, причому ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні за вищевказаних обставин. Між ОСОБА_4 та старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 досягнута домовленість про призначення покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки виконувати вимоги п.п.2,3,4 ст. 76 КК України.

На підставі наведеного, суд розглянув справу на підставі ст. 473, ч.5 ст.474 КПК України.

ОСОБА_4 та старший прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 заявили, що наслідки угоди вони розуміють цілком.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь- яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами вид та міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підсудного.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,474,475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 10 листопада 2014 року укладену між старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину за ч.3 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки виконувати вимоги п.п.2,3,4 ст. 76 КК України.

Апаляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1