Справа № 166/1856/25
Провадження 1-кп/166/23/26
ВИРОК

іменем України

17 березня 2026 року с-ще Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000605, відомості про яке внесено до ЄРДР 21 липня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною технічною освітою, одруженого, має двоє неповнолітніх дітей, працюючого керівником ТОВ " Волиньагрогруп", несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Згідно до обвинувального акту ОСОБА_4 , близько 19 години 21.07.2025 року, перебуваючи на березі озера Святе у селі Тур, Ковельського району, Волинської області, в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи протиправність, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи його настання, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , утримуючи у руці ніж, умисно наніс останньому два удари в область шиї ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран шиї з пошкодженням внутрішньої яремної вени, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Так, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства ОСОБА_6 до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були припинені третіми особами, а потерпілому ОСОБА_6 вдалося втекти з місця події.

За викладених вище обставин дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, а саме, закінчений замах на вбивство , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Обвинувачений винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення зазначені в обвинувальному акті, проте умисел його дій направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, але не на смерть . Так, ОСОБА_4 показав, що знайомий з потерпілим протягом кількох років, перебувають з ним у звичайних робочих відносинах. В той день вони разом з потерпілим та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 перебували на березі озера Святе, що в с. Тур Ковельського району Волинської області, де обговорювали робочі питання та відпочивали. Близько 18:00 вони зібрали речі та мали виїжджати по домівках. Він у цей час перебував в автомобілі. Коли до нього підійшов ОСОБА_6 йому здалось, що останній щось хоче забрати з авто і в цей момент він наніс йому два удари ножем в область шиї. Після цього, потерпілий відійшов від автомобіля та ліг під дерево. Зрозумівши що він накоїв, викинув ножі на траву та сів в салон свого авто. Обвинувачений ствердив, що як на момент вчинення злочину, так і на даний час, між ними не було жодних конфліктів, не лунало будь-яких погроз в ту чи іншу адресу, після спричинення ножових поранень він самостійно припинив їх наносити, та не намагався продовжувати свої дії, що свідчить про відсутність умислу на протиправне заподіяння смерті іншій людині. Щиро розкаюється у скоєному, збитки потерпілому повністю відшкодував.

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті час та місце, при зазначених обставинах, обвинуваченим ОСОБА_4 йому було нанесено два ножових поранення в область шиї. При цьому жодних підстав, що передували їх спричиненню, на його думку не було. Потерпілийм ствердив , що як на момент вчинення злочину, так і на даний час, між ними не було конфліктів, від обвинуваченого в його адресу не лунало будь-яких погроз. Сам факт спричинення йому тілесних ушкоджень, тобто, що цьому передувало він пояснити не зміг. Окрім того,підтвердив, що після нанесення ножових поранень ОСОБА_4 , який бачив, що він живий, жодним чином не намагався продовжувати свої дії (що могло б ствердити про намір закінчити злочин), хоча, на його думку, останній мав таку реальну можливість. Потерпілий також зазначив, що будь-яких претензій до обвинуваченого немає, завдані збитки йому повністю відшкодовані.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 показали суду , кожен зокрема, що 21.07.2025 року на зері Святе в с. Тур Ковельського району відпочивали разом з потерпілим та обвинуваченим , вживали спиртні напої. Після цього, як зібрали залишки їжі, збиралися їхати додому. Вони самого моменту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 не бачили, оскільки перебували на певній відстані від автомобіля, де відбувся конфлікт. Почувши вигуки ОСОБА_6 , підбігли до автомобіля, де стояв ОСОБА_4 з ножами в руках. Вони побачили, як потерпілий, тримаючись за шию, відійшов від авто та ліг біля дерева. Також свідки ствердили, що будь-яких погроз ніхто нікому не висловлював. При цьому, вони показали, що після нанесення ножових поранень, ОСОБА_4 не намагався йти чи бігти за потерпілим, не висловлював в його адресу будь-яких погроз, не здійснював спроб залишити місце вчинення злочину, а викинув ножі на траву та пішов в автомобіль, де заснув за водійським сидінням та перебував там до приїзду працівників поліції.

