справа № 705/4984/24
провадження № 1-кп/691/169/26
02 лютого 2026 року Городищенський районний суд Черкаської області
За результатами судового розгляду клопотання прокурора про дію запобіжного заходу, колегія суддів постановила:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в Державній Установі «Черкаський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 встановлюється на 60 днів та діє з дати постановлення ухвали, тобто з 02 лютого 2026 року до 02 квітня 2026 року.
Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, визначених КПК України.
Розмір застави визначити у межах сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 332800( триста тридцять дві тисячі вісімсот) грн..
За умови внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- прибувати на виклик до прокурора чи суду;
- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні.
Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити до 02 квітня 2026 року, включно.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Роз`яснити заставодавцю обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені частинами 8-11 ст. 182 КПК України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_5 під розпис з ухвалою колегії суддів.
Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику та надіслати для відому потерпілій, законному представнику. а для виконання направити до Державної Установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду учасниками процесу.

Я, ОСОБА_1 , суддя Городищенського районного суду Черкаської області , головуючий у судовій справі суддя, не погоджуюся із прийнятим судовим рішенням колегією суддів та маю окрему думку, яка полягає в наступному обгрунтуванні.

Так, в провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000704 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.152,ч.6ст.152, ч.5ст.407 КК України.

02 лютого 2026 року від прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 зареєстровано письмове клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 ..

02 лютого 2026 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 зареєстровано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 ..

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого без визначення розміру застави. Просив продовжити дію обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 за наявності дії ризиків у виді можливості переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебування в статусі військовослужбовця військової частини в період дії на території України воєнного стану, що може вплинути на процесуальну поведінку пов`язану із прибуттям до суду, тяжкість покарання за обставин визнання винуватим, незаконного впливу на свідків, потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки місце проживання потерпілої ОСОБА_7 і обвинуваченого це один населений пункт. При обговоренні клопотання захисника висловився про його необгрунтованість.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили, просили змінити запобіжний захід на інший у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків не відлучатися з місця служби без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця служби, з`являтися до суду за першою вимогою, заборонити спілкування з учасниками кримінального провадження у будь-який спосіб, направивши виконання ухвали суду до військової частини НОМЕР_1 .

Потерпіла ОСОБА_8 , законний представник потерпілої ОСОБА_9 до участі в судовому засіданні не прибули, зареєстрували письмове клопотання про неможливість взяти участь через складні погодні умови і віддаленість суду від місцяпроживання, а також дію графіків відключень населених пунктів від електроенергії, що виключає можливість взяти участь в режимі відеоконференцзв`язку, і просили клопотання прокурора задоволити та розглянути без їх участі, в решті судовий рогляд відкласти.

На мою думку, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави є обгрунтованим і таким що підлягає до задоволення. Як суддя, я не погоджуюся із думкою суддів, членів колегії суддів, що наявні підстави для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 ..

Так, згідно ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку, суд, зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу і в компетенції суду, згідно ч.1 цієї ж статті, за клопотанням учасників судового провадження обрати, змінити, чи скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд відмовляє у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовому званні старший солдат, наприкінці грудня 2023 року, більш точної дати та конкретної години події встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, знаходячись в окремій кімнаті житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи з малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка і фактично являючись особою, яка повинна займатися її вихованням, за місцем спільного проживання, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом малолітньої падчерки ОСОБА_8 , на статеву свободу та статеву недоторканість, використовуючи свою значну фізичну перевагу, будучи значно старше за цю дитину, достовірно знаючи про її малолітній вік, а саме не досягнення нею чотирнадцятирічного віку, що відповідає її зовнішнім фізичним, фізіологічним даним, використовуючи безпорадний стан дитини та користуючись фізичною перевагою над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити йому активний опір, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_5 з використанням своїх геніталій без її добровільної згоди.

Він же, в період з середини лютого 2024 року по 04 травня 2024 року, більш точної дати та конкретної години події встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, знаходячись в окремих кімнатах житлових будинків за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , перебуваючи з малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка і фактично являючись особою, яка повинна займатися її вихованням, за місцем спільного проживання, діючи повторно, умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом малолітньої падчерки ОСОБА_8 , на статеву свободу та статеву недоторканість, використовуючи свою значну фізичну перевагу, будучи значно старше за цю дитину, достовірно знаючи про її малолітній вік, а саме не досягнення нею чотирнадцятирічного віку, що відповідає її зовнішнім фізичним, фізіологічним даним, використовуючи безпорадний стан дитини та користуючись фізичною перевагою над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити йому активний опір, систематично, здійснивши, щонайменше 10 статевих актів, вчиняв дії сексуального характеру, пов`язані з оральним та анальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_5 з використанням своїх геніталій без її добровільної згоди.

Він же, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовому званні старший солдат, діючи з прямим умислом, без поважних на те причин, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-Х1У від 24.03.1999, та ст. ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 06 травня 2024 року о 07 год. 50 хв., діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, не з`явився вчасно без поважних причин на службу в умовах воєнного стану до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки, 16 травня 2024 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової частини НОМЕР_1 , розташованої у АДРЕСА_1 і заявив про себе.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в обгрунтування клопотання послався на тривалість судового розгляду, не підтвердження прокурором існування ризиків у поведінці обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області, 30 жовтня 2024 року продовжено ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 28 грудня 2024 року.

В подальшому, колегією суддів Городищенського районного суду Черкаської області 19 грудня 2024 року продовжено ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 16 лютого 2025 року та ухвалами суду від 05 лютого 2025 року, від 26 березня 2025 року, від 23 травня 2025 року продовжений до 21 липня 2025 року, а 03 липня 2025 року продовжений до 31 серпня 2025 року, а 21 серпня 2025 року до 19 жовтня 2025 року, потім 09 жовтня 2025 року до 07 грудня 2025 року, а 05 грудня 2025 року до 02 лютого 2026 року.

Прокурор мотивував у судовому засіданні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.5 ст.407 КК України, встановленням в ході досудового розслідування наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Щодо наявності ризику за п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, то обумовлюється тим, що обвинувачений достовірно обізнаний про тяжкість покарання може переховуватись від суду, з метою подальшого ухилення від кримінальної відповідальності. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України визначає, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які не допитані у судовому засіданні. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів, на мою думку, не врахувала встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні, ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, у виді вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інший злочин, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, і ці обставини захистом не спростовані.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.08.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 , строку тримання під вартою, колегія суддів, звісно, що виходила не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, вплив на свідків та потерпілу, допит якої не проведено. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні колегія суддів, не встановила, тому визначення розміру застави, на мою думку, є передчасним рішенням суддів.

Із клопотання захисника, колегією суддів, не встановлено обґрунтованих підстав для стверджувального висновку щодо безпідставності тривалого судового розгляду, остільки суд забезпечує і створює всі умови для здійснення правосуддя згідно до вимог чинного законодавства. Слід, зауважити, що при прийнятті рішення про продовження дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доцільність такого виду запобіжного заходу обґрунтовується не лише тяжкістю вчинених кримінальних правопорушень, а і присутністю інших ризиків у поведінці особи, стосовно якої здійснюється судовий розгляд. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року, ухвала Городищенського районного суду Черкаської області була предметом апеляційного розгляду, і при ньому, колегія суддів судової палати з кримінальних справ погодилася , що ризики заявлені під час застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати надалі, в ході судових розглядів не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою і не встановлені підстави для визначення розміру застави, що може спонукати обвинуваченого до ряду інших протиправних дій з метою ухилення від суду. В судових засіданнях, потерпіла сторона неодноразово звертала увагу на необхідність прийняття судових рішень в якнайкращих інтересах малолітньої дитини, з метою не порушення її прав та запобігання проявам впливу від обвинуваченого, хоча б до часу проведення її допиту, і на мою думку, це є слушним для забезпечення принципу об`єктивності і повноти вивчення та дослідження зібраних доказів.

Під час розгляду клопотання захисника, колегія суддів отримала від обвинуваченого пояснення про те, що його вік та стан здоров`я не змінилися в ході судового розгляду, і, що присутні обставини, які виключають можливість перебування його під вартою чи можуть свідчити, що стан здоров`я ОСОБА_5 не дозволяє перебувати в умовах Державної Установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Колегія суддів, не вправі на даному етапі судового розгляду, який відбувається в стадії вирішення питання про порядок і допит потерпілої, яка є неповнолітньою з участю психолога, оцінювати докази, які прокурором не долучалися до матеріалів кримінального провадження так і не вправі оцінювати покази свідків, які не допитані в судовому засіданні без оцінки доказів в сукупності, як і пояснень потерпілої. Колегія суддів, тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу і не вправі досліджувати докази по справі.

На моє переконання, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися, тому інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, слід задоволити.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого станом на 02 лютого 2026 року, колегією суддів, на даному етапі в судовому засіданні не було встановлено.

Зважаючи на особливості подій кримінальних правопорушень та об`єкти суспільних відносин в кримінальному провадженні, на які вони посягають, зокрема те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, так як такі скоєно проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, яка є малолітньою, питання визначення розміру застави колегією суддів не є обгрунтованим.

Суддя ОСОБА_1