Єдиний унікальний номер 448/399/26
Провадження № 1-кс/448/63/26
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу

(повний текст)

04.03.2026 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

та захисника підозрюваної ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська матеріали клопотання слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого із заступником керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с.Дідилів Кам`янко-Бузького району Львівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з базовою вищою освітою, заміжньої, працюючої на посаді медичної сестри клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонолгічний клінічний лікувально-діагностичний центр», раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження №0000042 від 20.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, звернувся до суду із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що відповідно до наказу № 80-ВК від 09 серпня 2021 року генерального директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" (далі КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр") ОСОБА_7 , - ОСОБА_4 призначено на посаду сестри медичної клініко-діагностичного амбулаторного відділення з денним стаціонаром КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр".

Відповідно до наказу № 77-ВК від 30 липня 2021 року виконуючого обов`язків генерального директора з кадрового забезпечення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" (далі КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр") ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з 01 серпня 2021 року призначено на посаду завідувача (відділення лікаря-пульмонолога) клініко-діагностичного амбулаторного відділення з денним стаціонаром.

Окрім цього, відповідно до наказу № 07 від 07 січня 2025 року «Про склад та організацію роботи експертних команд фтизіопульмонологічного профілю з оцінювання повсякденного функціонування особи» виконуючого обов`язки генерального директора КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр", ОСОБА_9 включено до переліку лікарів, які можуть бути залучені до проведення оцінювання повсякденного функціонування особи КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр" Центр легеневого здоров`я.

Стверджує, що у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11 лютого 2026 року, ОСОБА_10 , будучи обізнаним у можливості одержання групи інвалідності у зв`язку із наявними захворюваннями, що підтверджується випискою №-84 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, та усвідомлюючи, що оцінювання повсякденного функціонування особи буде проводитися ЕКОПФО КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр", звернувся до члена ЕКОПФО ОСОБА_9 , з метою одержання консультації щодо проходження оцінювання. У цей час, у ОСОБА_9 , яка була усвідомлена, що на розгляді справи з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_10 , вона буде головуючим членом ЕКОПФО, виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_10 . Так, ОСОБА_9 , у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11 лютого 2026 року, перебуваючи у кабінеті №36 на другому поверсі клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Виннички, вул. Медична, 2, під час особистої зустрічі з ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного умислу на одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, висловила ОСОБА_10 протиправну вимогу щодо надання неправомірної вигоди у розмірі 3000 доларів США за прийняття рішення ЕКОПФО КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" про надання йому ІІІ-ї групи інвалідності. Водночас, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_10 , що неправомірну вигоду необхідно надати після проходження оцінювання повсякденного функціонування особи.

В подальшому, ОСОБА_10 , будучи поставленим в умисно створені умови, за яких він вимушений був надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливих наслідків щодо своїх прав і законних інтересів, а саме прийняття рішення ЕКОПФО КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" про відмову у наданні йому ІІІ-ї групи інвалідності, погодився на таку протиправну вимогу.

У точно не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 02 березня 2026 року, ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Виннички, вул. Медична, 2, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, залучила до злочинної діяльності сестру медичну клініко-діагностичного амбулаторного відділення з денним стаціонаром КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" ОСОБА_4 , відвівши їй роль пособника, для одержання від ОСОБА_10 неправомірної вигоди та подальшої передачі ОСОБА_9 .

Так, 02 березня 2026 року членами ЕКОПФО КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр", до складу якої в якості головуючого члена входила ОСОБА_9 , прийнято рішення №56/26/313/Р про встановлення ОСОБА_10 ІІІ-ї групи інвалідності з основним діагнозом «J96.11 Хронічна респіраторна недостатність, тип ІІ».

02 березня 2026 року приблизно о 13:15 год., ОСОБА_4 , будучи залученою ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення у ролі пособника, перебуваючи у коридорі другого поверху клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Виннички, вул. Медична, 2, повідомила ОСОБА_10 , щоб останній слідував за нею. В подальшому, ОСОБА_4 , в ході особистої зустрічі з ОСОБА_10 , яка відбувалася на майданчику сходової клітки другого поверху, повідомила останньому про необхідність прибути до службового кабінету №36 ОСОБА_9 та усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_9 щодо одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 , з метою приховування вчинення кримінального правопорушення, висловила фразу «але тихо, говоріть тихіше, бо можуть слухати».