Свідок ОСОБА_10 показав суду , що літом 2025 року відпочивавна озері Святе в с. Тур Ковельського району Волинської області. Моменту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 він не бачив. Разом з тим, почувши вигуки про необхідність надання допомоги підбіг до місця події, оскільки як військовослужбовець має навики у наданні першої медичної допомоги. Потерпілий лежав під деревом, був у свідомості, затиснув руку на шиї, зупиняючи кровотечу. На відстані приблизно 15-20 м від потерпілого стояв ОСОБА_4 з ножами в руках, поводив себе спокійно, агресії не було, при цьому з ним розмовляв його знайомий. Свідок ствердив, що обвинувачений будь-яких погроз відносно потерпілого не висловлював, не намагався йти чи бігти за ним, хоча, на його думку, він мав таку реальну можливість, окрім того не здійснював спроб залишити місце вчинення злочину, а навпаки пішов в автомобіль. ОСОБА_10 весь час перебував разом з потерпілим, слідкував за його станом здоров`я до приїзду медиків швидкої медичної допомоги, які транспортували ОСОБА_6 до медичного зпкладу. Свідок показав, що в період його перебування біля потерпілого, обвинувачений до них не підходив та в його присутності протиправні дії не припинялися третіми особами.

Судом досліджені докази кримінального провадження, на які посилався прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме:

- протокол огляду місця події від 21 -22 липня 2025 з фототаблицями до нього, а також відеозаписом від 21.07.2025, долученим до нього, ділянки місцевості, яка розташована на прилеглій території озеру Святе в с. Тур Ковельського району Волинської області за кординатами 516720407,24.25162036 , де було зафіксовано обстановку після вчинення злочину ( а. с. 17-38 т. 2);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 22.07.2025, відповідно якого затримано ОСОБА_4 ( а. с.45-50 т.2) ;

- повідомленням про травму невиробничого характеру від 21.07.2025 року КНП " Ратнівської ЦРЛ " в поліцію, відповідно до якого ОСОБА_6 поступив до лікарні з діагнозом пошкодження сонної вени зліва , обставини травмування зі слів вдарили ножем. Інформацією цього ж закладу від 15.09.2025 року про те, що ОСОБА_6 проходив лікування з 21.07.2025 по 31.07.2025 , точний діагноз отриманих тілесних ушкоджень різані рани шиї з пошкодженням внутрішньої яремної вени ( а. с. 15,( а. с. 92-96 т. 2);

- ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.08.2025 ( справа № 161/15064/25, прповадження № 1-кс /161/4354/25), якою накладено арешт на майно , вилучене під час обшуку затриманого ОСОБА_4 , а саме на : куртку синього кольору з елементами червоного кольору, шорти камуфльовані синього кольору, труси сірого кольору, капці; під час огляду місця події, проведеного 22.07.2025 на березі озера Святе (Дружби) у селі Тур Ковельського району Волинської області, а саме: автомобіль марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля серії НОМЕР_2 , два мобільні телефони марки «IPhone»; два чохли для ножів; футболка марки «Manguum»; рушник з слідом речовини бурого кольору (далі - РБК); фрагмент тканини (рушник) зеленого кольору з слідом РБК; ніж з полімерною рукояткою; ніж з дерев`яною рукояткою з слідами РБК; змив РБК з зовнішньої поверхні автомобіля; змив РБК з внутрішнього боку дверей автомобіля; змиви зі склянок; сліди рук зі склянок; змив РБК з грунту біля автомобіля; змив з леза ножа з полімерною рукояткою; змив з полімерної рукоятки ножа; змив з дерев`яної рукоятки ножа; змив №1 з леза ножа з дерев`яною рукояткою; змив №2 з леза ножа з дерев`яною рукояткою; змиви РБК з грунту на північ від автомобіля ( а. с. 78-80 т.2).

- постановами про визнання речових доказів від 22.07.2025 року, від 03.09.2025 року згідно яких визнано речовими доказами у кримінальному провадженні вищезазначені предмети, вилучені під час обшуку ОСОБА_4 від 22.07.2026 року та вилучених під час огляду місця події від 21-22.07.2025 року та які оглянуті після проведення судових експертиз відповідно до протоколів огляду речей від 17.09.2025 року, від 19.09.2025 року( а. с. 69-71 т.2, 128-175 т. 3 );

- протоколом огляду речей ОСОБА_6 з фото таблицями від 21.07.2025 року , які добровільно надано ОСОБА_11 , а саме : сандалів коричневого кольору, ремінь чорного кольору, пара шкарпеток чорного кольору, , штани пісочного кольору, футболку типу поло ( а. с. 57-65 т. 2 )

