Справа №592/1566/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/222/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2026 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2026 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Сумського РУП ГУНП у Сумській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 . Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною йому залишати у нічний час з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з установленням окремих обмежень: 1) не відлучатися з населеного пункту, в якому зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 3) прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого. Строк тримання особи під домашнім арештом не повинен перевищувати 60-ти днів, у межах строку досудового розслідування, тобто з 30 січня 2026 року по 26 березня 2026 року, включно.

Не погодившись із вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2026 року. Ухвалити нове рішення, яким застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Відповідно до ст. 182 КПК України, визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК, а саме двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що слідчим суддею не взято до уваги наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, наявний ризик щодо можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки підозрюваний офіційно не працевлаштований, як слідує з показань останнього, протягом короткого часу листування піддався впливу та пристав на вмовляння щодо вчинення протиправних дій, що свідчить про те, що останній знову зможе вчинити протиправні дії щодо умисного пошкодження майна шляхом підпалу.

Таким чином, неврахування вказаних обставин, призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала вимоги поданої апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою. Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що не має наміру впливати на свідків, переховуватися, провину визнає у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно із ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа.

З матеріалів провадження вбачається, що Сумським РУП ГУНП у Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000254 від 29 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

У межах даного кримінального провадження, 29 січня 2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Колегія суддів вважає, що надані слідчому судді стороною обвинувачення докази на обґрунтування підозри є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку щодо причетності ОСОБА_7 до подій вищевказаного кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже, ризик полягає не в настанні певних негативних для кримінального провадження обставин, а в можливості підозрюваного чи обвинуваченого вчинити спроби на досягнення такого результату. Тому суд має оцінювати існування такої можливості саме на теоретичному рівні відповідно до наявних в провадженні відомостей, передбачених у статті 178 КПК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку із чим, ураховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Серед іншого, колегією суддів не здобуто відомостей про міцні соціальні зв`язки підозрюваного за місцем його постійного проживання, які б були для нього стримуючим фактором від переховування.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим, що наразі жоден із свідків не допитаний у суді і відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів, у той час як КПК встановлена процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК), а тому будучі обізнаним про анкетні дані свідків, підозрюваний ОСОБА_7 може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані та підтверджені.

Крім того, на переконання колегії суддів і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також існує та обумовлюється вчиненням кримінального правопорушення під впливом та умовлянням, що свідчить про можливе продовження останнім злочинних дій направлених на пошкодження майна в м. Суми.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає з батьками, є студентом Сумського національного аграрного університету, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які б могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобіганню встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновками слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та до підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати в нічний час з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня житло, за місцем проживання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Колегія суддів зазначає, що висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваного (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), його поведінки під час досудового розслідування (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя, способу самозабезпечення тощо).

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч.1 ст.131 КПК України). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Так вирішуючи питання про співвідношення домашнього арешту та тримання під вартою колегія суддів зазначає таке.

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є «несуворою» формою ізоляції підозрюваного.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , який є тяжким злочином, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років, його молодий вік, студент, вчинення злочину під впливом та умовлянням невстановлених осіб, направлений на пошкодження майна оператора зв`язку, вчинене за попередньою підготовкою, наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що домашній арешт не зможе ефективно запобігти встановленим ризикам та наявні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 виняткового виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів убачає правові підстави для скасування ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (підозрюваного).

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, що є завідомо непомірними для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Враховуючи майновий стан підозрюваного ОСОБА_7 , а також обставини справи, колегія суддів вважає, що існують підстави для призначення суми застави, визначеної п.3 ч.5 ст.182 КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 грн, яка здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що внесення застави саме в такому розмірі повинно достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених обов`язків. Суду не надано переконливих доказів, що визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного, при цьому апеляційний суд враховує положення законодавства щодо можливості внесення застави як підозрюваним, так і іншими особами.

Враховуючи обставини кримінального провадження, а також те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне проживання, колегія суддів вважає обґрунтованим та достатнім задля забезпечення належної процесуальної поведінки, у разі внесення застави, покласти на нього такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду по першому виклику; не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та засобів зв`язку; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт(и), або інший документ(и), що дає право на виїзд за межі України; утриматись від спілкування зі свідками з приводу обставин, зазначених у повідомленні про підозру.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З урахуванням обставин, встановлених колегією суддів під час апеляційного розгляду, слідчий суддя не дотримався у повній мірі вказаних вимог закону.

Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, у тому числі, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора слушними, клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційним судом про часткове задоволенняя клопотання слідчого.

Керуючись статтями 404,405,407,411,422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2026 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 26 березня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок за наступними реквізитами:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42267878

Банк отримувача Держказначейська служба України м. Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA0084439.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 , 18 червня 2003 року, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду по першому виклику;

- не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт(и), або інший документ(и), що дає право на виїзд за межі України;

- утриматись від спілкування зі свідками з приводу обставин, зазначених у повідомленні про підозру.

Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного, визначити до 26 березня 2026 року включно.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної судом в цій ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та суд.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом, а також наслідки, передбачені ч.ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених обов`язків, застава звертається в дохід держави, а після звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу, з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 цього Кодексу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4