Справа № 216/3933/21
провадження 1-кп/216/141/26
ВИРОК

іменем України

13 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001927 від 27.10.2017 року (виділені матеріали) відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровській області, громадянина України, який не працює, не одруженого, освіта - професійно-технічна, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:

- 10.06.2008 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнився 19.03.2010 умовно- достроково на невідбутий строк 10 місяців 5 днів;

- 24.02.2011 Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.3. ст.185, ч.2 ст.186, ч.І ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2008 та визначено до відбуття покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнився 05.02.2014 умовно- достроково на невідбутий строк 9 місяців 12 днів;;

- 27.05.2014 Центрально-Міським районним судом м.Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Центрально- Міського р/с м. Кривого Рогу від 24.02.2011 та визначено до відбуття покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 24.07.2014 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Центрально-Міського р/с м. Кривого Рогу від 27.05.2014 та визначено до відбуття покарання 4 роки 5 місяців позбавлення волі. Звільнився 08.04.2017 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 12 днів.,

- 02 березня 2026 року Металургійним районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 308, ч.2 ст.308, ч.1, 3 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 роки з позбавленням права обіймати будь-які посади в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язаних з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів строком на 2 (два) роки. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_4 , від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю в 2 (два) роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлений час, вступив з раніше йому знайомим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у злочинний зговір направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло - приміщення будинку АДРЕСА_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи повторно, спільно з ОСОБА_4 , 09.10.2017 приблизно о 09.22 годині прибули до території домоволодіння АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 , через паркан потрапив на територію вказаного домоволодіння, та шляхом пошкодження кріплень дерев`яного вікна будинку * проник до його приміщення, відчинивши з внутрішньої сторони вхідні двері до будинку, тим самим забезпечивши вільний доступ до приміщення будинку ОСОБА_4 , який в цей час залишався на вулиці біля вказаного будинку і забезпечував безпеку його дій. Після цього, ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_4 о 09.25 годині 09.10.2017 пройшли до його приміщення, де усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, даючи умисно, таємно, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно викрали належне ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майно, а саме: машинку для стрижки марки «Vitek» VT-1354 GD, вартістю 481,67 гривень; пральний порошок марки «Гала» 3 кг «автомат», вартістю 98,50 гривень; соковижималку «Струмок» вітчизняного виробництва, вартістю 193,33 гривень; праску «Electrolux», вартістю 500,00 гривень; тканинну спортивну дорожню сумку, вартістю 370,00 гривень; бритвений набір «Big», вартістю 200,00 гривень; жіночі джинсові брюки 42-го розміру, вартістю 500,00 гривень; золотий ланцюжок 585 проби, вагою 2,04 г, розміром 50 см, вартістю 1149,20 гривень; золоту прямокутну підвіску з зображенням Божої матері, 5 85 проби, вагою 0,94 г, вартістю 529,53 гривень; золоту обручку 5 85 проби, вагою 2,2 г, вартістю 2600,00 гривень, які склали у знайдену та викрадену ними тканинну спортивну дорожню сумку, та з викраденим майном о 09.47 годині 09.10.2017 покинули вказане приміщення будинку через вхідні двері.

Далі з викраденим майном ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , з місця скоєння злочину зникли, звернувши його на свою користь і розпорядившись ним на свій власний розсуд, чим заподіяли своїми умисними протиправними діями потерпілій ОСОБА_6 майнового збитку згідно висновку товарознавчої експертизи №37/12.1/737 від 15.12.2017 на загальну суму 6622,23 гривень.

Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого за вказаних вище обставин, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2019 визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи в розмірі 790 грн 96 коп. (сімсот дев`яносто гривень дев`яносто шість копійок). Вирішено долю речових доказів.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла в судовому засіданні участі не брала, про дату час та місце проведення розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений зазначив, що послуг захисника не потребує та буде здійснювати свій захист самостійно, свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище та правову кваліфікацію вчинених ним дій. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Повідомив, що засуджує свої дії. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. ОСОБА_4 вказав, що критично оцінює свої дії.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію прокурора, обвинуваченого, усвідомлення обвинуваченим наслідків розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи та правової кваліфікації, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_4 офіційно непрацевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та інших осіб не має, звертався до лікаря нарколога з квітня 2017 року з приводу вживання опіоїдів зі шкідливими наслідками, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Під час судового розгляду обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, засудив свої дії, повідомив, що усвідомив суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та недопустимість подібних дій.

