Справа № 583/5232/24
Провадження № 1-кп/592/247/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219 від 19.02.2020, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

представника потерпілого за довіреністю: ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19.02.2025 у справі № 583/5232/24, провадження № 11-п/816/21/25 подання голови Охтирського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_7 було задоволено. Матеріали кримінального провадження (справа № 583/5232/25) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, було постановлено направити для розгляду до Ковпаківського районного суду м. Суми. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 19.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125295942) (т. 1 а. п. 179, 180) .

25.02.2025 до Ковпаківського районного суду м. Суми з Сумського апеляційного суду надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України (вхідний № 7126/25 від 25.02.2025) (т. 1 а. п. 1-19, 36-74) .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 суддю Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 було визначено головуючим суддею у справі № 583/5232/24, провадження № 1-кп/592/398/25 (т. 1 а. п. 188) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2025 у справі № 583/5232/24, провадження № 1-кп/592/398/25 справу було призначено до підготовчого судового засідання на 03.03.2025 на 10 годину 00 хвилин в залі судових засідань № 11 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, розташованого за адресою: 40009, м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12. В підготовче судове засідання були викликані особи, які беруть участь у судовому розгляді: прокурор, представник потерпілого, обвинувачений, захисник. Ухвала набрала законної сили 26.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125432346) (т. 1 а. п. 189) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.03.2025 у справі № 583/5232/24, провадження № 1-кп/592/398/25 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000219, відомості за яким 19.02.2020 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, було повернуто старшому групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурору другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 для приведення його у відповідність до вимог КПК України. На ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала не набрала законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125555652, https://reyestr.court.gov.ua/Review/125671438) (т. 1 а. п. 200-202) .

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 583/5232/24, провадження № 11-п/816/775/25 апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 було задоволено. Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.03.2025 щодо повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному проваджені відносно ОСОБА_3 було скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та було призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Ухвала набрала законної сили 18.06.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128216089, https://reyestr.court.gov.ua/Review/128512567) (т. 1 а. п. 246, 248-250) .