- протоколом огляду речей з фото таблицями від 08.07.2025 року , автомобіль марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , якого вилучено під час огляду місця події від 21-22.07.2025 року, на якому виявлено сліди речовини бурого кольору , які являють собою чотири потіки зверху вниз ( а. с. 66-68 т. 2 );

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.09.2025 за участю потерпілого ОСОБА_6 , разом з його відеозаписом , згідно якого останній показав, що 21.07.2025 під час відпочинку з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 на озері " Святе" в с. Тур Ковельського району Волинської області , знаходячись за кермом автомобіля,під час їх розмови він не замітив , як йому , коли стояв біля відкритих водійських дверей, йому останній заподіяв удар в шию. Після чого, він одразу тримав рукою шию, щоб менше ішла кров ( а. с. 100-106 т. 2);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12.08.2025 року, в ході якого у приміщенні КНП " Ратнівська ЦРЛ " вилучено медичну документацію стаціонарного хворого № 3698 потерпілого ОСОБА_6 у період з 21.07.2025 року по 31.07.2025 року, яку оглянуто відповідно до протоколу огляду від 12.08.2025 року та постановою про визнання документів речовими доказами від 12.08.2025 року визнано речовими доказами ( а. с. 117-157 т. 2)

- висновком експерта № 117 від 19.08.2025, згідно якого в ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді різаних ран ( дві) шиї з пошкодженням внутрішньої яремної вени по ступеню тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння та які утворилися внаслідок травматичної дії предмету з колюче - ріжучими властивостями , можливо при нанесенні удару лезом ножа, мінімальною кількістю контактів не менше двох, терміном утворення відповідає даним вказаним у постанові - 21.07.2025 року (згідно п.2.1.3. п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6 ( а. с. 158-161 т. 2);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.09.2025 року за участю свідка ОСОБА_9 , разом з відеозаписом слідчого експерименту, згідно якого останній на місці відтворив та показав, що 21.07.2025 під час відпочинку його з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 на озері " Святе" в с. Тур Ковельського району Волинської області , останній , знаходячись за кермом автомобіля, а ОСОБА_6 стояв біля відкритих водійських дверей, який крикнув та він побачив, як потерпілий тримається рукою за шию, з якої текла кров. ОСОБА_4 у цей час стояв біля автомобіля , тримаючи ніж у правій руці, а в другій металевий предмет , але чи ніж не впевнений. У цей час обвинувачений ішов за ним , а він зачепився за гілля, коли обернувся , то ОСОБА_4 сів в автомобіль та спершись за кермо заснув ( а. с. 180-186 т. 2);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 20.10.2025 року, з відеозаписом його проведення на двд диску, в ході якого свідок ОСОБА_9 впізнав ножа під № 2 на фототаблицях, який тримав у руках ОСОБА_4 після нанесення удару потерпілому ОСОБА_6 у с. Тур Ковельського району поблизу озера Святе ( а. с. 190 - 193 т. 2)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.09.2025 року за участю свідка ОСОБА_8 , разом з відеозаписом слідчого експерименту, згідно якого останній на місці відтворив та показав, що 21.07.2025 під час відпочинку його з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 на озері " Святе" в с. Тур Ковельського району Волинської області , останнього потерпілий відмовляв сідати за кермо автомобіля, оскільки той п`яний. У цей час коли ОСОБА_4 , знаходиася за кермом автомобіля, а ОСОБА_6 стояв біля відкритих водійських дверей, та голосно крикнув і він побачив, як той тримається рукою за шию, з якої текла кров. ОСОБА_4 у цей час стояв біля автомобіля , тримаючи ножі у двох руках та ішов за ОСОБА_7 , а той зачепився за гілля, коли обернувся , то ОСОБА_4 сів в автомобіль та спершись за кермо заснув ( а. с. 209-215 т. 2);

- інформацією комунального підприємства " Волинський обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катостроф " Волинської обласної ради з долученим ДВД диском, який оглянуто 01.08.2025 року та постановою про приєднання документів та матеріалів кримінального провадження . З проглянутого відеозапису встановлено, що 21.07.2025 року на лінію 103 надійшло повідомлення про необхідність надання допомоги ОСОБА_6 в селі Тур , озеро Святе, зі сторони лісництва " пробита сонна артерія , у людини ножове поранення " ( а. с. 232-239 т. 2 )

