Номер провадження: 11-кп/813/1607/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , та обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2026 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаних кримінальних провадженнях №0000338, внесеному до ЄРДР 12 березня 2024 року, та №0000568, внесеному до ЄРДР 07 жовтня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено, та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 04 квітня 2026 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 гривень, із покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Окрім того, зазначеною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченої та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_8 , кожна окремо, подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що розмір застави для ОСОБА_8 та її родини непомірний.

Оскільки, ОСОБА_8 єдина людина в сім`ї, яка може здійснювати догляд за хворою на онкологію матір`ю та двома бабусями, які не дієспроможні, вона уклала договір від 01.05.2025 року з Управлінням соціального захисту населення в Київському районі, Департаментом праці та соціальної політики ОМР про надання соціальних послуг за доглядом на професійній основі. Оскільки ОСОБА_8 утримується під вартою, сім`я не отримує грошових соціальних виплат, не отримує необхідних ліків, медичних послуг та продуктів.

На підставі наведеного просять ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили її задовольнити.

Враховуючи положення ст.422-1 КПК України, думку учасників провадження, колегія суддів вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора, який повідомлений про розгляд справи належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Київському районному суді м. Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0000338, внесене до ЄРДР 12 березня 2024 року, та №0000568, внесене до ЄРДР 07 жовтня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Оскільки в апеляційних скаргах захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_8 не оспорюють обґрунтованість обвинувачення, як і не оспорює те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що існують заявлені ризики, які виправдовують обрання запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги посилання ОСОБА_8 , що вона здійснює догляд за хворою матір`ю та бабусями, в той же час зауважує, що зазначені обставини не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків, більш того вони не стали стримуючими факторами імовірної протиправної поведінки.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у таких межах, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

На переконання апеляційного суду, на теперішній час проблема наркозлочинності прямо порушує права всіх людей (в тому числі й тих, що не вживають наркотичні речовини) на життя та здоров`я, безпечне середовище, а вживання наркотичних засобів та психотропних речовин наносить невиправну шкоду життю та здоров`ю особи, які відповідно до Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю та потребують пріоритетного захисту з боку держави.

Беручи до уваги, що інкримінований ОСОБА_8 злочин характеризується надзвичайно високим ступенем суспільної небезпеки, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров`ю населення, апеляційний суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченій застави у меншому розмірі.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному судом першої інстанції розмірі, буде достатнім стримуючим фактором для обвинуваченої, щоб запобігти виникненню у неї бажання переховуватись від суду, або будь-яким іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_8 про наявність підстав для зменшення розміру визначеної застави, є безпідставникми, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для запобігання встановленим ризикам.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаної обвинуваченої під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченої під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2026 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаних кримінальних провадженнях №0000338, внесеному до ЄРДР 12 березня 2024 року, та №0000568, внесеному до ЄРДР 07 жовтня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4