09.01.2026 захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про повернення прокурору обвинувального акта, із змісту якого вбачається, що Ковпаківським районним судом м. Суми здійснюється підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000219 від 19.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 425 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України суд проводить підготовку до судового розгляду лише у разі, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 цього Кодексу. П. 3 ч. 3 ст. 314 цього Кодексу передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Ознайомленням з обвинувальним актом та доданим до нього Реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000219 від 19.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 425 КК України стороною захисту було встановлено, що обвинувальний акт складено з порушенням вимог КПК України. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, крім інших відомостей, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Вимоги щодо формулювання обвинувачення наведено у п. 2 Постанови Верховного Суду України від 24.11.2016, колегія якого, проаналізувавши точний зміст положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі, дійшла висновку, що під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення, яка виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. В п. 7 вказаної Постанови Верховний Суд України зазначає, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) , йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. а ч. 3 ст. 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення (Девеер проти Бельгії від 27.02.1980) . Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі Маттоціа проти Італії від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття обвинувачення національними судами. Натомість наведене в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_3 є неконкретним, що не дає йому змоги здійснювати свій захист відповідно до вимог КПК України. В обвинувальному акті в формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_3 , будучи військовою службовою особою, командиром військової частини НОМЕР_1 , неналежно виконав свої службові обов`язки, унаслідок чого військовій частиною на підставі двох державних контрактів з оборонного замовлення № 36СО 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017 закуплено у Корпорації Таско вироби, які не являються 30 мм боєприпасами типу УОФ-8 за притаманними їм тактико-технічним характеристикам, не відповідають специфікаціям контрактів, є непридатними до використання у військовій техніці, чим державі в особі Національної Гвардії України завдано матеріальні збитки у сумі 23318490 грн. . У той же час у формулюванні обвинувачення не конкретизовано, які саме вироби мали бути закуплені на підставі державних контрактів з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017, їх тактико-технічні характеристики, кількість, вартість тощо. Зі змісту обвинувачення не можна зрозуміти з яких складових визначається сума матеріальних збитків 23318490 грн. , тобто яка кількість виробів є непридатними до використання, їх ціна за одиницю, специфікація тощо. В обвинуваченні не конкретизовано, які саме службові обов`язки не виконав або неналежно виконав ОСОБА_3 , а зазначено лише перелік пунктів і статей нормативних актів, які носять загальний характер і безпосередньо не стосуються контрактів з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017. Зі змісту обвинувачення не можна зрозуміти, які саме дії або бездіяльність ОСОБА_3 є протиправними і чи знаходяться ці дії або бездіяльність у прямому причинному зв`язку із шкідливими наслідками у сумі 23318490 грн. . Не надано правової оцінки діям постачальника виробів. Ураховуючи вищевказане, він звертає увагу суду на те, що у зв`язку з неконкретністю обвинувачення та його незрозумілістю сторона захисту не має змоги визначити свою правову позицію та стратегію щодо захисту обвинуваченого ОСОБА_3 в рамках сформульованого обвинувачення. Тобто, обвинувальний акт складено з порушенням вимог ст. 191 КПК України. Невідповідність обвинувачення вимогам ст. 191 КПК України порушує гарантії права ОСОБА_3 на справедливий суд відповідно до п. а ч. 3 ст. 6 Конвенції. Про неконкретність підозри та обвинувачення стороною захисту зверталася увага слідчого і прокурора як під час досудового розслідування, так і під час виконання вимог ст. 290 КПК України, проте ними зазначений недолік не було усунено з посиланням на те, що контракти з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017 містять державну таємницю і мають гриф секретності таємно . На переконання сторони захисту наявність у кримінальному провадженні відомостей, які містять державну таємницю, не може бути підставою для обмеження прав його учасників. Саме такі вимоги визначено у ч. 7 ст. 517 КПК України. Ч. 1 ст. 517 КПК України передбачає, що досудове розслідування та судове провадження у кримінальному провадженні, яке містить відомості, що становлять державну таємницю, проводяться з дотриманням вимог режиму секретності. З іншого боку, ч. 2 ст. 517 КПК України визначає, що процесуальні рішення не повинні містити відомостей, що становлять державну таємницю. Виникає питання, яким чином можна забезпечити конкретність і зрозумілість обвинувачення без викладення в обвинувальному акті відомостей, що становлять державну таємницю. У даному випадку вирішення зазначеного питання потребувало зняття грифу таємності (розтаємлення) відомостей, які наявні у контрактах з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017. Лише після завершення процедури розтаємлення цих контрактів можна було вносити до підозри і обвинувального акта відомості, які у них наявні. Натомість, стороною обвинувачення контракти з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017 не розтаємлені, а наявні у них відомості внесені до підозри та обвинувального акту. З обвинувального акту, який не має грифу таємності, вбачається, що у ньому розкрито відомості з таємних контрактів з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017. Зокрема, в обвинуваченні розкрито наступні відомості: - зміст п. п. 1, 3, 5, 7, 12, 20, 23, 24 таємного контракту № 36СО від 14.10.2017, а також зміст додаткових угод № 1СО від 11.12.2017 і № 2СО від 20.12.2017 до цього таємного контракту; - зміст п. п. 1, 3, 5, 7, 12, 20, 23, 24 таємного контракту № 60СО від 21.12.2017. Передбачаючи заперечення прокурора на твердження сторони захисту щодо протиправного розкриття (розголошення) в обвинувальному акті таємних відомостей з контрактів № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017, сторона захисту звертає увагу суду на наступні обставини. Питання державної таємниці регламентується Законом України Про державну таємницю, Порядком організації та забезпечення режиму секретності з органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, з установах і організаціях , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 02.10.2003 № 1561-12, Зводом відомостей, що становлять державну таємницю , затвердженим наказом Служби безпеки України від 12.08.2005 № 440 та іншими нормативними документами. Для призначення обвинувального акту до судового розгляду, належного проведення судового розгляду та прийняття за його результатами законного, мотивованого та обґрунтованого рішення необхідно попередньо з`ясувати наступні питання: 1. Які саме відомості, що відображаються в контрактах з ДОЗ на закупівлю боєприпасів для нужд оборони, мають обмежений доступ та відносяться до державної таємниці, зокрема: 1.1. Чи є секретними відомості щодо предмету контракту за ДОЗ та його змісту, а саме: щодо номеру контракту, найменування сторін, дати укладання, назви (номенклатури) боєприпасів, кількості боєприпасів, їх вартості, строку виконанню гарантійних зобов`язань тощо. Якщо так, то які саме відомості є секретними як окремо, так і в сукупності. 1.2. Чи є секретними відомості щодо обставин виконання умов контракту за ДОЗ, а саме: щодо кількості переданих боєприпасів замовнику, вартості, дати передавання, їх технічного стану. Якщо так, то які саме відомості є секретними як окремо, так і в сукупності. 2. Чи допускається викладення відомостей, що наведені у п. п. 1.1. і 1.2. , у нетаємних судових процесуальних рішеннях, зокрема, у вироку та інших процесуальних документах і чи не буде порушенням вимог закону України Про державну таємницю відображення цих відомостей в нетаємних процесуальних рішеннях. Ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту, ні суд не мають спеціальних знань у сфері питань щодо віднесення тих чи інших відомостей до державної таємниці. Проте, такі функцій покладено на державного експерта з питань таємниць відповідно до закону у сфері державної таємниці. Ст. 518 КПК України визначає особливості проведення експертизи у кримінальному провадженні, яке містить державну таємницю. Відповідно до ч. 1 цієї статті проведення експертизи щодо законності віднесення інформації у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку до державної таємниці, зміни ступеня секретності цієї інформації та її розсекречування, підготовка висновку щодо завданої національній безпеці України шкоди у разі розголошення секретної інформації чи втрати матеріальних носіїв такої інформації здійснюється посадовою особою, на яку покладено виконання функцій державного експерта з питань таємниць відповідно до закону у сфері державної таємниці. У такому разі на зазначену особу поширюються обов`язки і права, які цим Кодексом передбачено для експертів. Сторона захисту вважає, що для вирішення питання стосовно наявності або відсутності в підозрі і обвинувальному акті відомостей, що становлять державну таємницю, сторона обвинувачення була зобов`язана отримати висновок державного експерта з питань таємниць відповідно до закону у сфері державної таємниці, проте таких дій не виконала. Експертиза з цього питання не провадилася. Судовий розгляд обвинувального акту, який подано прокурором до суду у кримінальному провадженні № 0000219 від 19.02.2020, може призвести до розголошення секретної інформації, яка міститься у державних контрактах з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017. Отже, ураховуючи неконкретність обвинувачення, а також наявність ознак розголошення в обвинуваченні секретної інформації, яка міститься у державних контрактах з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017, сторона захисту вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000219 від 19.02.2020 складено з порушенням вимог КПК України. Таким чином, під час підготовчого судового засідання встановлені підстави для прийняття судом рішення згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а саме: про повернення судом прокурору обвинувального акта, оскільки він не відповідає вимогам КПК України. Ураховуючи зазначене, керуючись ст. ст. 42, 45, 46, 314, 315 КПК України, сторона захисту клопоче про повернення судом прокурору обвинувального акта, як такого, що не відповідає вимогам КПК України (вхідний № 1054/26 від 09.01.2026) (т. 2 а. п. 102-104) .

