Справа 753/6996/24 Головуюча в суді І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1898/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000351 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Києва, українку з середьою спеціальною освітою, одружену, офіційно не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:

- вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2023 за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, який не сплачено;

- вироком Дарницького районного суду міста Києва від 09.10.2023 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, який ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19.04.2024 замінено на 240 годин громадських робіт;

- вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02.12.2024 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 15 днів,

засуджено за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік;

на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого більш суворим, призначеного вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02.12.2024, остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі;

вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2023, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, ухвалено виконувати самостійно;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , протягом року будучи засудженою за ч.1 ст.309 КК України, 22 лютого 2024 року, близько 14 години, перебуваючи поблизу станції метро «Позняки» та маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини - PVP, для власного вживання, без мети збуту, через мобільний додаток «Телеграм» домовилась з невстановленою досудовим розслідуванням особою про придбання вказаної психотропної речовини та перевівши грошові кошти на банківську карту, отримала повідомлення з місцерозташуванням схованки з психотропною речовиною. Надалі, того ж самого дня, ОСОБА_7 направилась за адресою: м. Київ, вул. Урлівська, озеро «Жандарка», де виявила згорток ізоленти чорного кольору з поліетиленовим пакетиком, в якому містилась кристалоподібна речовина білого кольору, що містила психотропну речовину - PVP, який поклала до кишені штанів, тим самим незаконно придбала та почала зберігати психотропну речовину - PVPдля власного вживання, без мети збуту. В подальшому, ОСОБА_7 була затримана працівниками поліції, якими у останньої було виявлено та вилучено згорток ізоленти чорного кольору з поліетиленовим пакетиком, в якому містилась кристалоподібна речовина білого кольору, що містила психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 0,319 г.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, а саме невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. В обгрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було взято до уваги щире каяття обвинуваченої, а також те, що вказана обставина не заперечувалась стороною обвинувачення та була вказана у обвинувальному акті. Крім того, судом не було взято до уваги перебування обвинуваченої у стані вагітності на момент судового розгляду та ухвалення оскаржуваного вироку. Так, обвинувачена у судовому засіданні повідомляла, що перебуває у стані вагітності, натомість не мала підтвердження вказаних обставин та лише після ухвалення оскаржуваного вироку отримала, після проходження медичного огляду, довідку про перебування на 20-21 тижні вагітності. Також, судом першої інстанції не взято до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання та невелику кількість вилученої психотропної речовини, яка складалась лише з одного згортку. Захисник зазначив, що наведені вище обставини свідчать про понижену суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, а призначене покарання занадто суворим. Просив вироку змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн; на підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02.12.2024, яким призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 15 днів, який виконувати самостійно; на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2025 та остаточно призначити покарання у штрафу в розмірі 2 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який заперечував щодо апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Вирок в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильності кваліфікації її дій учасниками судового розгляду не оскаржувались, а тому вирок у цій частині, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України колегією суддів не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст.404 КПК України колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушень вимог закону при призначенні покарання, то вони, на думку колегії суддів, не грунтуються ні на вимогах закону, ні на зібраних у справі доказах.

Так, відповідно до частин першої і другої ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що психотропна речовина віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин. Судом у повній мірі були враховані дані про особу обвинуваченої, яка офіційно не працює, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину визнала у повному обсязі, проте будучи неодноразово судимою за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень на шлях виправлення не стала та повторно вчинила злочин, пов`язаний з незаконним обігом психотропних речовин, що свідчить про підвищену соціальну небезпеку обвинуваченої та її стійку антисоціальну поведінку. Крім того, судом першої інстанції не встановлено обставин, що обтяжують покарання та не враховано обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття. Так, суд першої інстанції критично сприйняв розкаяння обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та розцінив вказане як можливість уникнення суворого покарання.

Сукупність наведених обставин привели суд першої інстанції до обгрунтованого переконання про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку із чим суд, із урахуванням положень як закону України про кримінальну відповідальність, так і з урахуванням кримінального процесуального закону призначив обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, що є найменшою межею, належним чином мотивувавши своє рішення. При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства.

Із указаними висновками колегія суддів погоджується повною мірою.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом вироку. Посилання захисника на те, що обвинувачена щиро розкаялась, визнала вину, надала правдиві пояснення, жалкує щодо вчиненого та негативно оцінює злочин, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Так, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Колегія суддів звертає увагу, що в даному контексті доводи захисника про щире розкаяння обвинуваченої ОСОБА_7 є неспроможними. Оскільки, обвинувачена неодноразово судима за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, належних висновків не зробила та повторно вчинила аналогічний злочин, у зв`язку із чим колегія суддів вважає щире каяття обвинуваченої способом уникнути покарання.

Щодо прохання захисника про призначення покарання у виді штрафу колегія суддів звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_7 неодноразово засуджувалась вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, який не сплачено, та вироком Дарницького районного суду міста Києва від 09.10.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, який ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19.04.2024 замінено на 240 годин громадських робіт. Крім того, в оскаржуваному вироці судом першої інстанції вказано, що обвинувачена офіційно не працевлаштована, отже стабільного доходу немає, що свідчить про правильність призначеного покарання у виді позбавлення волі строком один рік, як альтеративного покарання, вказаного у санкції ч.2 ст.309 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу, що обвинувачена будучи неодноразово судимою належних висновків не зробила та продовжила антисоціальну поведінку, що свідчить про підвищену суспільно-небезпечну поведінку та неможливість призначення іншого покарання, окрім як позбавлення волі.

Належних доводів для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання шляхом призначення покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян захисником у апеляційній скарзі не наведено і підстав для цього у ході апеляційного розгляду не встановленою, що вказує на необгрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

____________________ _______________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4