Житомирський апеляційний суд
Справа №296/914/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/139/26
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

представника власника

майна- адвоката: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000727,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді накладено арешт на:

- мобільний телефон «Google Pixel 7 Pro», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI- 2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «iPhone 13 Pro», IMEI-I: НОМЕР_3 , IMEI-2: НОМЕР_4 ;

- банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , із забороною на відчуження, розпорядження та користування таким майном.

Слідчий суддя вказав, що вказане майно відповідає завданням у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно є предметами кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в накладенні арешту на майно.

Вважає, що ухвала є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню через порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що слідчим в клопотанні не наведено конкретних фактів, що вилучений телефон використовувався як знаряддя вчинення злочину.

Крім того, відповідно до накладної вказаний мобільний телефон придбаний ОСОБА_8 після подій, які перевіряються у кримінальному провадженні, а тому він не може бути доказом в розумінні ст.98 КПК України.

Стверджує, що не доведено доказами, що працевлаштування ОСОБА_8 є фіктивним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, під арештом майна розуміється тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому вказаною нормою закону арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000727 від 04.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ст. 336 КК України.

Досудовим розслідуванням перевіряються обставини, що службові особи ряду закладів професійно-технічної освіти Житомирської області заволоділи коштами відповідних закладів шляхом зарахування осіб на навчання, а також працевлаштування на педагогічні посади, нарахування та виплати їм стипендій та заробітної плати. Водночас, такі особи фактично не проходять навчання та не виконують свої посадові обов`язки. Поряд з цим, в подальшому такі громадяни після оформлення на навчання або працевлаштування, отримують від керівництва навчальних закладів документи, необхідні для передачі в територіальні центри комплектації та соціальної підтримки з метою отримання відстрочки від мобілізації.

Зокрема, службові особи Професійного коледжу індустрії краси і технологій міста Житомира у зазначений період часу працевлаштували на посади педагогічних працівників та майстрів виробничого навчання чоловіків призовного віку (25-60 років), які згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підлягають мобілізації в особливий період, усвідомлюючи, що останні фактично не будуть виконувати свої функціональні обов`язки, однак отримуватимуть заробітну плату, та як наслідок отримають документи, що слугуватимуть підставою для оформлення відстрочки від мобілізації.

Відтак, 20.01.2026 року в межах даного кримінального провадження проведено ряд санкціонованих обшуків за місцем знаходження Професійного коледжу індустрії краси і технологій міста Житомира, а також за місцями проживання службових осіб вказаного закладу освіти, транспортному засобі директора, та працівників, щодо яких є обґрунтовані підстави вважати, що вони є фіктивно працевлаштованими, за результатами яких вилучено ряд речей, предметів та документів, які мають значення для досудового розслідування.

Зокрема, 20.01.2026 року у період часу з 07 год 56 хв по 09 год 37 хв проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Google Pixel 7 Pro», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI- 2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «iPhone 13 Pro», IMEI-I: НОМЕР_3 , IMEI-2: НОМЕР_4 ;

- банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , із забороною на відчуження, розпорядження та користування таким майном.

Вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено постанову слідчого.

Слідчий просить накласти арешт на вищезазначене майно з метою збереження речових доказів.

Слідчий суддя на переконання апеляційного суду в повній мірі не врахував обставини встановлені у вказаній справі та вимоги Закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, критерії за якими дане майно (мобільні телефони) є речовим доказом та має відношення до кримінального провадження не вказав.

На переконання колегії суддів, в клопотанні слідчого про арешт майна не обґрунтовано, чому вилучені мобільні телефони та карта банку визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, яке доказове значення вони мають як речовий доказ та не вказано, яким критеріям визначеним у ст.98 КПК України відповідають.

Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися, як належне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

Апеляційний суд враховує, що мобільні телефони вже фактично вилучені та перебувають у органу досудового розслідування вже з 20.01.2026 року, а тому він не був позбавлений можливості провести всі необхідні слідчі дії більш ніж за місяць.

Якщо сторона обвинувачення вважала, що вказані мобільні телефони можуть містити інформацію, яка має значення для досудового розслідування, то вони могли оглянути мобільний телефон, скопіювати інформацію без накладення арешту на майно.

ОСОБА_9 , чи іншим особам у кримінальному провадженні №0000727 від 04.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ст.336 КК України не повідомлено про підозру, орган досудового розслідування лише припускає, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, а саме фіктивне працевлаштування.

Крім того, слідчий суддя задовольнивши клопотання слідчого про арешт майна, застосував найбільш обтяжливий спосіб арешту, позбавлення власника та користувачів можливості відчужувати, розпоряджатись та користуватись мобільними телефонами та банківською картою, яка засобом існування.

Не враховано слідчим суддею і вимоги ст. 168 КПК України, а саме те, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Як вбачається з матеріалів провадження, власник під час обшуку добровільно надав свої мобільні телефони слідчому, надав можливість оглянути та скопіювати необхідну інформацію (доказів протилежного не надано), натомість сторона обвинувачення можливістю їх огляду з залученням спеціаліста та виготовленням копії інформації, яка має відношення до кримінального провадження не скористалася, експертизи на час розгляду апеляційним судом скарги не призначалися.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що арешт мобільних телефонів та банківської карти, застосовано слідчим суддею необґрунтовано та безпідставно, а тому оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з винесенням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000727 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно:

- мобільний телефон «Google Pixel 7 Pro», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI- 2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «iPhone 13 Pro», IMEI-I: НОМЕР_3 , IMEI-2: НОМЕР_4 ;

- банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_5 .

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: