Справа № 950/855/21
Номер провадження 1-кс/950/142/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_4 від 13 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000387 від 03 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364-1 Кримінального кодексу України,

Встановив:

До Лебединського районного суду Сумської області надійшла скарга ОСОБА_3 , у якій він просить скасувати постанову заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_4 від 13 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000387 та вказує на незаконність і необґрунтованість такого процесуального рішення.

Скарга мотивована тим, що 17 червня 2020 року заявником було подано заяву про вчинення службовими особами ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» кримінального правопорушення, пов`язаного, на його переконання, із зловживанням повноваженнями при прийнятті рішення щодо надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на користь ПрАТ «Кулевчанський КХП» у розмірі 3 390 000 гривень. 03 липня 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000387. Постановою слідчого від 02 вересня 2020 року ОСОБА_3 було визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

У поданій скарзі заявник зазначає, що досудове розслідування проведене формально, неповно та без дотримання вимог кримінального процесуального закону. На підтвердження цього скаржник посилається, зокрема, на те, що ним подавались клопотання про проведення слідчих дій, у тому числі клопотання від 27 травня 2021 року, яке постановою слідчого було частково задоволене. При цьому у частині, в якій слідчий визнав клопотання обґрунтованим, підлягали проведенню допити колишнього голови правління ПАТ «Лебединське ХПП» ОСОБА_5 , діючого голови правління ОСОБА_6 , колишнього директора ПрАТ «Кулевчанський КХП» ОСОБА_7 , діючого директора ПрАТ «Кулевчанський КХП» ОСОБА_8 . Проте, як стверджує скаржник, жодна з цих слідчих дій фактично не була проведена, а кримінальне провадження надалі було закрито.

Скаржник також вказує, що про закриття кримінального провадження він дізнався лише 03 березня 2026 року після звернення до слідчого, оскільки у порушення вимог частини шостої статті 284 КПК України копію постанови про закриття кримінального провадження йому своєчасно не надсилали та про прийняте рішення не повідомляли. У зв`язку з цим заявник просив поновити строк на оскарження.

Скаржник у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином. Від них не надійшло клопотань про відкладення розгляду скарги або письмових заперечень на неї.

Відповідно до частини третьої статті 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється. За наведених обставин фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, долучені до неї документи, копію постанови про часткове задоволення клопотання та копію постанови про закриття кримінального провадження, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведені конституційні приписи є загальнообов`язковими і поширюються на діяльність органів досудового розслідування та прокурора під час прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача або прокурора про закриття кримінального провадження.

Щодо дотримання строку звернення зі скаргою слідчий суддя зазначає таке.

За змістом частини першої статті 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а якщо рішення оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Частиною шостою статті 284 КПК України передбачено, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Зміст цієї норми свідчить про те, що саме належне повідомлення особи про прийняте процесуальне рішення та вручення або надсилання їй копії постанови є юридичним фактом, з яким пов`язується початок перебігу строку на її оскарження.

Судом встановлено, що в матеріалах, наданих на підтвердження законності оскаржуваної постанови, відсутні дані про належне та своєчасне повідомлення скаржника про винесення постанови від 13 грудня 2021 року. Натомість зі змісту скарги вбачається, що про існування постанови про закриття кримінального провадження заявник дізнався лише 03 березня 2026 року. За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що строк на оскарження постанови слідчого заявником не пропущено, оскільки його перебіг слід обчислювати саме з моменту фактичного отримання відомостей про прийняте рішення та його копії. Отже, підстав для відмови у розгляді скарги з мотивів пропуску строку немає.

По суті доводів скарги слідчий суддя виходить із такого.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, «забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування» з тим, щоб кожний учасник кримінального провадження був підданий належній правовій процедурі. Зазначена норма має фундаментальне значення, оскільки вона встановлює не лише загальну мету кримінального процесу, а й критерії належності діяльності органу досудового розслідування. Отже, будь-яке процесуальне рішення, у тому числі рішення про закриття кримінального провадження, може вважатися законним лише за умови, якщо воно прийняте після всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи.

Частиною другою статті 9 КПК України прямо визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, дізнавач зобов`язані «всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження», виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують особу, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Саме ця норма підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки предметом судового контролю є перевірка того, чи дотримався слідчий обов`язку щодо повного та неупередженого дослідження обставин перед закриттям провадження.

Згідно зі статтею 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого. Вказані приписи мають безпосереднє значення для даної справи, оскільки доводи заявника стосуються саме мотивів перерахування коштів, повноважень посадових осіб, наявності або відсутності заінтересованості у вчиненні правочину, правомірності продовження строку повернення коштів, а також наявності та розміру матеріальної шкоди.

