Справа № 461/5519/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/383/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
адвоката-скаржника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргуадвоката ОСОБА_6 , який виступає в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року,
встановила:
ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність органу досудового розслідування повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із даною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року та постановити нову ухвалу про зобов`язання органу досудового розслідування внести відомості про вчинення кримінальних правопорушень за заявами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ознаками вчинення щодо них кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч.3 ст. 190 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що 06 березня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 особисто у Галицькому районному відділі УМВС України у місті Львів подали дві заяви про вчинення щодо них шахрайських дій з боку директора ТОВ «Інтер Зеус» громадянином Болгарії ОСОБА_9 , в результаті яких останній заволодів коштами потерпілих на суму 10150 ЄВРО ОСОБА_7 та 700 ЄВРО ОСОБА_8 відповідно. Апелянт зазначає, що жодних слідчих дій працівниками міліції ні щодо перевірки відомостей, вказаних заявниками-потерпілими на предмет наявності складу кримінальних правопорушень за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК України, ні щодо внесення відомостей у ЄДРДР вчинено не було, чим, на думку апелянта, допущено неправомірну бездіяльність та порушено ч.1 ст.214 КПК України. На підтвердження зазначеної бездіяльності апелянт вказує, що 04.05.2015 року виявив у своїй поштовій скриньці висновок про припинення перевірки за зверненнями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який надійшов простою кореспонденцією у відповідь на адвокатський запит апелянта щодо результатів розгляду заяв потерпілих. Апелянт стверджує, що отримав відповідне повідомлення від 20.04.2015 року та висновок від 19.03.2015 року простою поштовою кореспонденцією лише 04.05.2015 року, а відправив, апелянт, як представник заявників і потерпілих, скаргу на бездіяльність 14.05.2015 року, тому, на думку апелянта, вимоги ч.1 ст.304 КПК України щодо строку подання скарги протягом десяти днів з моменту вчинення бездіяльності, про яку, як стверджує апелянт, йому стало відомо саме 04.05.2015 року - з моменту отримання згаданого повідомлення та висновку, - також дотримані. Апелянт вказує на те, що слідчим суддею суду першої інстанції безпідставно та необгрунтовано порушено положення ст.ст.23 та 24 КПК України, адже без витребування матеріалів досудового розслідування у цьому провадженні, без їх безпосереднього дослідження у судовому засіданні, суд першої інстанції допустив припущення щодо пропущення апелянтом відповідних процесуальних строків всупереч реальним обставинам, що, на думку апелянта, не може слугувати підставою для винесення будь-якого судового рішення. Апелянт зазначає, що формально повертаючи скаргу, суд першої інстанції у даному випадку грубо порушив своєю Ухвалою від 19.05.2015 року забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування, передбаченого положеннями не лише ст.23 КПК України, а й статтею 55 Конституції України. Таким чином, суд першої інстанції, на думку апелянта, невірно розтлумачив норми процесуального права тому, допустив порушення норм Конституції України та КПК України. Винесенням ухвали про повернення скарги від 14.05.2015 року про оскарження бездіяльності органу досудового розслідування та зобов`язання внести відомості в ЄДРДР, судом першої інстанції, як зазначає апелянт, допущено грубе порушення та неправильне застосування кримінально-процесуального закону та положень ст.55 Конституції України щодо права на оскарження.
Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до п.1,4 ч.1, ч.2 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду ; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності .

В ухвалі слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року зазначено, що з поданої скарги вбачається, що заява про вчинення кримінальних правопорушень подавалась скаржником 12.01.2015 року о 12.57 год. Однак, після огляду матеріалів судового провадження та матеріалів апеляційної скарги встановлено, що заява про вчинення кримінальних правопорушень подавалась 06.03.2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Це підтверджується зокрема копією висновку від 19.03.2015 року затвердженого т.в.о. начальника Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області підполковником міліції ОСОБА_10 (а.с.3) в якому вказано, що 06.03.2015 року в Галицький РВ ЛМУ ГУМВС Україні у Львівській області надійшло звернення гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_7 щодо неправомірних дій з боку директора ТОВ «Інтер Зеус» ОСОБА_11 .
Крім цього, в оскаржуваній ухвалі вказано, що повідомлення про невнесення відомостей в ЄРДР було направлено скаржнику 20.04.2015 року, а ОСОБА_12 20.03.2015 року. Проте, у наявних матеріалах судового провадження №461/5519/15-к відсутня інформація щодо дати фактичного скерування таких повідомлень.
Також, вказано, що повідомлення про невнесення відомостей в ЄРДР було направлено ОСОБА_12 , а виходячи з матеріалів судового провадження, зокрема, скарги (а.с.1), копії висновку (а.с.3), копії повідомлення (а.с.4), таке повідомлення адресоване ОСОБА_8 .
Таким чином, зазначені в ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року обставини не відповідають фактичним обставинам та не підтверджуються доказами.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам.

З огляду на викладене, ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року про повернення скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність органу досудового розслідування скаржнику, підлягає скасуванню, а матеріали скарги - скеруванню до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який виступає в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволити частково.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року скасувати, а матеріали скарги скерувати до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4