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з долученими ДВД дисками, відеозапис на яких проглянуто в судовому засіданні, від 18.10.2025 року із свідком ОСОБА_10 , в ході яких він впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 під № 3 фототаблиці та потерпілого ОСОБА_6 під № 1 , якому надав медичну допомогу 21 липня 2025 року в селі Тур , озеро Святе( а. с. 250-259 т.2)

- висновком експерта № СЕ -19/103-25/9735-Х3 від 30.07.2025 року , згідно якого ніж, який вилучннго в ході огляду місця події 21.07.2025 року за адресою с.Тур Ковельського району Волинської області на березі Озера Святе до холодної зброї не належить ( не має технічної забезпеченості для ураження цілі) та виготовлений саморобним способом ( а. с. 1-8 т. 3 )

- висновком експерта № СЕ -19/103-25/9736-Х3 від 30.07.2025 року , згідно якого ніж, який вилучннго в ході огляду місця події 21.07.2025 року за адресою с.Тур Ковельського району Волинської області на березі Озера Святе до холодної зброї не належить ( не має технічної забезпеченості для ураження цілі) та виготовлений промисловим способом саморобним способом ( а. с. 9- 17 т. 3 )

- висновком експерта № СЕ -19/103-25/9971-БД від 17.10.2025 року , згідно якого генетичні ознаки слідів крові , виявлених у змиві з лежа ножа ( ОБ 1 ) , збігаються з генетичними ознаками букального епітелію ОСОБА_6 , 23.12.1966 року та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність походження ДНК -профілю слідів крові , виявлених у змиві з лежа ножа (ОБ 1) від ОСОБА_6 становить не менше ніж 99,999999999 % ( а. с. 160 - 176 т. 1, 34-66 т. 3 );

- висновком експерта № СЕ -19/103-25/9915-Х3 від 11.08.2025 року , згідно якого два сліди пальців рук , які виялені та вилучені 21.07.2025 року в ході огляду місця події 21.07.2025 року за адресою с.Тур на березі озера Святе ( Дружба) Ковельського району Волинської області , придатні для ідентифікації за ними особи ( осіб) та залишені відповідно великим та середнім пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а. с. 18 - 33т. 3 );

- висновком експерта № 102- МК від 15.09.2025 року , згідно якого на тілі потерпілого ОСОБА_6 відповідно до медичної документації виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран шиї з пошкодженням внутрішньої яремної зони , які утворилися від двохразової дії предмета в якого наявні ріжучі властивості ( не виключається леза клинка ножа) . Тілесні ушкодження , виявлені у потерпілого ОСОБА_6 могли утворитися наданим на дослідження ножем , підтвердженням чому являється досить гостре лезо , а також наявність речовини бурого кольору , схожої на кров ( а. с. 69-73 т. 3 )

- висновком експерта № 105- МК від 15.09.2025 року , згідно якого на задньому лівому крилі автомобілямарки " Ford" д.н.з. НОМЕР_1 виявлено сліди РБК , які являються бризками і утворилися внаслідок падіння крапель крові з висоти під кутом падіння близько 75 градусів ( а. с. 74-78 т. 3 )

- висновком експерта № 104- МК від 15.09.2025 року , згідно якого відповідно до ілюстративних матеріалів до протоколу огляду речей від 21 липня 2025 року на футболці білого кольору в смужку ОСОБА_6 виявлені сліди просочування РБК на спинці, спереду та по рукавах. Дані сліди свідчать про те, що даний одяг стикався з об`єктом , що кровоточив ( тобто з кров`ю , якка витікала з ран шиї) . На штанах світлого кольору наявні ділянки просочування по бокових поверхнях та дещо ззаду обох штанин , спереду на штанах наявні сліди РБК у вигляді " знаків оклику" ( витонченим кінцем повернуте до низу ) , що являє собою бризки, які утворилися від падіння крапель крові від потерпілого, який рухався. Також на штанинах спереду наявні множинні мазки , які є наслідком ковзного зіткнення предметів між якими була деяка кількість крові ( витирання закривавлених рук , розмазування свіжих крапель , бризок і т. ін). Потерпілий на момент нанесення йому тілесних ушкоджень знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні , що підтверджується наявністю певних слідів РБК як на автомобілі так і на одязі потерпілого , а саме бризок крові і їх напаравленість ( а. с. 79-84 т. 3 )