Статтею 93 КПК України визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання документів, відомостей, висновків експертів, актів перевірок та проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Відтак саме на слідчого покладено обов`язок активного збирання доказів, а не формального констатування недостатності встановлених даних.

Згідно зі статтею 94 КПК України слідчий зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Отже, висновок про закриття кримінального провадження має ґрунтуватися на аналізі усієї наявної доказової сукупності, яка повинна бути сформована належним процесуальним шляхом.

Відповідно до статті 110 КПК України постанова слідчого приймається у випадках, передбачених цим Кодексом, та повинна бути мотивованою. У ній мають бути викладені обставини, які є підставами для прийняття рішення, мотиви такого рішення, їх обґрунтування та посилання на положення закону. Таким чином, закон вимагає не формального зазначення норми права, а належного обґрунтування причин, з яких слідчий дійшов відповідних висновків.

Судом встановлено, що постановою слідчого від 01 червня 2021 року клопотання потерпілого ОСОБА_3 про проведення слідчих дій було частково задоволено. Із тексту цієї постанови вбачається, що слідчий визнав за необхідне провести, зокрема, допит колишнього голови правління ПАТ «Лебединське ХПП» ОСОБА_5 , допит діючого голови правління ОСОБА_6 , допит колишнього директора ПрАТ «Кулевчанський КХП» ОСОБА_7 та допит діючого директора ПрАТ «Кулевчанський КХП» ОСОБА_8 . Отже, самим слідчим було констатовано, що відомості, які можуть бути отримані від вказаних осіб, мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Водночас оскаржуваною постановою від 13 грудня 2021 року кримінальне провадження закрито з підстав, передбачених абзацом другим пункту 10 частини першої статті 284 КПК України, а саме у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України, та відсутністю повідомлення будь-якій особі про підозру. Разом із тим ані в тексті оскаржуваної постанови, ані в наданих слідчому судді матеріалах не міститься відомостей про фактичне проведення тих слідчих дій, необхідність яких сам слідчий раніше визнав, частково задовольняючи клопотання потерпілого.

Суд приходить до висновку, що у випадку, коли слідчий процесуальним рішенням визнав клопотання потерпілого обґрунтованим у певній частині та фактично погодився з необхідністю проведення конкретних допитів, подальше закриття кримінального провадження без проведення цих слідчих дій або без наведення переконливих причин неможливості їх проведення свідчить про неповноту досудового розслідування та порушує вимоги статей 2, 9, 91, 93, 94 КПК України.

Суд відхиляє аргумент, покладений слідчим в основу постанови, про те, що закриття кримінального провадження було безумовно обов`язковим лише з огляду на закінчення строку досудового розслідування. Дійсно, абзацом другим пункту 10 частини першої статті 284 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру. Проте застосування цієї норми не може бути відірваним від інших приписів КПК України, які покладають на орган досудового розслідування обов`язок діяти активно, сумлінно, повно та неупереджено. Норма про закриття провадження у зв`язку із закінченням строку не легалізує попередню бездіяльність слідчого і не усуває обов`язку перевірити всі істотні для справи обставини у межах наявного процесуального часу. Якщо ж істотні слідчі дії, необхідність яких самим слідчим була визнана, не проведено, то посилання виключно на сплив строку досудового розслідування не може бути визнано достатньою підставою для прийняття законного і мотивованого рішення.

Суд також відхиляє довід, викладений в постанові слідчого, про те, що відсутність встановленої суми матеріальних збитків та повернення ПрАТ «Кулевчанський КХП» грошових коштів у сумі 3 390 000 гривень нібито свідчать про відсутність підстав для подальшого розслідування. Такий висновок є передчасним і не ґрунтується на повноцінному дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Питання про наявність або відсутність шкоди не може зводитись лише до констатації факту подальшого повернення коштів. Для належної правової оцінки мали бути встановлені підстави перерахування коштів, правомірність рішення органу управління товариства, мета правочину, обсяг повноважень кожної із службових осіб, наявність або відсутність заінтересованості, причини укладення додаткової угоди про продовження строку повернення коштів, а також наслідки тимчасового вибуття значної суми грошових коштів із володіння товариства. Лише після з`ясування вказаних обставин міг бути зроблений належний висновок щодо наявності чи відсутності істотної шкоди, її розміру та кримінально-правового значення.

Суд відхиляє і той аргумент, що вже зібрані у провадженні матеріали були достатніми для прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Такий довід суперечить попередньому процесуальному рішенню самого слідчого про часткове задоволення клопотання потерпілого. Якщо слідчий визнав за необхідне допитати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то це означає, що на той момент він не вважав доказову базу повною та достатньою. Відсутність у подальшому будь-яких даних про проведення таких допитів свідчить не про достатність доказів, а про непослідовність процесуальної поведінки органу досудового розслідування та про прийняття рішення за неповно встановлених обставин.

