Справа № 216/7436/25
провадження 1-кп/216/426/26
ВИРОК

іменем України

12 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянин України, який має професійно-технічну освіту, неодружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб не має, військовослужбовець військової служби за контрактом, стрілець-снайпер десантно-штурмового 3 відділення десантно-штурмового 2 взводу десантно-штурмової роти, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 121 КК України ч. 5 ст. 407 КК України , відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2024 року за №0000692,-

,-

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом, перебуваючи на посаді стрільця-снайпера десантно-штурмового 3 відділення десантно-штурмового 2 взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , що перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», 27.01.2024 був направлений на лікування до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР, розташованого в н.п. Сапетня Миколаївської області.

Надалі ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 06.02.2024 покинув місце проходження лікування в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР, розташованого в н.п. Сапетня Миколаївської області, та 07.02.2024 без поважних причин не прибув до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованому у АДРЕСА_3 , командуванню про причини свого неприбуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 06.07.2025 о 17.40 годині не був затриманий працівниками правоохоронних органів за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та тим самим вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин) було припинене.

Крім того, 05.07.2025 у вечірній час військовослужбовець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за місцем свого мешкання, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вживали спиртні напої в спальній кімнаті квартири, за вказаною адресою.

Під час вживання спиртного між зазначеними особами на ґрунті побутового пияцтва відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_7 почав образливо висловлюватися на адресу матері ОСОБА_5 .

Зазначені висловлювання та поведінка ОСОБА_7 образила ОСОБА_5 , викликавши у нього почуття гострої неприязні до ОСОБА_7 та умисел, направлений на спричинення йому тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні міжкімнатного коридору квартири АДРЕСА_4 , діючи з умислом, спрямованим на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, приблизно о 23:40 годині 05.07.2025 умисно зі значною силою завдав ОСОБА_7 , який стояв звернутим до нього обличчям, не менше п`яти ударів кулаком правої руки та не менше чотирьох ударів правою взутою ногою в область обличчя та голови.

Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_7 , не устоявши на ногах впав спиною на підлогу в цьому ж міжкімнатному коридорі квартири, а ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, приблизно 23:45 годині 05.07.2025 умисно, завдав останньому не менше шести ударів правою взутою ногою в область голови, від яких ОСОБА_7 прикривався руками.

Після цього, ОСОБА_5 припинив свої протиправні дії та намагався надати потерпілому ОСОБА_7 першу медичну допомогу, однак незважаючи на вжиті ним заходи потерпілий ОСОБА_7 невдовзі у ніч з 05.07.2025 на ІНФОРМАЦІЯ_3 помер на місці злочину, в результаті несумісних для життя тілесних ушкоджень в області обличчя та голови.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерплому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження, які входять до комплексу «закрита черепно-лицьова травма», яка включає: множинні синці та садна на обличчі, крововиливи в м`які покриви голови, лівобічний субдуральний крововилив по базальній поверхні, які за своїм характером відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та синців та саден на верхній кінцівках, та синців на бічній поверхні шиї праворуч.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Також впевнившись, що учасники судового процесу вірно розуміють ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів у повному обсязі та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №38 від 07.02.2024, медичної характеристики на обвинуваченого від 19.02.2024, копії військового квитка на ім`я ОСОБА_5 , висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидківсть реакції від 07.07.2025 КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги "Дніпропетровської обласної ради" та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних питань, щодо доказів, а інші докази не досліджувались за відсутності заперечень учасників судового провадження.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинуваченні за обставин зазначених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі.

Надав показання, яким підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті, зокрема, зазначив, що проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 та був направлений на лікування до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я». Після чого він покинув місце проходження лікування та не прибув до місця проходження служби у розташування військової частини НОМЕР_1 , аж поки не був затриманий 06.07.2025.

Окрім того, вказав, що ввечері 05.07.2025 за адресою АДРЕСА_2 зі своїм знайомим ОСОБА_7 вживали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_7 почав зачіпати та ображати матір обвинуваченого, через що відбувся конфлікт внаслідок чого ОСОБА_8 завдав ударів рукою і ногою в область голови ОСОБА_7 . Після чого обвинувачений намагався надати медичну допомогу ОСОБА_7 але безрезультатно.