- висновком експерта № 151 від від 19.09.2025 року , згідно якого кров виявлена на одязі ОСОБА_6 ( 0Б№ 1-37) може походити від нього чи іншої особи з групи крові А з ізогемаглютиніном анти -В системи АВО , яка визначена судово- медичною експертизою № 150 від 17.09.2025 року ( а. с. 85- 104 т. 3 )

- висновком експерта № 152 від від 19.09.2025 року , згідно якого кров виявлена на поверхні автомобіля( ОБ 1-2), змиві РБК з внутрішньої сторони дверей водія ( ОБ 3 ), змиві РБК з грунту біля автомобіля ( ОБ 4) , змиві РБК з лежа ножа з дерев`яною рукояткою ( ОБ 5) , змиві РБК з грунту біля дерева ( ОБ 6) виявлена кров людини , що може походити від ОСОБА_6 чи іншої особи з групи крові А з ізогемаглютиніном анти -В системи АВО( а. с. 105-114 т. 3)

- висновком судово - психіатричної експертизи № 285 від 30.09.2025 року , відповідно до якої ОСОБА_4 на час вчинення інкримінованих йому прпотиправних дій не виявляв ознак хронічного психічного захворювання , недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності , перебував у стані простого алкогольного сп`яніння , що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними . У даний час ОСОБА_4 на будь-який психічний розлад не страждає,може усвідомлювати свої дії і керувати ними . Застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує ( а. с. 115-120 т. 3)

- протоколом огляду речей з фототаблицями від 15.09.2025 року ножа, який вилучено під час огляду місця події 21.07.2025 року на озері Святе с. Тур Ковельського району Волинської області , який складається з клинка та ручки загальною довжиною 23 см, на гострому лезі якого виялено речовини бурого кольору , схожі на кров ( а. с. 121 -127 т.3)

- консультативним висновком № 443 від 22.07.2025 року Ковельського МТМО , відповідно до якого ОСОБА_4 о 03:55 год 22.07.2025 року перебував у стані алкогольного сп]яніння ( а. с. 242 т. 3)

У зв`язку з відмовою прокурора від допиту свідків обвинувачення: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , визнано недоцільним їх допит під час судового провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

З огляду на принципи змагальності, безпосередності, диспозитивності, закріплені в ст. ст.22,23,26 КПК України, суд розглянув кримінальне провадження на підставі наведених вище доказів, належність, допустимість та достовірність яких у суду сумнівів не викликає, адже вони отримані у порядку, встановленому КПК України, без порушення закону, узгоджуються один з одним, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд їх прийняв, та вважає такими, що є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.

Зазначені докази підтверджують обвинувачення в тій частині, що близько 19 години 21.07.2025 року, перебуваючи на березі озера Святе у селі Тур, Ковельського району, Волинської області, в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи протиправність, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи його настання, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , утримуючи у руці ніж, умисно наніс останньому два удари в область шиї ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран шиї з пошкодженням внутрішньої яремної вени, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому твердження обвинуваченого ОСОБА_4 , що у нього під час наведених подій не було прямого умислу на настання смерті потерпілого, суд бере до уваги та зазначає, що останній не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, показань обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 , отриманих в судовому засіданні, потерпілий та обвинувачений попередньо були знайомі. Напередодні вчинення злочину, зокрема 21 липня 2025 року, в с. Тур Ковельського району на озері Святе , разом з знайомими розпивали спиртні напої. Після чого, в ході виниклого між ними розмови не керувати автомобілем у стані алкогольного сп`яніння , обвинувачений наніс два удари ножом в область шиї під час цієї розмови. Після чого обвинувачений міг вчинити вбивство, проте добровільно сам пішов до автомобіля, де сів за його кермо та заснув.

Такий перебіг подій,узгоджується із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджувались судом, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , даними, що містяться в протоколі огляду місця події, з доданими до нього фототаблицями, даними, що містяться в протоколах проведення слідчих експериментів, проведеного з участю потерпілого, свідків, вищезазначеними висновками експертиз , які є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву підстав у суду немає.

Так, висновком експерта № 117 від 19.08.2025, згідно якого в ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді різаних ран ( дві) шиї з пошкодженням внутрішньої яремної вени по ступеню тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння та які утворилися внаслідок травматичної дії предмету з колюче - ріжучими властивостями , можливо при нанесенні удару лезом ножа, мінімальною кількістю контактів не менше двох, терміном утворення відповідає даним вказаним у постанові - 21.07.2025 року (згідно п.2.1.3. п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6 ( а. с. 158-161 т. 2);

Викладене в своїй сукупності, а також поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в ннього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у розглядуваному випадку - тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 листопада 2014 року у справі № 5-34кс14.