Судом встановлено, що доводи скаржника щодо непроведення вказаних допитів мають істотне значення, оскільки саме ці особи безпосередньо пов`язані з прийняттям, виконанням і подальшою зміною умов правочину, який є предметом перевірки у кримінальному провадженні. Колишній голова правління ОСОБА_5 підписував договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, діючий голова правління ОСОБА_6 та директор ПрАТ «Кулевчанський КХП» ОСОБА_8 , за доводами скаржника, підписували додаткову угоду про продовження строку повернення коштів, колишній директор ПрАТ «Кулевчанський КХП» ОСОБА_7 міг надати відомості щодо підстав отримання фінансової допомоги та реальних господарських мотивів її надання. Непроведення допитів зазначених осіб об`єктивно унеможливило встановлення ряду істотних фактів, які підлягали доказуванню відповідно до статті 91 КПК України.

Суд відхиляє і довід про те, що окремі відомості, одержані слідчим за телефоном, могли замінити проведення повноцінного допиту. Кримінальний процесуальний закон чітко розмежовує процесуальні джерела доказів та не допускає підміни слідчої дії неформальним спілкуванням посадової особи з можливим свідком чи іншою особою. Якщо слідчий вважав за потрібне одержати відомості від конкретної особи, таке отримання мало здійснюватись у передбаченій законом формі допиту із належною процесуальною фіксацією. Саме тому посилання скаржника на неналежність так званого «допиту за телефоном» є обґрунтованим, а використання такої інформації як підстави для остаточного закриття кримінального провадження не відповідає вимогам КПК України.

Окремо слідчий суддя звертає увагу на доводи постанови слідчого щодо положень Закону України «Про акціонерні товариства», якими слідчий фактично обґрунтовував відсутність ознак протиправності у діях службових осіб товариства. Посилання на норми статей 70, 71 зазначеного Закону саме по собі не може свідчити про законність спірного правочину без повного встановлення фактичних обставин його укладення та виконання. Питання про те, чи був правочин правочином, щодо якого є заінтересованість, чи мали відповідні посадові особи конфлікт інтересів, чи діяли вони в інтересах очолюваного товариства, чи в інтересах іншої юридичної особи, не може бути вирішене абстрактно, лише шляхом наведення загальних положень спеціального закону. Для цього орган досудового розслідування мав дослідити не лише корпоративні документи, а й показання осіб, безпосередньо причетних до прийняття рішень та підписання документів. Без проведення таких дій висновок про відсутність протиправності є передчасним.

Суд бере до уваги і той факт, що у скарзі заявник послідовно стверджував про необхідність перевірки питання не лише за частиною першою статті 364-1 КК України, а й щодо наявності ознак більш тяжкого кримінального правопорушення у зв`язку з розміром можливих збитків та наслідками для товариства. Слідчий суддя не наділений повноваженнями визначати остаточну правову кваліфікацію діяння, однак зобов`язаний перевірити, чи не було оскаржуване рішення прийняте передчасно. У даному випадку оскаржувана постанова містить висновок про невстановлення суми матеріальних збитків, але при цьому саме неповнота проведеного розслідування унеможливлювала встановлення чи спростування цієї обставини. За таких умов покладення в основу рішення лише попередньої правової кваліфікації та відповідного строку досудового розслідування без належної перевірки доводів потерпілого не може бути визнано достатнім та законним.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, оскільки прийнята за неповно встановлених обставин, без проведення слідчих дій, необхідність яких самим слідчим була визнана, без належної оцінки доводів потерпілого та без достатнього мотивування, чому саме за відсутності таких процесуальних дій кримінальне провадження може вважатися розслідуваним у повному обсязі.

За змістом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги має право скасувати рішення слідчого, дізнавача чи прокурора. Саме такий спосіб захисту порушеного права є належним у даному випадку. Разом з тим слідчий суддя не підміняє собою орган досудового розслідування і не вправі наперед визначати перелік конкретних слідчих дій чи остаточну правову кваліфікацію діяння. Однак скасування незаконної постанови про закриття кримінального провадження зумовлює обов`язок органу досудового розслідування та прокурора продовжити досудове розслідування з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та з урахуванням правових висновків, викладених у цій ухвалі.

Керуючись статтями 19, 55 Конституції України, статтями 2, 9, 24, 91, 93, 94, 107, 110, 219, 220, 223, 284, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_4 від 13 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000387 від 03 липня 2020 року задовольнити.

Постанову заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_4 від 13 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000387 від 03 липня 2020 року скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0000387 направити керівнику органу досудового розслідування та прокурору для продовження досудового розслідування з урахуванням висновків, викладених у цій ухвалі.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_9