Справа №295/2555/26
У Х В А Л А

14.02.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, не судимого в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в кримінальному провадженні № 0000176 від 12.02.2026, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з указаним клопотанням, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 12.02.2026 близько 19-52 год ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували на автостоянці поблизу торгівельно-розважального центру «Глобал UA», розташованого за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77. В цей день, час та місці у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у період запровадженого по території України воєнного стану, виник злочинний умисел, спрямований на проникнення до салону чи багажнику будь-якого автомобіля з метою таємного викрадення будь-якого чужого майна. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, пересвідчившись, в тому, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, діючи в умовах воєнного стану, при цьому підшукуючи відповідне для крадіжки авто, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_7 разом з ним викрасти майно, що перебуває в автомобілі марки «Honda Pilot», ДНЗ НОМЕР_1 , що був розміщений за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, ТРЦ Глобал UA та належить потерпілій ОСОБА_8 . На дану пропозицію ОСОБА_7 погодився і таким чином вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_5 . Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище, діючи повторно, умисно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 , будучи впевненими, що їхні дії ніким не помічені, 12.02.2026 року близько 19 години 52 хвилин наблизились до автомобіля марки «Honda Pilot», ДНЗ НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_7 стояв поряд, щоб у разі необхідності повідомити ОСОБА_5 про можливе викриття їх злочинних дій, а ОСОБА_5 , знайшовши поряд металевий предмет, схожий на шар, розбив заднє пасажирське скло зазначеного автомобіля, після чого з заднього пасажирського сидіння викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: шкіряну сумку чорного кольору, гаманець чорного кольору, ключницю, ніж, мобільний телефон Samsung білого кольору моделі Е1202 DUOS, павербанк чорного кольору, навушники GBL моделі WAVE BUDS, GPS трекер, брелок білого кольору з написом «ASAX» та чорного кольору з маркуванням «FAAC», а також грошові кошти в сумі 5000 гривень 00 копійок, в після чого, утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину покинули та розпорядилися ним на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, таємно, шляхом проникнення до сховища викрали чуже майно, яке належить потерпілій гр. ОСОБА_8 , чим спричинили останній майнової шкоди у розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Клопотання обґрунтоване також наявністю ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та захисник заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши на визнання підозрюваним своєї вини та необґрунтованість вказаних у клопотанні ризиків.

Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити та слід застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За положеннями п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

13.02.2026 о 00-28 год фактично органом досудового розслідування ОСОБА_5 було затримано та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: повідомленням на спец. лінію «102»; протоколом огляду місця події від 12.02.2026; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протоколами затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Згідно приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя зважає на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, не має міцних соціальних зв`язків, оскільки є неодруженим, з його слів, проживає з батьками, є раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, а також притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України та наразі вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 07.05.2025 не набрав законної сили, проходить лікування від наркотичної залежності та визнає свою вину у вчиненні злочину та сприяє його розкриттю.

Варто зауважити, що існують усталені правові позиції ЄСПЛ, згідно з якими сама лише тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може виправдовувати застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Водночас слідчим і прокурором не доведено, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам, таким як переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як підозрюваний не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість є погашеною, але ця обставина характеризує його як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень. Тому слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання для забезпечення його належної процесуальної поведінки, що є достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово до 12 квітня 2026 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим, іншим підозрюваним та свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі ухилення або невиконання покладених на нього даною ухвалою обов`язків, до нього буде застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області та для контролю до Житомирської окружної прокуратури.

Строк дії ухвали - до 12 квітня 2026 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали о 16-30 год. 17.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1