Так, ОСОБА_9 , 02 березня 2026 року приблизно о 13:20 год., перебуваючи у кабінеті №36 на другому поверсі клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Виннички, вул. Медична, 2, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою приховування вчинення кримінального правопорушення, а також унеможливлення викриття її злочинних дій та уникнення її переслідування правоохоронними органами, повідомила ОСОБА_10 , що неправомірну вимогу необхідно передати ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_10 , 02 березня 2026 року приблизно о 13:30 год., перебуваючи на майданчику сходової клітки другого поверху клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Виннички, вул. Медична, 2, на виконання вказівки ОСОБА_9 , надав, а ОСОБА_4 , діючи умисно, виконуючи відведену їй роль пособника, з метою одержання неправомірної вигоди для ОСОБА_9 , одержала неправомірну вигоду в сумі 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 02 березня 2026 року становило 129 702, 90 гривень, за прийняття рішення експертною командою оцінювання повсякденного функціонування особи КНП ЛОР "Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний центр лікувально-діагностичний центр" про встановлення йому ІІІ-ї групи інвалідності.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає, дії з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України.

02.03.2026 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України, а 03.03.2026 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України.

Стверджує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому є достатні підстави вважати, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, іншу підозрювану, у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим вважає, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

З огляду на наведене, просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 грн., із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою або застава у визначеному розмірі, не зможе забезпечити дієвість кримінального провадження та належну поведінку підозрюваної ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_11 підтримав доводи, що були наведені його колегою прокурором ОСОБА_3 . Зазначив, що наявні ризики, передбачені у ст.177 КПК України, підозрювана ОСОБА_4 може переховування від органів досудового розслідування, може вчиняти тиск на свідків, іншу підозрювану, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Захисник підозрюваної ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні наголосив, що вважає запропонований прокурором запобіжний захід надто суворим. Стверджує, що достатнім для запобігання ризикам, визначеним частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, буде запобіжний захід у виді застави. Разом з тим, розмір такої застави просив визначити в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, обґрунтовуючи вказане, посилався на позитивні характеризуючі дані підозрюваної ОСОБА_4 , кількість утриманців 2ох дітей, одна з яких неповнолітня дитина, недоведеність прокурорами ризиків та неналежної процесуальної поведінки його підзахисної.

Підозрювана ОСОБА_4 підтримала доводи, що були наведені в судовому засіданні її захисником. Покликалась на те, що у випадку обрання їй запобіжного заходу тримання під вартою, просила визначити альтернативний запобіжний захід, такий як застава, не в сумі, яку просить сторона обвинувачення, - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 грн., а в меншій сумі, так як сума запропонована стороною обвинувачення для неї буде затруднена з огляду на її матеріальний стан та сімейні обставини.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурори ОСОБА_3 і ОСОБА_11 обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Розділ II Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п.9 ч.2 ст.131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З аналізу зазначених норм слідує, що запобіжні заходи можуть застосовуватися, зокрема, до підозрюваного. Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (ч.1 ст.42 КПК України).

Як підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 лютого 2026 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000042 розпочате того ж таки дня, зокрема, 20.02.2026 року за ч.3 ст.368 КК України.

03.03.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України, що підтверджується письмовим повідомленням про підозру з відміткою ОСОБА_4 про його отримання 03 березня 2026 року о 14 год. 42 хв.

Отже, у відповідності до вимог ст.42 КПК України громадянка ОСОБА_4 має статус підозрюваної у цьому кримінальному провадженні і щодо неї може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК).

Санкція статті КК України у якій підозрюється ОСОБА_4 передбачає позбавлення волі на строк понад п`ять років. Отже, виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення - ч.3 ст.368 КК України - застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

Разом з тим, на підставі ст.183 КПК слідчий суддя зауважує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінальним провадження.

Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- ризики кримінального провадження;

- обставини стосовно підозрюваного, передбачені статтею 178 КПК України;

- обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Разом з тим, коли йдеться про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слід також зважати на те, чи наявні у справі специфічні ознаки того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (напр., рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Italy), № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

За таких умов слідчому судді належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8,9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі "Murray v.United Kingdom", 14310/88, 28.10.94, п. 55).

В цьому кримінальному провадженні йдеться про ймовірну причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування встановлюються обставини участі ОСОБА_4 у пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурорами поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України.