22.01.2026 захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми доповнення до клопотання про повернення прокурору обвинувального акта, із змісту якого вбачається, що додатково до клопотання сторони захисту про повернення прокурору обвинувального акта, він подає документи, які підтверджують обставини щодо можливого розголошення в обвинувальному акті секретної інформації, яка міститься у державних контрактах з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017, а саме: копію адвокатського запиту до Служби безпеки України та відповідь на нього із Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБУ. В отриманому роз`ясненні СБУ наголошується про наступне: в залежності від того, які саме відомості наведені у контракті та у чому полягає процес його виконання, така інформація може становити державну таємницю, а може до неї не відноситися. Інформація про зміст та процес виконання контракту вважатиметься такою, що становить державну таємницю, якщо ця інформація підпадає під визначення певних статей Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (ЗВДТ) . Якщо відомості, що становлять державну таємницю (які відповідають статтям ЗВДТ) не були в установленому порядку розсекречені, вони не підлягають поширенню у відкритих процесуальних документах, листах, запитах. Поширення секретних відомостей у несекретних документах становитиме порушення Закону України Про державну таємницю . Визначення того, чи належить інформація до державної таємниці, здійснюється шляхом проведення відповідної експертизи, призначення якої має ініціюватись у передбаченому законом порядку . З обвинувального акта, який не має грифу таємності, вбачається, що у ньому розкрито відомості з таємних контрактів з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017. Він звертає увагу суду на те, що стороною обвинувачення контракти з оборонного замовлення № 36СО від 14.10.2017 та № 60СО від 21.12.2017 не розтаємлені, проте наявні у них відомості внесені до підозри та обвинувального акту. Роз`яснення Служби безпеки України, які додаються до цього клопотання підтверджують правову позицію сторони захисту про те, що для вирішення питання стосовно наявності або відсутності в підозрі і обвинувальному акті відомостей, що становлять державну таємницю, необхідно отримати висновок державного експерта з питань таємниць відповідно до закону у сфері державної таємниці. Проте, експертиза з цього питання не провадилася. Ураховуючи зазначене, керуючись ст. ст. 42, 45, 46, 314, 315 КПК України, вцін просив розглянути разом із клопотанням про повернення судом прокурору обвинувального акта документи, які додаються до цього клопотання, а саме: копію адвокатського запиту до Служби безпеки України та відповідь на нього із Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБУ (вхідний № 2795/26 від 22.01.2026) (т. 1 а. п. ) .

