ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/968/17 Номер провадження 11-кп/814/271/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000366 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Залісся Чорнобильського району Київської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 6334,48 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 28 липня 2017 року о 01 годині, керуючи технічно-справним автомобілем «Рено Преміум», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Метако»,реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у напрямку м. Харків по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» на 155 км у Пирятинському районі Полтавської області, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та зіткнувся з автомобілем ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який стояв частково на проїзній частині, після чого зіткнувся з автомобілем 3IЛ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який також стояв частково на проїзній частині.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті обох потерпілих.

Вироком Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року апеляційна скарга захисника залишена без задоволення, а апеляційні скарги потерпілого та прокурора задоволені частково. Вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасовано та постановлено в цій частині новий вирок, яким призначено обвинуваченому покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

30 серпня 2022 року колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду задовольнила частково касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 , скасувала вирок Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_9 та призначила новий розгляд в суді апеляційної інстанції, звільнивши засудженого з-під варти.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Зазначає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 не містить формулювання пред`явленого йому обвинувачення, що свідчить про порушення права на захист.

Стверджує, що місцевим судом залишено поза увагою висновок експерта №0267 від 27 листопада 2017 року.

Не погоджується з висновком суду про недопустимість як доказів висновків експертів №646/20-52 від 04 березня 2020 року та №19/12/1-13-СЕ/20 від 11 березня 2020 року з підстав не попередження їх про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, що експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердили свої висновки.

Вказує, що ОСОБА_9 26 вересня 2018 року повідомлено про підозру, а наступного дня - про завершення досудового розслідування, що свідчить про порушення права на захист з огляду на неможливість у такий стислий строк реалізувати право на збирання та подання доказів.

Стверджує, що у висновках експертів №469 від 25 вересня 2017 року та №2053 від 22 січня 2019 року відсутні вихідні дані щодо відстаней 62,4 м та 72,8 м, отриманих під час слідчого експерименту 21 листопада 2018 року та додаткового огляду 19 вересня 2017 року, коли водій ОСОБА_9 об`єктивно міг визначити, що автомобіль «Нива» знаходиться у межах його смуги руху.

Натомість експерти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 при проведенні розрахунків взяли відстань 104,0 м, на якій можливо виявити автомобіль, однак неможливо встановити чи знаходиться він у межах смуги руху ОСОБА_9 .

Звертає увагу, що зупиночний шлях автомобіля «Рено Преміум» з напівпричепом «Метако» складає відповідно 90,6 м та 86,3 м, тобто є більшим, ніж відстань, на якій можливо виявити перешкоду для руху у межах смуги руху транспортного засобу.

Зауважує, що в діях водіїв ОСОБА_13 та ОСОБА_12 наявні порушення п.9.9 «а», п.9.10 «б», п.15.1, п.15.2, п.15.9 «в» та п.19.4 Правил дорожнього руху.

Вважає, що залишивши свої транспортні засоби частково на проїзній частині смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 у темну пору доби, у неосвітленому місці, на шляхопроводі (мосту), де це заборонено, не виставивши знак аварійної зупинки, водії ОСОБА_13 та ОСОБА_12 створили аварійну ситуацію для водія ОСОБА_9 , що виключає його кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №155 від 04 вересня 2017 року у ОСОБА_13 , який приїхав на місце пригоди до виникнення ДТП, при судово-токсилогічному дослідженні крові виявлено етиловий спирт в концентрації 0,4 проміле, проте суд першої інстанції залишив наведену обставину поза увагою.

Наголошує, що відповідно до висновків судових експертиз, наданих стороною захисту, в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути наїзду на нерухомий автомобіль ВАЗ-21213, який частково знаходився на смузі руху автомобіля «Renault Premium», а в його діях відсутні невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України. Натомість, саме дії водіїв ОСОБА_13 та ОСОБА_12 перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.3 ст.286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

При цьому зазначає про безпідставне застосування приписів ст.69 КК України при призначенні покарання, оскільки обвинувачений під час досудового розслідування вину не визнав, а в суді визнав частково, наголосивши про винуватість потерпілих.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить засудити ОСОБА_9 за ч.3 ст.286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Зазначає, що обвинувачений не вчиняв дій, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди, свою винуватість не визнав та не розкаявся.

