КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

представника Вороньківської

сільської ради ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.12.2025 задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000347, та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 07.11.2025 під час проведення обшуку у приміщенні Вороньківської сільської ради за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Вороньків, вул. Паркова, буд. 2, а саме на: мобільний телефон марки «Apple iPhone 11»; мобільний телефон марки «РОСО»; ноутбук марки «ACER HDMI» - EX215-23-R8T7, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, власники майна ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В обгрунтування апеляційних скарг ОСОБА_8 та ОСОБА_10 навели аналогічні доводи, та зазначали, що відповідно до ухвали Шевченківського _____________________________________________________________________________

Справа № 761/47554/25 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1886/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

районного суду м. Києва від 20.10.2025 р., дозвіл на проведення обшуку надано у приміщенні Вороньківської сільської ради(), проте такий обшук проводився у Виконавчому комітеті Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (колі ЄДПРОУ 44042825).

У ході вказаного обшуку було вилучено належний ОСОБА_8 мобільний телефон Хіаомі та належний ОСОБА_12 мобільний телефон Apple, дозвіл на вилучення яких не надавався вищевказаною ухвалою про дозвіл на обшук. При цьому, власники телефонів добровільно надали доступ та паролі до них, а відтак прокурор мав технічну можливість із залученням спеціалістів здійснити копіювання інформації з телефонів.

Апелянти зазначали, що вилучені телефони є особистим майном, не мають жодного доказового значення у кримінальному провадженні та не відповідають ознакам речових доказів.

Обшук було проведено співробітниками оперативних підрозділів Служби безпеки України, без надання стороні захисту для ознайомлення відповідного доручення слідчого або прокурора на вчинення таких дій.

Крім того, апелянти посилались на наявність сумніву у дотриманні прокурором визначено ч. 5 ст. 171 КПК України 48-годинного строку для звернення із клопотанням про арешт майна, оскільки обшук проводився 07.11.2025 в проміжок часу з 10 год. 07 хв. по 17 год. 34 хв., а клопотання про арешт майна від 08.11.2025 прокурором направлено на адресу суду 09.11.2025, без наявності даних про точний час відправки такого клопотання.

Також апелянти посилались на наявність неточностей та помилок у клопотанні прокурора, зокрема те, що у своєму клопотанні прокурор просив накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку автомобіля Audi А6 р.н.З. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_13 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , хоча майно, на яке прокурор просив накласти арешт, було вилучено у приміщенні Виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Власник майна ОСОБА_8 у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого, ч. 2 ст. 364 КК України.

Вказане досудове розслідування здійснюється за фактом ймовірного зловживання службовим становищем посадовими особами Вороньківської сільської ради під час прийняття рішення щодо продажу земельних ділянок на території відповідної громади.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.10.2025 надано дозвіл на проведення обшуку у приміщенні Вороньківської сільської ради за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Вороньків, вул. Паркова, буд. 2.

Згідно даних протоколу обшуку від 07.11.2025, цього ж дня проведено обшук у приміщенні Вороньківської сільської ради за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Вороньків, вул. Паркова, буд. 2, в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Apple iPhone 11», що належить ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки «РОСО», що належить ОСОБА_8 ; службовий ноутбук марки «ACER HDMI» - EX215-23-R8T7.

Постановою прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 07.11.2025 року, вищевказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

12.11.2025 у межах вказаного кримінального провадження прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, шляхом заборони користування ним, розпорядження та відчуження, яке було вилучене в ході обшуку автомобіля Audi А6 р.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_13 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , а саме: мобільний телефон марки «Apple iPhone 11»; мобільний телефон марки «РОСО»; службовий ноутбук марки «ACER HDMI» - EX215-23-R8T7.

Клопотання прокурора мотивовано необхідністю арешту вищевказаного майна з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.12.2025 задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 07.11.2025 під час проведення обшуку у приміщенні Вороньківської сільської ради за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Вороньків, вул. Паркова, буд. 2, а саме на: мобільний телефон марки «Apple iPhone 11»; мобільний телефон марки «РОСО»; ноутбук марки «ACER HDMI» - EX215-23-R8T7, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів встановила, що при розгляді клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя допустив істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором під час звернення із вищевказаним клопотанням та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Як убачається із матеріалів клопотання про арешт майна, за змістом клопотання прокурор посилався на необхідність накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000347 на майно, вилучене 07.11.2025 під час проведення обшуку у приміщенні Вороньківської сільської ради за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Вороньків, вул. Паркова, буд. 2.

Разом з тим, у прохальній частині поданого клопотання прокурор просив накласти арешт на майно, шляхом заборони користування ним, розпорядження та відчуження, яке було вилучене в ході обшуку автомобіля Audi А6 р.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_13 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_14 .

З наведеного убачається, що прохальна частина клопотання про арешт майна, яке було предметом розгляду слідчого судді, не відповідає його мотивувальній частині, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Розглядаючи клопотання прокурора, слідчий суддя не звернув уваги на вказану обставину, та розглянувши клопотання прокурора, наклав арешт на майно, тимчасово вилучене 07.11.2025 під час проведення обшуку у приміщенні Вороньківської сільської ради за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Вороньків, вул. Паркова, буд. 2, а саме на: мобільний телефон марки «Apple iPhone 11»; мобільний телефон марки «РОСО»; ноутбук марки «ACER HDMI» - EX215-23-R8T7, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, що не відповідає прохальній частині поданого клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На переконання колегії суддів, допущені слідчим суддею вказані порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

За таких обставин, ураховуючи, що слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора про арешт майна без з`ясування всіх обставин, передбачених ст.ст. 172, 173 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 376, 407, 409, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого 07 листопада 2025 під час проведення обшуку у приміщенні Вороньківської сільської ради за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Вороньків, вул. Паркова, буд. 2, майна, а саме: мобільного телефону марки «Apple iPhone 11»; мобільного телефону марки «РОСО»; ноутбуку марки «ACER HDMI» - EX215-23-R8T7, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3