В підготовчому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 підтримали клопотання просили його задовольнити та повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

В підготовчому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції прокурор ОСОБА_4 висловився про те, що, на його думку, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Він просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

В підготовчому судовому засіданні представник потерпілого за довіреністю ОСОБА_6 при вирішення вказаного клопотання покладався на розсуд суду.

Вислухавши клопотання та думку захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 , думку обвинуваченого ОСОБА_3 , думку прокурора ОСОБА_4 , думку представника потерпілого за довіреністю ОСОБА_6 , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги, які кримінальний процесуальний закон ставить до обвинувального акта, а саме: щодо осіб, які мають право складати, затверджувати та підписувати обвинувальний акт, щодо змісту обвинувального акта та документів, які до нього додаються, визначено у ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) ; 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) ; 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) ; 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування) ; 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Ч. 4 ст. 291 КПК України визначено, що до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу) ; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Отже можна зробити висновок про те, що підставами для повернення обвинувального акту є його невідповідність саме зазначеним нормам, які розширеному тлумаченню не підлягають. У контексті викладеної вище норми можна зробити висновок про те, що саме на прокурора покладається обов`язок викладення фактичних обставин справи в тому об`ємі, який на переконання останнього був встановлений та доведений під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

На думку сторони захисту, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є неконкретним з огляду на певні не зазначені в ньому обставини, що унеможливить розгляд справи по суті. Разом з тим, такі доводи захисника мають характер оціночних суджень та зводяться до незгоди з висунутим прокурором обвинуваченням, що не може бути предметом розгляду судом на стадії підготовчого провадження, оскільки потребує наданні процесуальної оцінки доказам обвинувачення.

Вимоги до обвинувального акта, які викладені в ч. 2 ст. 291 КПК України стосуються не змісту обвинувального акта, а його форми (реквізитів) . Тобто, на стадії підготовчого провадження суд повинен переконатись у наявності в обвинувальному акті відомостей, зазначених в ч. 2 ст. 291 КПК України, без надання їм правової оцінки. Крім того, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність чи повноту визначення прокурором обсягу обвинувачення або зобов`язувати його змінювати, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Зі змісту п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України вбачається, що повернення обвинувального акта у підготовчому судовому засіданні можливе виключно з підстав невідповідності вимогам цього Кодексу, для ухвалення такого рішення суд має встановити невідповідність форми чи змісту обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК України. З метою недопущення порушення рівності сторін у кримінальному провадженні, суд перевіряє обвинувальний акт та повертає його для доопрацювання прокурору тільки у разі встановлення таких обставин, без усунення яких даний акт неможливо призначити до розгляду.

