Справа № 372/6715/25
Провадження 1-кс-226/26
ухвала

Іменем України

04 березня 2026 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3 ,

представника володільця майна ОСОБА_4 ,

цивільного позивача ОСОБА_5 ,

представниці цивільного позивача ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «ПроСенс» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В:

25.02.2026 року власник майна товариства з обмеженою відповідальністю «ПроСенс», в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт накладений у кримінальному провадженні № 0002009 від 18.11.2025 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2026 року (справа № 372/6715/25, провадження № 1-кс-49/26) арешт нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю «ПроСенс» (, місцезнаходження: 08676, Київська обл., Фастівський р-н, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса, буд. 19/11)

Обгартовуючи клопотання зазначив, що арешт належного ТОВ «Про Сенс» майна є необґрунтованим, у зв`язку з чим ТОВ «ПроСенс» вимушене звернутися до суду з вказаним клопотанням.

Представник власника майна в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, загалом посилаючись на обставини викладені в клопотанні. Пояснив, що аналогічне клопотання вже розглядалось іншими судам в порядку цивільного судочинства, проте ухвала про арешт майна належного ТОВ «ПроСенс» в подальшому була скасована Київським апеляційний судом.

Представниця цивільного позивача в судовому засіданні заперечила проти вимог клопотання в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні клопотання. Пояснила, ОСОБА_8 відчужував майно та акції, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Цивільний позивач в судовому засіданні заперечив проти вимог клопотання в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що ОСОБА_8 намагається уникнути виконання грошових зобов`язань. Рішенням суду з ОСОБА_8 стягнуто кошти. Все своє майно він переписав на своїх родичів і довірених осіб. Також ОСОБА_8 перебуває у розшуку ГПУ. В них були довірливі відносини, однак ОСОБА_9 з метою уникнення виконання грошових зобов`язань діяв планово та умисно на протязі тривалого часу.

Слідчий СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області в судовому засіданні заперечила проти вимог клопотання про скасування арешту майна, посилаючись на те, що арештоване майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002009 від 18.11.2025 року.

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Вислухавши представника власника майна, цивільного позивача, представника цивільного позивача, перевіривши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

З наданих слідчому судді під час розгляду справи доказів вбачається, що

Обухівським РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002009 від 18.11.2025 року.

12.01.2026 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах заявника ОСОБА_5 , звернулась до Обухівського районного суду Київської області з клопотанням про арешт майна третіх осіб з метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_5

16.01.2026 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/6715/25 ОСОБА_1 частково задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про накладення арешту на майно третьої особи ТОВ «ПроСенс» з метою забезпечення цивільного позову, а саме накладено арешт на:

1) земельну ділянку площею 5.2660 га, розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, на території Крушинської сільської ради, кадастровий номер: :06:044:0008;

2) будівлю пожежного депо, літ. «К-1», загальною площею 184,6 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/3;

3) будівлю будівельників, літ. «Б», загальною площею 1776,0 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/26;

4) будівлю мехмайстерні, літ. «Ж», загальною площею 412,6 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/36;

5) будівлю складу з/частин, літ. «З-1», загальною площею 1692,6 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/27;

6) будівлю парокотельні з ГРП, літ. «І», загальною площею 731,9 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/12;

7) будівлю санпропускника, літ.«Л-1», загальною площею 625,8 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса, 19/11;

8) будівлю зоолабораторії, літ.«М-1», загальною площею 283,2 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса, 19/41;

9) будівлю РБУ, літ.«Т-1», загальною площею 269,5 кв.м., розташовану за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/9.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтовуючи клопотання представник власника майна ТОВ «ПроСенс» посилається на те, що арешт накладено на майно ТОВ «ПроСенс» на забезпечення виконання цивільного позову адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 від 24.11.2025 року про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 боргу ОСОБА_8 без достатніх правових і фактичних підстав.

Однак вказана позицію слід визнати необґрунтованою та непереконливою.