Для визначення причетності ОСОБА_4 до події кримінального правопорушення слідчим суддею досліджено докази, надані стороною обвинувачення, зокрема:

- заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 від 18.02.2026 року;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 23.02.2026 року;

- протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 28.02.2026 року;

- протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 02.03.2026 року;

- протокол огляду, ідентифікації грошових коштів, а також спеціальних імітаційних засобів у вигляді грошових купюр, які імітують аутентичні грошові кошти від 02.03.2026 року;

- протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_9 від 02.03.2026 року;

- протокол огляду - приміщення клініко-діагностичного амбулаторного відділення КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», що за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с.Виннички, вул. Медична, 2 від 02.03.2026 року;

- повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 02.03.2026 року;

- повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 02.03.2026 року;

- постанови про визнання речовими доказами від 02.03.2026 року.

Аналізуючи доводи сторони захисту про те, що сторона обвинувачення не довела із високим рівнем обґрунтованості наявність в діяннях ОСОБА_4 інкримінованого складу кримінального правопорушення слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» є багаторівневою категорією. В ході перебігу кримінального провадження «обґрунтована підозра» повинна збільшуватись за рівнем «обґрунтованості» припущення про вчинення кримінального правопорушення конкретною особою. Сторона обвинувачення на даному етапі кримінального провадження наводить обсяг доказів, які свідчать про високий ступінь обґрунтованості підозри ОСОБА_4 Cлідчий суддя враховує mutatis mutandis позицію, що міститься у п.95 рішення ЄСПЛ у справі Koroleva v. Russia: «наявність загального ризику, що випливає з організованого характеру злочинної діяльності, може бути прийнятним як обґрунтування для тримання під вартою на початкових стадіях провадження». Разом з тим, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

Досліджені матеріали у взаємному зв`язку з обставинами кримінального правопорушення, дають слідчому судді підстави дійти до висновку про наявність обґрунтованої підозри. Так, з наданих до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 інкримінується пособництво в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. У світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри. Підозра є обґрунтованою, вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із вчиненими кримінальними правопорушеннями. При чому під час розгляду клопотання не виникло будь-якого іншого розумного обґрунтування участі підозрюваної у подіях, про які йдеться, ніж та, щодо якої стверджує прокурор. Розумність версії сторони обвинувачення підтверджується матеріалами судової справи. Зокрема, на даному етапі кримінального провадження факти зазначені в клопотанні, вбачаються такими, що могли мати місце в об`єктивній реальності, і вони в достатній мірі пов`язуються з подією інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення (продовження) яких клопоче прокурор у разі внесення застави, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України);

- знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.177 КПК України);

- незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України);

Заявлені ризики заслуговують на увагу.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то слід зазначити наступне.

Громадянка ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України. Характер інкримінованого правопорушення пов`язаний з корисливою спрямованістю та використанням службового становища (що може свідчити про свідому позапроцесуальну поведінку). Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є тяжким кримінальним правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Разом з тим, самої лише тяжкості інкримінованого злочину недостатньо для висновку про можливі спроби підозрюваної переховуватися, тому вона оцінюється у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі "Becciev v.Moldova", п.58). Отже, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 , у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування "пільгових" інститутів кримінального права у відповідній категорії справ.

Також слідчий суддя зазначає, що досудове розслідування, як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки такої особи. Адже співставлення можливих негативних для підозрюваної наслідків переховування у вигляді її потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

Щодо ризику знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то з даного приводу слід зазначити наступне.

На даний час органом досудового розслідування ще не встановлено повний перелік осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення та не відшукано і в подальшому вилучено усіх речей та документів, які мають важливе значення для встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_4 може знищити чи спотворити такі речі та документи, а також підробити документи з метою створення собі штучного алібі непричетності до вчинення інкримінованого їй злочину.

Слід зазначити те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та стороною обвинувачення проводиться ряд слідчих (розшукових) і процесуальних дій, спрямованих на отримання доказів вчинення як інкримінованого ОСОБА_4 , злочину, так і інших аналогічних злочинів, до вчинення яких вона може бути причетна, тому вірогідність даного ризику вкрай висока.

Також досить вірогідним є заявлений ризик можливого незаконного впливу на свідків та інших співучасників кримінального провадження.