Враховуючи наведене, а також позицію обвинуваченого під час судового провадження, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Приписами ст. 71 КК України визначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України, якщо У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Мотиви призначення покарання

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення вказаного вище кримінального правопорушення в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки із застосуванням ч.4 ст.70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 02 березня 2026 року за ч. 1, 2 ст. 308 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного за цим вироком основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 2 (два) роки, поклавши на обвинуваченого обов`язки передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п.2. п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Обвинувачений просив суворо його не карати та надати можливість виправитись та відшкодувати потерпілій завдані збитки.

Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, характер та конкретні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, вказані вище, визнання обвинуваченим своєї вини як обов`язкової складової його щирого каяття, а також засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його сторін, суд приходить до висновку, що покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Та вважає необхідним призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки. Суд вважає, що відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.ст. 75,76 КК України суд зазначає наступне.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, яке є предметом розгляду у вказаному кримінальному провадженні вчинене 09.10.2017 року тобто до повного відбуття покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.07.2014 року (звільнений 08.04.2017 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 12 днів) та в період умовно-дострокового звільнення, суд вважає неможливим звільнення обвинуваченого від покарання призначеного за цим вироком з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Суд зазначає, що протиправна поведінка ОСОБА_4 свідчить про нехтування ним встановленими суспільством та законами правилами, соціальними цінностями, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності не лише вчиненого діяння, а й обвинуваченого.

На переконання суду застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК не сприятиме ні меті покарання, ні виправленню та перевихованню ОСОБА_4 , а тому обрання йому такого виду покарання, яке належить відбувати реально в умовах повної ізоляції від суспільства, відповідає правилам призначення покарання, визначеним у статтях 50, 65 КК..

Щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України

Згідно вироку Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2026 року яким ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 308, ч.2 ст.308, ч.1, 3 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати будь-які посади в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язаних з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів строком на 2 (два) роки. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_4 , від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю в 2 (два) роки

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнається винним цим вироком вчинені до постановлення вироку Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2026 року.

Отже, вирок Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2026 року залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу.

Враховуючи викладене, а також висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17, положення ч. 4 ст. 70 КК України та ч.1 ст. 71 КК України застосуванню не підлягають.

Зважаючи на наведене, вирок Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2026 року слід виконувати самостійно.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Натомість протилежний підхід ставив би даний суд у позицію суду вищої інстанції, що прямо суперечило би положенням кримінального процесуального закону (ст. 24 КПК) та підривало би презумпцію законності й обґрунтованості попереднього судового рішення (ч. 2 ст. 21 КПК)..

Щодо застосування ч. 1 ст. 71 КК України суд зазначає наступне.

Кримінальне правопорушення, що є предметом розгляду даного кримінального провадження, було вчинено обвинуваченим 09.10.2017 р. тобто до повного відбуття покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.07.2014 року (звільнений 08.04.2017 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 12 днів).

Враховуючи викладене, у справі, що розглядається підлягають застосуванню положення ч.1 ст. 71 КК України.

Правила призначення покарання за сукупністю вироків застосовуються в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Під час складання покарань у порядку зазначеної норми остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 81 КК України, якщо У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

За викладених вище обставин, остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути призначене шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.07.2014 року (невідбутий строк 1 рік 12 днів).

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Суд враховує, що на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_4 в рамках вказаного кримінального провадження не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурором клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу під час судового провадження не заявлялось.

Ураховуючи наведене, а також засади змагальності та дистозитивності кримінального провадження (ст. 22, 26 КПК), суд не вбачає підстав за власною ініціативою вирішувати питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати.

Питання про процесуальні витративирішено судом у вироку Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року (справа № 216/3182/19).

Вирішення долі речових доказів.

Питання про долю речових доказів вирішено судом у вироку Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року (справа № 216/3182/19).

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 56, 65, 66, 71, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, статтями 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.07.2014 року, яка складає 1 рік 12 днів позбавлення волі, та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_4 в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Документи, які приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7