Так, в ухвалі від 16.01.2026 року про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову у достатній мірі викладено мотиви і обґрунтування наявності достатніх правових і фактичних підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, обгрунтування співмірності таких заходів зважаючи на сукупність представлених слідчому судді доказів станом на час винесення вказаної ухвали. Правова оцінка сутності спірних правовідносин за цивільним позовом не може надаватись на цій стадії процесу, не має істотного правового значення для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення цивільного позову, тому доводи клопотання у частині добросовісності набуття права власності на арештоване майно, відсутності підстав для цивільної відповідальності за інших осіб, які раніше були власниками спірного майна тощо, є передчасними і не можуть слугувати підставою для задоволення клопотання. При цьому доводи цивільного позову та клопотання про арешт майна щодо фраудаторності оспорюваних правочинів та переоформлення права власності боржником на інших осіб, в тому числі ТОВ «ПроСенс», з метою уникнення від цивільно-правової відповідальності за борговими зобов`язаннями, переконливо не спростовані, тому можуть бути вирішені лише при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні по його суті, тобто судом на більш пізніх стадія процесу, а не слідчим суддею при вирішенні питань вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

Також є безпідставними доводи клопотання про те, що адвокатом ОСОБА_6 до клопотання не долучено доказів того, що наданий нею до суду цивільний позов в інтересах ОСОБА_5 був долучений слідством до матеріалів кп № 0002009 від 18.11.2025 року, не надано доказів визнання ОСОБА_5 цивільним позивачем або потерпілим у кримінальному провадженні № 0002009 від 18.11.2025 року. Слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту та при розгляді цього клопотання досліджувались матеріали кримінального провадження, в яких відповідні відомості та докази присутні.

Відхиленню також підлягають доводи про те, що адвокатом ОСОБА_6 у незаконний спосіб отримано та поширено шляхом долучення до клопотання договори купівлі-продажу між ТОВ «ПроСенс» та ПрАТ «Птахофабрика «Васильківська», які містять нотаріальну та комерційну таємниці, оскільки правова оцінка цим та іншим доказам повинна надаватись судом при вирішенні цивільного позову по його суті, а на цій стадії процесу подібні доводи є передчасними.

Таким чином, доводи клопотання про незаконність арешту майна слід відхилити як необґрунтовані.

При цьому інші доводи клорпотання щодо відсутності об`єктивної потреби у подальшому існування вжитих заходів кримінального провадження у виді арешту майна знайшли підтвердження під час розгляду клопотання.

Слід погодитись із доводами клопотання про те, що при накладенні арешту не було враховано значний обсяг додаткових доказів щодо існування різного роду судових та інших спорів між сторонами цивільного позову, які раніше слідчому судді не подавалась і не оцінювались в аспекті обґрунтування вжитих заходів забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Зважаючи на правову оцінку додатково поданих представником володільця майна документів слідчий суддя вважає їх такими, що є достатньо переконливими для висновку про недоцільність подальшого існування арешту майна ТОВ «ПроСенс» через можливість несприятливих наслідків для господарської діяльності цієї юридичної особи, а також те, що досягнути мети кримінального провадження, зокрема, й забезпечення цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, надалі можливо у менш обтяжливий для власника спосіб, тобто без арешту майна.

Згідно ст. 170 ч. 1,2,6 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що подальше збереження арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п.п. 10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Згідно ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В межах цього клопотання слідчому судді подано достатньо переконливі докази, які вказують на те, що в подальшому існуванні заходів забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Є доцільним звернення до основоположних принципів законності, верховенства права та недоторканності права власності, які вимагають вирішення питання про скасування арешту майна і поновлення права власності особи, яке обмежується в даному випадку без достатніх підстав.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, право власності підлягає захисту, що закріплено міжнародними стандартами та усталеною практикою, яка закріплена в численних Рішеннях Європейського суду з прав людини з цих підстав.