Під час судового розгляду, з показань обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не мав умислу заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 .

Наявність на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 117 від 19.08.2025.

Водночас, за версією обвинувачення, яке ґрунтується першочергово на показаннях потерпілого та свідків, ОСОБА_4 умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину саморобний ніж , тобто використовуючи предмет небезпечний для життя потерпілого, який знаходився поряд із ним , використовуючи фактор несподіванки, діючи при цьому швидко, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілого, знаходячись в автомобілі на місці пасажирського сидіння , знаходячись обличчям до обличчя ОСОБА_6 , на невеличкій відстані, точна дистанція та розташування в ході досудового розслідування не встановлена, умисно, тримаючи ніж у руці за руків`я, що направлений у бік потерпілого , наніс два удари удар лезом вказаного вище ножа в ділянку шиї.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив той факт, що ОСОБА_4 наніс удари в область шиї спонтанно, тобто як зазначає суд без умислу заподіяння шкоди для настання смерті останнього. Перебіг подій, при якому обвинуваченому було спричинено тілесні ушкодження, під час судового розгляду належними, допустимими і достатніми доказами не знайшли свого підтвердження у взаємозв`язку з моментом нанесення та заподіяння шкоди для настання смерті останньому за наявністю умислу.

Крім того, свідки в судовому засіданні не навели та не підтвердили жодного факту наявності у ОСОБА_4 умислу бажання настання наслідків у вигляді смерті потерпілого. Також суд зазначає, що жоден свідок не був учасником самої події при нанесенні обвинуваченим ОСОБА_4 ударів ножем потерпілому.

На підставі досліджених судом доказів встановлено,що обвинуваченим ОСОБА_4 спричинено ОСОБА_6 умисне тяжке тілесне ушкодження,тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за відсутності прямого умислу на вбивство, що також підтверджується як показаннями самого обвинуваченого, так і результатом проведення слідчих експериментів за участю потерпілого, свідків.

Отже, суд вважає твердження обвинуваченого ОСОБА_14 про відсутність умислу настання смерті потерпілого знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Ретельно проаналізовані доводи сторін кримінального провадження, показання потерпілого та свідків, письмові докази, та встановлені обставини, не дають суду підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, виходячи з такого.

Відповідно до п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, діяння передбаченого відповідною статтею Особливої частини цьогоКодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2020 року в справі №164/1826/17 (провадження № 51-6292 км 19).

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 569/2944/16-к (провадження № 51-4894км18).

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

За версією обвинувачення, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Першочергово, суд акцентує увагу, як на грубий недолік матеріального права, що формулювання обвинувачення, викладене органом досудового розслідування, не містить зазначення причин, з яких злочин обвинуваченим не було доведено до кінця - тобто, припиняється, переривається, не завершується всупереч бажанню особи довести його до кінця, що є обов`язковою об`єктивною ознакою замаху на злочин.

Натомість, як встановлено судом з показань як самої обвинуваченого, так і потерпілого та свідків, у ОСОБА_4 була можливість після нанесення ударів ножом ОСОБА_6 довести свій умисел до кінця, перешкод у нього не було. Крім того, не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства версія обвинуувачення, що ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства ОСОБА_6 до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були припинені третіми особами, а потерпілому ОСОБА_6 вдалося втекти з місця події.

На думку суду, органом досудового розслідування не було зібрано належних доказів, які би беззаперечно підтверджували наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння саме смерті потерпілому, а не тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної в постанові від 17.12.2019 у справі № 756/10059/17-к (аналогічна позиція викладена в постановах ВС від 04.02.2020 у справі № 705/623/18, від 22.01.2015 у справі № 5-35кс14), умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями та наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб та засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів та наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Одна лише локалізація тяжкого тілесного ушкодження та спосіб його нанесення (проникаюче колоте-різане поранення шиї), без урахування інших обставин, не свідчать про умисел ОСОБА_4 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 .