Обвинувальний акт, в якому сформульовано обвинувачення щодо ОСОБА_3 містить відомості щодо встановлення фактичних обставин справи, відомості про особу, яка, на переконання сторони обвинувачення, вчинила правопорушення, узгоджено нормами кримінального закону з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого. Фактично стороною обвинувачення здійснено дії, які ними вважались необхідними, а тому посилання сторони захисту на відсутність обов`язкових елементів у обвинувальному акті, наявності неточностей, суперечливої інформації, що суттєво ускладнює його сприйняття, розуміння і кваліфіковану оцінку та, відповідно, порушує право на захист від звинувачень, можливо буде підтвердити або спростувати виключно під час дослідження доказів у ході судового розгляду.

П. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 291 КПК України, слід зазначити про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складових: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення ? це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом закону обвинувачення повинно ґрунтуватись на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості тощо.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17, провадження № 51-8914км18 Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив правовий висновок, згідно з яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82858171) .

До цього слід додати, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ст. 338-340 КПК України) , а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України) .

За наявного нормативного регулювання неповнота, необґрунтованість, невідповідність обвинувачення, відсутність доказової бази щодо вчинення обвинуваченими дій, які містять ознаки злочинів, не є предметом оцінки в підготовчому судовому засіданні. Така оцінка може бути здійснена лише в ході розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Що стосується фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, то тут варто відзначити, що за духом закону вони викладаються так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування, і у тому обсязі, який, на його думку, підтверджує сформоване обвинувачення. На підставі цього прокурор на власний розсуд здійснює кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати змінити їх виклад.

Більше того, дискреційні повноваження прокурора щодо викладу фактичних обставин та здійснення правової кваліфікації на власний розсуд не позбавляють сторону захисту права доводити наявність інших обставин, які можуть бути витлумачені на користь обвинувачених, або ж доводити необхідність зміни правової кваліфікації їх діянь.

Таким чином, неконкретність викладу фактичних обставин, формулювання обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, розмежування понять виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення та їх визначення (хоча б умовне) чинний КПК України не містить. За відсутності відповідних нормативних критеріїв унеможливлюється визначення відповідності чи невідповідності обвинувального акта вимогам закону в цій частині. Зазначене призводить до змішування понять виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення , що має наслідком викладення ідентичного викладу різних частин обвинувального акта.

Понад те, вирішення цього питання потребує аналізу змісту обвинувального акта, що створить ситуацію, за якої суд вдасться до оцінки викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, і як наслідок до виходу за межі предмета оцінки, яка здійснюється у підготовчому судовому засіданні, що є неприпустимим з огляду на приписи ч. 3 ст. 26 КПК України.

У зв`язку з цим, виходячи з засади диспозитивності, повернення обвинувального акта з цієї підстави є неможливим.

Щодо повернення обвинувального акта прокурору через можливе порушення режиму секретності (наприклад, включення таємних матеріалів у відкриту частину) , суд вважає, що можливе порушення режиму секретності не є автоматичною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, можливе порушення режиму секретності не належить до переліку підстав для повернення обвинувального акта, передбачених ст. ст. 290, 314 КПК України.

До того ж, беручи до уваги принцип процесуальної економії, суди зобов`язані уникати затягування процесу, якщо недоліки не є критичними для суті обвинувачення.

Ст. 314 КПК України передбачено право суду повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Тобто законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к (https://reyestr.court.gov.ua/Review/75099762) ).

Підставою для повернення обвинувального акта має бути невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті, тим відомостям, які він має містити, згідно з вимогами КПК України. При цьому повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджатимуть повноцінному судовому розгляду.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000219 від 19.02.2020 містить всі відомості, визначені ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, й п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки викладені фактичні обставини, які сторона обвинувачення вважає доведеними є зрозумілими. Обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення з посиланням на статті КК України, тому суд не вбачає подальших можливих перешкод його судового розгляду.

Обвинувальний акт підписано старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , який затвердив означений обвинувальний акт. Тобто вимоги ч. 3 ст. 291 КПК України ним були виконані.

Крім того, до обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Тому суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000219 від 19.02.2020 відповідає всім формальним вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що підстави, які було зазначено захисником, не можуть бути розцінені як беззаперечні для повернення обвинувального акту в розумінні вимог ст. 314 КПК України, а тому заявлене з цього приводу клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 375, 376, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000219, відомості за яким 19.02.2020 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, старшому групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурору другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 для приведення його у відповідність до вимог КПК України, відмовити.

На ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_8