ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/401/26
Провадження №1-кс/477/264/26
УХВАЛА

про арешт майна

30 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000027 від 18 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2026 року прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального впровадження, внесеного до ЄРДР за №0000027 від 18 лютого 2026 року із клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучено 23 березня 2026 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 18 лютого 2026 року за №0000027 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною третьою статті 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлений факт отримання сержантом 3 категорії групи персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_5 та невстановленими службовими особами Інгульського РТЦК та СІІ м. Миколаєва, поєднаним з вимаганням, 24 лютого 2026 року та 23 березня 2026 року неправомірної вигоди у загальній сумі 2400 доларів США за прийняття рішення щодо зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку за порушення правил мобілізаційного обліку.

23 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України в порядку статті 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 було виявлено та вилучено майно, а саме мобільний телефон з сім карткою у ньому, документи військовозобов`язаних осіб а також документи на ім`я ОСОБА_4 .

Оскільки майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 може мати ознаки засобів чи знаряддя вчинення злочину та відноситься до предмету кримінального правопорушення, через що може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_4 , як володілець вилученого майна в судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000027 від 24 березня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2026 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за частиною третьою статті 368 КК України за фактом вимагання військовослужбовцем територіального центру комплектування та соціальної підтримки за попередньою змовою зі службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Під час досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_5 , який дізнавшись про те, що ОСОБА_6 являється військово зобов`язаною особою та перебуває в розшуку за ТЦК, виник злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди разом із невстановленими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому залучивши до протиправної діяльності сержанта 3 категорії групи персоналу ОСОБА_4 , якому розповів деталі свого злочинного плану, на що останній добровільно погодився..

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_5 під час розмови зі ОСОБА_7 , висунув вимогу про надання йому особисто неправомірної вигоди в сумі 2 000 доларів СІІІА за прийняття завідомо незаконного рішення про зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку за порушення правил мобілізаційного обліку.

24 лютого 2026 року о 12:13 год. ОСОБА_7 діючи під контролем правоохоронних органів, передав на вимогу ОСОБА_5 частину неправомірну вигоду в сумі 1200 доларів США за вирішення питання щодо зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних, за порушення правил мобілізаційного обліку.

В подальшому, 23 березня 2026 року, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на вимагання та отримання неправомірної вигоди, зустрівся з ОСОБА_7 у заздалегідь обумовленому місці напроти АЗС «ВОГ», що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Ігоря Бедзая, 12, де отримав другу частину неправомірної вигоди в сумі 1 200 доларів США за прийняте рішення щодо зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку за порушення правил мобілізаційного обліку

Після одержання вказаної неправомірної вигоди, протиправні дії ОСОБА_4 припинені правоохоронними органами та останнього затримано у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

24 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням.

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК України ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено належне затриманому майно: мобільний телефон з сім карткою у ньому, а також документи на ім`я ОСОБА_6 та особисті документи ОСОБА_4 .

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 24 березня 2026 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000027 від 18 лютого 2026 року.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, які полягають у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його арешт повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає орган досудового розслідування, може відповідати критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Оцінюючи перелік вилученого майна на предмет його належності до речових доказів, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора в тій частині, що вилучені кошти є об`єктом неправомірної вигоди, що отримана підозрюваним, тому і мають бути арештовані для забезпечення їх збереження.

Вилучений під час обшуку ОСОБА_4 мобільний телефон може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, зв`язки між особами, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення та містити в собі інформацію, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Матеріали клопотання свідчать, що вилучене під час обшуку затриманої особи майно: мобільний телефон з сім карткою у ньому, довідка з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» на ОСОБА_6 на 2 арк.; витяг ВЛК на ім`я ОСОБА_8 ; військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_6 ; картка медичного обстеження на ОСОБА_9 ; копію паспорта та довідка РНОКПП на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 може мати відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, тому переконливими є доводи прокурора про те, що інформація яка міститься на вказаних речах та документах, може бути використана як докази під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, що вказує на доцільність накладення на них арешту.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Разом з тим, у поданому клопотанні прокурор ОСОБА_3 просить також накласти арешт на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу KRONE НОМЕР_1 ; ID- картка (паспорт) на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_2 ; перепустку на ім`я ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; військовий квиток ОСОБА_4 № НОМЕР_3 ; посвідчення УБД, службове посвідчення особи вручати повістки №171, довідку про перебування транспортного засобу на обліку напівпричепу KRONE НОМЕР_4 ; довідку ВЛК на ОСОБА_4 та договір реєстрації місця перебування ОСОБА_4 , однак слідчим суддею не встановлено наявності у вказаних документах ознак, визначених статтею 98 КПК України, та відповідно їх належності до речових доказів у цьому кримінальному провадженні, оскільки не вбачає можливості використання таких документів як засобу доказування у кримінальному провадженні. При цьому, на думку слідчого судді, хоча такі документи і можуть містити дані, які мають значення для кримінального провадження, проте, такі відомості можуть здобуватись слідчим у інший передбачений КПК спосіб, у тому числі з інших джерел або завдяки застосуванню іншого заходу забезпечення кримінального провадження. Накладення ж арешту на зазначені документи може призвести до порушення прав власника майна, що в даному випадку не відповідає потребам досудового розслідування, тому в частині накладення арешту на особисті документи ОСОБА_4 слід відмовити.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для часткового задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене під час обшуку затриманої особи майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як могло зберегти сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на мобільний телефон з сім карткою у ньому, довідка з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» на ОСОБА_6 на 2 арк.; витяг ВЛК на ім`я ОСОБА_8 ; військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_6 ; картка медичного обстеження на ОСОБА_9 ; копію паспорта та довідка РНОКПП на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою їх збереження як речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

В решті клопотання не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону та в його задоволенні в частині накладення арешту на військово-обліковий документ та посвідчення водія слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:

-мобільний телефон, марки «Samsung Galaxy S23 Ultra»;

-довідку з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» на ОСОБА_6 на 2 арк.;

-витяг ВЛК на ім`я ОСОБА_8 ;

-військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_6 ;

-картка медичного обстеження на ОСОБА_9 ;

-копію паспорта та довідка РНОКПП на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

що було вилучене 23 березня 2026 року в ході проведення особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

В частині накладення арешту на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу KRONE НОМЕР_1 ; ID- картка (паспорт) на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_2 ; перепустку на ім`я ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; військовий квиток ОСОБА_4 № НОМЕР_3 ; посвідчення УБД, службове посвідчення особи вручати повістки №171, довідку про перебування транспортного засобу на обліку напівпричепу KRONE НОМЕР_4 ; довідку ВЛК на ОСОБА_4 та договір реєстрації місця перебування ОСОБА_4 відмовити.

Роз`яснити прокурору, що відповідно до частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12