Встановлено також, що після нанесення тілесного ушкодження потерпілому обвинувачений, розуміючи, що потерпілий лише поранений, а не позбавлений життя, та продовжує вчиняти активні дії, зокрема викрикував, що його поранено, з місця злочину не втік, побачив надання медичної допомоги потерпілому, та перебував поруч неподалік від потерпілого. При цьому обвинувачений в період між нанесеним ножовим пораненням і до моменту його затримання, перебував поруч з потерпілим, не був позбавлений можливості довести умисел, про який зазначає сторона обвинувачення, тобто на позбавлення життя потерпілого, до кінця. Вказані обставини не можуть беззаперечно свідчити про наявність в обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілого.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 завдаючи потерпілому ножового поранення об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, припускав та передбачав можливість настання наслідків у виді завдання будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде шкода. Тобто він діяв із неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, тому дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.1ст.121 КК України, як умисне завдання тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи, що в ході судового розгляду прокурором не ставилося питання про зміну правової кваліфікації обвинувачення, суд вважає за необхідне, з метою ухвалення законного та справедливого рішення, вийти за межі висунутого обвинувачення, змінивши правову кваліфікацію, оскільки обвинувачений вчинив кримінально каране діяння, яке за ступенем тяжкості є менш тяжким злочином, проте за яке він повинен нести відповідальність.

Виходячи із сукупності досліджених судом доказів, суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення та перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_4 з ч.2 ст.15 ч. 1 ст.115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки така зміна правової кваліфікації покращує становище обвинуваченого.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керуєтьсяст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, сукупність усіх обставин у справі.

Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбаченихКонституцією України».

Відповідно до ч.2ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У справах "Бакланов проти Росії" та "Фрізан проти Росії" суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. Разом з тим, у справі "Ізмайлов проти Росії" суд встановив, що "для того, щоб втруча-ння вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченомук ОСОБА_4 міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, одружений на утриманні двоє неповнолітніх дітей, має постійне місце роботи.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Обставина , яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та дані про особу обвинуваченого у своїй сукупності, дають достатні підстави для висновку про те, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що передбачений санкцією статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Підстав для застосуванняст.69 КК України, суд не вбачає.

Разом із цим, виходячи із встановлених обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, той факт, що він залишився на місці події, даних про його особу - одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, позитивна характеристика, має посчтійне місце проживання та роботи, враховуючи його вік, стан здоров`я - на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність матеріальних претензій зі сторони потерпілого, який цивільного позову не заявляв, суд дійшов до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, з застосуванням ст. ст.75,76 КК України.

Призначення покарання ОСОБА_4 з застосуванням статті 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Також, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Прокурором клопотання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу під час судового провадження не заявлялось. Враховуючи наведене, а також засади змагальності та диспозитивності кримінального провадження, суд не вбачає підстав за власною ініціативою вирішувати питання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч.9 ст. 100 КПК України.

За приписами ч.4 ст. 174 КПК України, скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.08.2025 .

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 29111,78 грн

Керуючись ст.ст.370,371,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставіст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 29111 ( двадцять дев`ять тисяч сто одинадцять ) грн 78 коп.

Скасувати арешт на майно , накладений накладений ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.08.2025 .

Речові докази: сандалі коричневого кольору , ремінь чорного кольору, шкарпетки чорного кольору , штани світло - коричневого ( пісочного) відтінку , футболку білого кольору - повернути ОСОБА_6 ;

куртку синього кольору з елементами червоного кольору, шорти камуфльовані синього кольору, труси сірого кольору, капці ; автомобіль марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля серії НОМЕР_2 , два мобільні телефони марки «IPhone»; два чохли для ножів; футболка марки «Manguum»; рушник з слідом речовини бурого кольору ; фрагмент тканини (рушник) зеленого кольору з слідом РБК повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ;

ніж з полімерною рукояткою; ніж з дерев`яною рукояткою з слідами РБК; змив РБК з зовнішньої поверхні автомобіля; змив РБК з внутрішнього боку дверей автомобіля; змиви зі склянок; сліди рук зі склянок; змив РБК з грунту біля автомобіля; змив з леза ножа з полімерною рукояткою; змив з полімерної рукоятки ножа; змив з дерев`яної рукоятки ножа; змив №1 з леза ножа з дерев`яною рукояткою; змив №2 з леза ножа з дерев`яною рукояткою; змиви РБК з грунту на північ від автомобіля - знищити;

сліди рук зі склянок , копію медичної картки стаціонарного хворого № 3698 на ім`я ОСОБА_6 залишити при матеріалах кримінального провадження .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_1