Справа №585/2322/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/778/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 9 грудня 2025 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пустовійтівка Роменського району Сумської області, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

встановив:

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 9 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України і йому призначене покарання у виді одного року обмеження волі.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_7 21 травня 2025 року близько 16 год. 30 хв. без згоди власника проник до двору будинку АДРЕСА_2 та до приміщення гаражу, розташованого на території цього домоволодіння.

У апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду в частині визнання винним обвинуваченого у проникненні до приміщення гаражу та закрити провадженні в цій частині. Пом`якшити обвинуваченому покарання, призначивши йому штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Захисник не оспорював доведеність вини обвинуваченого у проникненні на територію господарства АДРЕСА_2 . Водночас, він зазначив, що факт проникнення обвинуваченим до приміщення гаражу, що розташований у цьому господарстві, не був доведений. Крім того, призначене обвинуваченому покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, особі обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок його суворості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги захисника в частині недоведеності факту проникнення ОСОБА_7 саме до приміщення гаража, апеляційний суд виходить із такого.

Сторона захисту не оспорює факт незаконного проникнення обвинуваченим ОСОБА_7 на територію господарства АДРЕСА_2 . Сторона захисту оспорюєвиключно обставини проникнення до приміщення гаража, розташованого на території цього домоволодіння.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 162 КК України, кримінально караним є незаконне проникнення як до житла, так і до іншого володіння особи. Під таким проникненням слід розуміти будь-яке протиправне вторгнення до відповідного приміщення всупереч волі законного володільця.

Суд першої інстанції, визнаючи доведеним факт проникнення саме до гаража, обґрунтовано послався на сукупність доказів, які є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою.

Зокрема, місцевий суд послався на показання свідка ОСОБА_9 , який 21 травня 2025 року безпосередньо виявив обвинуваченого ОСОБА_7 у приміщенні гаража. Свідок послідовно стверджував, що зайшовши до гаража, побачив у середині чоловіка, який копирсався в речах, після чого останній почав тікати та переліз через паркан. Дані показання були надані в судовому засіданні, є конкретними, внутрішньо узгодженими та логічними. Підстав вважати їх надуманими або такими, що спрямовані на безпідставне обвинувачення ОСОБА_7 , матеріали провадження не містять. Свідок попередньо описав зовнішні ознаки обвинуваченого та впізнав йогопід час проведення пред`явлення для впізнання за фотознімками.

Крім того, показання потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 щодо факту пошкодження запірного пристрою гаража та перебування сторонньої особи всередині приміщення. Вона підтвердила, що за день-два до події гараж був замкнений, а після події виявлено пошкодження на дверях, що свідчить про механічне втручання.

Протоколом огляду місця події від 21 травня 2025 року зафіксовано вигин ригеля та розсування кілець засуву, що створювало можливість відкриття дверей без зняття замка. Вказана обставина об`єктивно підтверджує можливість незаконного проникнення до приміщення.

Відеозапис з камери спостереження, досліджений місцевим судом, зафіксував, що ОСОБА_7 переліз через паркан та намагався відкрити ворота гаража, а потім він перемістився у напрямку гаража та зник з поля зору камери за будівлею. Далі, безпосередньо після появи ОСОБА_9 обвинувачений втік з території господарства.

З відеозапису також встановлено, що ОСОБА_7 перебував на території домоволодіння близько шести хвилин, а тому апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що цього часу об`єктивно достатньо для пошкодження запірного пристрою та проникнення до приміщення гаража.

Сукупність наведених доказів свідчить не лише про перебування ОСОБА_7 у дворі домоволодіння, а й про його активні дії, спрямовані на доступ до гаража. Зокрема, відеозапис зафіксував момент, коли обвинувачений бере руками верхню частину воріт гаража та намагається їх відчинити, після чого зникає за будівлею, а вже через нетривалий час він був виявлений у приміщенні гаража свідком ОСОБА_9 .

Сторона захисту не оспорювала допустимість та достовірність цих доказів як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного перегляду, а також не навела альтернативної правдоподібної версії подій, яка б узгоджувалась із цими об`єктивними даними.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що перебування обвинуваченого в гаражі не підтверджено належними доказами, є необґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про надмірну суворість покарання, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі у лютому 2025 року, він вже в травні 2025 року знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про стійку кримінальну поведінку та несприйняття попередніх заходів кримінально-правового впливу.

З урахуванням характеру та обставин вчиненого кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, відсутності пом`якшуючих обставин, а також попередньої кримінальної історії, призначене покарання у виді обмеження волі у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України не є явно несправедливим чи надмірно суворим.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого, часткового закриття кримінального провадження чи пом`якшення покарання шляхом призначення штрафу, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а вирок місцевого суду в оскарженій частині є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, суд,

постановив:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 9 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Час проголошення повного тексту ухвали о 8 год. 50 хв. 6 березня 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4