Окрім визнання своєї вини, вина обвинуваченого підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №38 від 07.02.2024 в якому зазначено про самовільне залишення військової частини ОСОБА_5 з 07.02.2024, медичною характеристикою на ОСОБА_5 від 19.02.2024 відповідно до якої останній був госпіталізований до СПД КНП МОЦЗП МОР з 27.01.2024, а 06.02.2024 самовільно залишив відділення та не повернувся, копією військового квитка на ім`я ОСОБА_5 , висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидківсть реакції від 07.07.2025 КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги "Дніпропетровської обласної ради", відповідно до якого станом на 06.07.2025 обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на вищенаведене суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 винний у вчиненні кримінальних правопорушень і його дії необхідно кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, оскільки останній визнав свою вину, дав правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює вчинені злочини.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження не встановлено.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Виправленням засудженого є такий вплив покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, і виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого засобів кримінально-правового впливу в його особистості відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Воно досягається через усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії. Водночас виправлення має спиратися на об`єктивні обставини, які здатні забезпечити ресоціалізацію засудженого.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини, те що обвинувачений вчинив тяжкі злочини, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК Ураїни не судимий, є військовослужбовцем, отримав поранення під час проходження військової служби, не одружений, на утриманні неповнолітніх або малолітніх осіб не має, на обліку у лікарня психіатра не перебуває, у 2024 році звертався до лікаря-наколога з приводу «Вживання алкоголю зі шкідливими наслідками», за місцем проходження служби та місцем проживання характирезується посередньо, позицію потерпілої, яка просила суд призначити покарання у вигляді позбавлення волі, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставину , що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідних статей Особливої частини КК України, а остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. ст. 69 КК України або ст. 75 КК України суд не вбачає.

Саме покарання у вигляді позбавлення волі на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що у повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Без реального відбування ОСОБА_5 призначеного покарання мета кримінального провадження щодо нього не буде досягнута, а отже саме таке покарання відповідатиме тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 12.09.2025 справа № 216/5537/25 скасувати в зв`язку з тим, що у арешті вказаного майна відпала потреба.

Оскільки станом на момент ухвалення вироку зберігається ризик предбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 174, 349, 368, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді 6 (шість) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 121 КК України - у виді 8 (вісім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку 12.02.2026.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання ОСОБА_5 з 06.07.2025 до 11.02.2026 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 12.09.2025 справа № 216/5537/25 скасувати.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією №666/25:

- змиви із зовнішнього боку ручки вхідних дверей, які поміщено до спец «пакету NPU 3962242, змиви із внутрішнього боку ручки вхідних дверей, які поміщено до спец пакету NPU 3962243, фрагмент килима зі слідами РБК, який поміщено до паперового конверта NPU 3962247, зрізи нігтьових пластин лівої та правої руки трупа, які поміщено до паперового конверту NPU 3962250, змив з внутрішнього боку ручки дверей туалету, який поміщено до спец пакету NPU 3962244, змив із зовнішнього боку ручки дверей туалету, який поміщено до спец пакету NPU 3962241, шкарпетки білого кольору зі слідами РБК, які поміщено до спец пакету - 3 NPU 3962248, сліди РБК з підлоги кімнати, які поміщено до спец пакету NPU 3962245, зріз фрагменту штори з РБК, який поміщено до спец пакету NPU 3962251, капці фіолетового кольору, які поміщено до паперового озпакету NPU 3962246, дактилоскопічну карту трупа ОСОБА_7 яку поміщено до спец пакету NPU 3962249 знищити,

- вилучені у ОСОБА_9 : шорти фіолетового кольору, які поміщено до паперового конверту та опечатано, шкарпетки білого кольору зі слідами РБК, які поміщено до паперового конверту та опечатано, кросівки «Asics», які поміщено до паперового конверту та опечатано повернути законному власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_10