Так, у відповідності до норм КПК України учасникам кримінального провадження, власникам тимчасово вилученого майна та іншим особам надано право на звернення до слідчого судді у відповідності до вимог ст. 174 КПК України, яким передбачено право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна, у відповідності до ст.303 КПК України на дії та бездіяльність слідчих, прокурорів.

При цьому зазначеними нормами визначені підстави та право на звернення до слідчого судді. З іншими видами скарг сторони можуть звернутись у підготовчому судовому засіданні при розгляді кримінального провадження.

Такий спосіб захисту як звернення до суду із клопотанням під час підготовчого судового засідання є тривалим у часі, з огляду на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває та не завершене, і у слідства є необхідність у проведенні ряду слідчих дій.

Закріплення у КПК права потерпілого та інших осіб на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК втілює міжнародно-правовий стандарт, на необхідність якого неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року), «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно н було свавільним.

У справі «Кудла проти Польщі» від 26.10.2000 суд сформулював принцип, згідно з яким внутрішній суд зобов`язаний гарантувати введення окремої судової процедури, яка стане ефективним засобом правового захисту при подачі скарги на тривалий розгляд справи, а неможливість внутрішнього законодавства забезпечити подібний засіб правового захисту прирівнюється до порушення ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимогами якої передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ураховуючи практику ЕСПЛ, положення КПК, можна визначити, що під розумним строком доцільно розуміти найкоротший строк розгляду і вирішення кримінальної справи, проведення процесуальної дії або винесення процесуального рішення, який достатній для надання своєчасного судового захисту порушених прав, свобод і інтересів, досягнення мети процесуальної дії та взагалі завдань кримінального провадження.

Право особи на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Стаття 55 Конституції України зазначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Із цього приводу Конституційний Суд України у рішенні від 25.12.1997 №9-зп у справі за зверненням жителів м. Жовті Води зазначив, що суд не може відмовити у правосудді, якщо ущемляються права і свободи громадян, інакше це було б порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст.64 Конституції України не може бути обмежене.

Положеннями ч.2 ст.8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Достатніх правових і фактичних підстав для подальшого втручання у права власника саме в межах і для потреб цього кримінального провадження не вбачається.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.2 ст.131 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду клопотання слідчим чи прокурором, не було доведено достатності підстав для подальшого існування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Вважаю, що під час розгляду справи доведено, що в подальшому в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, що вказує на можливість скасування арешту.

Достатніх правових та фактичних підстав для відмови у задоволенні клопотання не вбачається.

За таких обставин, клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 167, 170, 172, 174 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати накладений у кримінальному провадженні № 0002009 від 18.11.2025 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2026 року (справа № 372/6715/25, провадження № 1-кс-49/26) арешт нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю «ПроСенс» (, місцезнаходження: 08676, Київська обл., Фастівський р-н, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса, буд. 19/11), а саме щодо:

1)земельної ділянки площею 5.2660 га, розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, на території Крушинської сільської ради, кадастровий номер: :06:044:0008;

2)будівлі пожежного депо, літ. «К-1», загальною площею 184,6 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/3;

3)будівлі будівельників, літ. «Б», загальною площею 1776,0 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/26;

4)будівлі мехмайстерні, літ. «Ж», загальною площею 412,6 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/36;

5)будівлі складу з/частин, літ. «З-1», загальною площею 1692,6 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/27;

6)будівлі парокотельні з ГРП, літ. «І», загальною площею 731,9 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/12;

7)будівлі санпропускника, літ.«Л-1», загальною площею 625,8 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса, 19/11;

8)будівлі зоолабораторії, літ.«М-1», загальною площею 283,2 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса, 19/41;

9)будівлі РБУ, літ.«Т-1», загальною площею 269,5 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська територіальна громада, с. Зелений Бір, вул. Шевченка Тараса,19/9.

Виконання ухвали доручити слідчому СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, якому доручено досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1