Справа №760/1220/26 1-кс/760/1100/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000078 від 23.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, погоджене з прокурором Київської обласної прокуратури, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000078, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 , громадянин України, обґрунтовано підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період шляхом публічного поширення інформації, спрямованої на формування негативного ставлення до мобілізаційних заходів, діяльності ТЦК та СП, а також переконування громадян у необхідності уникнення мобілізації.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з листопада 2023 року по липень 2025 року ОСОБА_4 , перебуваючи у місті Києві, використовуючи власний обліковий запис у соціальній мережі «TikTok» під назвою « ОСОБА_6 », який має значну кількість підписників, систематично публікував відеоматеріали з відповідним змістом, доступні необмеженому колу осіб.

Згідно з висновком судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, у мовленнєвих повідомленнях ОСОБА_4 , зафіксованих у зазначеній соціальній мережі, міститься інформація, що за своїм змістом є інтелектуальним перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Крім того, відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміщена ОСОБА_4 інформація у соціальній мережі «TikTok» негативно впливає на виконання військовослужбовцями ТЦК та СП завдань з оповіщення громадян та, як наслідок, перешкоджає законній діяльності Збройних Сил України в умовах воєнного стану.

23.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Того ж дня на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем фактичного проживання підозрюваного, під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон світлого кольору марки iPhone 15 Pro Max, S/N: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону: НОМЕР_4 (пароль: НОМЕР_5 ), у якому, за даними органу досудового розслідування, міститься інформація, що має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 23.01.2026 вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він містить відомості та цифрові дані, які можуть бути використані як докази факту та обставин, що підлягають доказуванню.

Сторона обвинувачення зазначає, що з метою збереження речового доказу, а також запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення чи відчуження, існує необхідність у накладенні арешту на вказане тимчасово вилучене майно.

Слідчий ОСОБА_3 підтримав вимоги клопотання і просив задовольнити.

Володілець майна та його представник заперечували щодо задоволення клопотання, мотивуючи тим, що зазначений мобільний телефон є носієм інформаціїї робочих номерів, з якими працює підозрюваний та він йому вкрай необхідний для роботи, завдяки якій він утримує свою сім`ю, дружину та малолітню дитину. Також зазначили, що відповідно до матеріалів справи, зазначений телефон вже оглянуто та вся необхідна інформація слідчими органами отримана.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме, нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Судом встановлено, що СУ ГСУ СБУ у м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000078 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

23.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Крім того, 23.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведений обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 , під час якого виявлено та виучено:

- мобільний телефон світлого кольору марки iPhone 15 Pro Max, S/N: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону: НОМЕР_4 (пароль: 1988).

Як вбачається з матеріалів клопотання, у слідчого є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що мобільний телефон міг зберегти на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже відповідне майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу - відчуження, приховання, використання тощо на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане у клопотанні майно, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також враховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження і на даний час у сторони обвинувачення є необхідність встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, провести ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, допитати свідків, провести експертні дослідження тощо, у межах кримінального провадження № 0000078 від 23.02.2024. Також враховує, що відповідно до матеріалів справи, зазначений речовий доказ огляну та відтворено стенограму відеодоказів, відповідно до протоколу огляду від 27 січня 2026 року.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити частково.

Також слід роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 98, 170 - 173, 175, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ СБУ ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000078 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000078 від 23.02.2024, вилучене під час проведення обшуку 23.01.2026 за адресою АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 , а саме на:

- мобільний телефон світлого кольору марки iPhone 15 Pro Max, S/N: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону: НОМЕР_4 (пароль: 1988).

Передати на відповідальне зберігання мобільний телефон світлого кольору марки iPhone 15 Pro Max, S/N: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону: НОМЕР_4 (пароль: НОМЕР_5 ) власнику майна - ОСОБА_4 , із забороною відчужувати та змінювати або знищувати інформацію, без обмеження права користування цим майном.

Зобов`язати власника мобільний телефон світлого кольору марки iPhone 15 Pro Max, S/N: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону: НОМЕР_4 (пароль: 1988), ОСОБА_4 , у разі необхідності надавати зазначений мобільний телефон за вимогою слідчого або прокурора для виконання технічної експертизи.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1