Так, ризик незаконного впливу на свідків також є досить обґрунтованим. Слідчим суддею береться до уваги, що ОСОБА_4 , використовуючи досвід та службове становище, матиме можливість впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Ризик незаконного впливу на інших осіб об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні. Так, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, застосування до підозрюваної запобіжного заходу вбачається обґрунтованим. Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження і належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Щодо обставин, які стосуються особи підозрюваної відповідно до ст.178 КПК України.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків кримінального провадження, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності додаткові відомості щодо кримінального правопорушення та особи підозрюваного.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу враховує такі обставини:

- надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України;

- інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого і у разі визнання підозрюваної винуватою їй загрожує покарання у виді позбавлення волі;

- має на утриманні 2-ох дітей, одна дитина з яких неповнолітня;

- майновий стан підозрюваної можна охарактеризувати як середній (заробітна плата близько 230000 за 2025 рік);

- позитивні характеризуючі дані підозрюваної за місцем праці, міцні соціальні зв`язки.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у слідчого судді переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя погоджується, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваної.

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст.176 КПК України).

В цьому кримінальному провадженні на даному етапі слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, адже цей захід пов`язаний з потенційним доступом останньої до матеріалів, щодо яких встановлений ризик знищення, та свідків, щодо яких можливий ризик впливу, без належних стримуючих заходів. Домашній арешт, в тому числі цілодобовий, хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваної від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

З урахуванням встановлених обставин слідчий суддя вважає, що встановлені ризики можуть бути нівельовані лише із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням відповідного розміру застави, та із одночасним покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, і релевантним встановленим ризикам кримінального провадження.

Щодо визначення розміру застави.

З урахуванням викладених у цій ухвалі доводів слідчий суддя вважає за можливе визначити підозрюваній альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Застосування запобіжних заходів є однією з гарантій кримінального провадження, тому основною метою застави є забезпечення підозрюваним покладених на нього обов`язків і забезпечення здійснення кримінального провадження. Разом з тим, застава у кримінальному провадженні вважається процесуальним примусом, який застосовується до підозрюваного та накладає відповідні зобов`язання не тільки на підозрюваного, а також на іншу особу, яка погодилась внести заставу за підозрюваного (заставодавця).

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч.1 ст.182 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч.4 ст.182 КПК України).

У відповідності до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя, з урахуванням досліджених даних щодо фінансового стану підозрюваної ОСОБА_4 вважає, що запропонований прокурором розмір застави, а саме 266240 грн. є невиправданим за наявних обставин, а тому не може бути застосований. Водночас, вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, який буде відповідним і достатнім, слідчий суддя дійшов висновку, що заставу слід установити в розмірі 133120 грн. (40-ка розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Саме такий розмір з урахуванням майнового стану підозрюваної ОСОБА_4 , на думку слідчого судді, розумно і пропорційно співвідноситься з обставинами цього кримінального провадження, зможе забезпечити належну поведінку підозрюваної, запобігти ризикам кримінального провадження та не є завідомо непомірним для підозрюваної.

Щодо покладення обов`язків.

У зв`язку із визначенням підозрюваній ОСОБА_4 застави та у випадку її внесення, слідчий суддя вважає за необхідне визначити обов`язки, на яких наголошує сторона обвинувачення та які корелюються з встановленими ризиками кримінального провадження, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із території Львівської області, на якій вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Окремо слід зауважити, що згідно зі ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 31, 132, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 205 369, 376, 395, 615 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого із заступником керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 задовольнити частково.

Обрати підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - до 30 квітня 2026 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання, тобто з 15 год. 37 хв. 02 березня 2026 року.

Одночасно визначити підозрюваній ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень, яка може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок - Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, IBAN: UA0000757, , одержувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області.

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок підозрювана ОСОБА_4 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч.4 ст.202 КПК України.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави вона буде вважатися такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрювану ОСОБА_4 , відповідно до ст.194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із території Львівської області, на якій вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 30 квітня 2026 року включно.

Строк дії даної ухвали встановити до 30.04.2026 року включно.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Львівська установа виконання покарання №19».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово Мостиський районний суд Львівської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрювана вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків, а також якщо підозрювана, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід Держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали вручити підозрюваній ОСОБА_4 , прокурору ОСОБА_3 , а також направити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань № 19», - для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 06 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1