Звертає увагу, що внаслідок вчиненого ОСОБА_9 злочину настала смерть двох осіб.

Вважає, що місцевим судом не в достатній мірі враховано його думку при призначенні обвинуваченому покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника потерпілого та думку прокурора, які заперечували проти доводів сторони захисту та вважали за необхідне призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання, перевіривши матеріали провадження, дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, згідно з положеннями ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на ч.3 ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Винуватість особи має бути доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

В основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, судом першої інстанції покладено висновок судової автотехнічної експертизи № 469 від 25.09.2017, протокол проведення слідчого експерименту від 21.11.2018 та висновок експерта за результатами проведеної автотехнічної експертизи №2053 від 22.01.2019.

Водночас, місцевий суд визнав недопустимими доказами висновки експертиз, що були надані стороно захисту.

Зокрема, стороною захисту надано висновок автотехнічної експертизи, проведеної експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_14 №646/20-52 від 04 березня 2020 року за фотокопіями матеріалів кримінального провадження, розміщених на флеш-накопичувачі, та висновок автотехнічної експертизи, складеної експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_15 №19/12/1-13-СЕ/20 від 11 березня 2020 року за фотознімками матеріалів кримінального провадження № 0000366 на флеш-накопичувачі.

Вказані висновки експертиз судові експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_15 роз`яснили та підтвердили в судовому засіданні.

Суд першої інстанції визнав такі висновки експертиз недопустимими доказами з огляду на те, що експерти не належним чином попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Твердження захисника про відсутність підстав стверджувати про недопустимість проведених за його клопотанням судових експертиз є слушними.

Так, висновки судових експертів № 646/20-52 від 04 березня 2020 року та 19/12/1-13-СЕ/20 від 11 березня 2020 року містять письмові відомості про попередження експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за статтями 384, 385 КК України.

Зі змісту цих висновків видно, що дослідження проведені за заявою адвоката ОСОБА_8 , разом з якою надано флеш-накопичувач з матеріалами справи в електронному вигляді (фотознімками), а саме: матеріали кримінального провадження в 1 томі на 257 арк, протокол проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2018 року на 13 фотознімках, висновок експерта №2053 від 21 листопада 2019 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи за матеріалами кримінального провадження.

В основу висновків цих експертиз покладено такі докази:

- висновок судової автотехнічної експертизи № 421 від 12 вересня 2017 року щодо місця зіткнення автомобілів;

- висновок експерта за результатами проведеної автотехнічної експертизи № 2053 від 22 січня 2019 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2018 року;

- обвинувальний акт.

Наведені докази, які були дослідженні у висновках експертів №646/20-52 та №19/12/1-13-СЕ/20, були покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 , а отже їх вихідні дані співпадають з тими, які були підставою для висновків експертиз, що покладені в основу обвинувального вироку.

Колегія суддів не встановила жодної із зазначених у законі обставин для визнання доказів недопустимими та під час розгляду кримінального провадження не встановила порушень прав ОСОБА_9 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому визнання висновків експертів №646/20-52 від 04 березня 2020 року та №19/12/1-13-СЕ/20 від 11 березня 2020 року недопустимими доказами не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

З досліджених апеляційним судом доказів видно, що в матеріалах кримінального провадження №0000366 наявний висновок судової автотехнічної експертизи №469 від 25 вересня 2017 року, складений експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_16 , відповідно до якого в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Renault Premium», днз НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Крім того, стороною захисту надано висновок судового експерта ТОВ «Експертна компанія «ІНДЕКС» ОСОБА_18 №0267 від 27 листопада 2017 року, згідно з яким, з урахуванням встановлених в ході додаткового огляду від 19 вересня 2017 року характеристик дорожньої обстановки, водій автомобіля «Renault Premium», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на автомобіль «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №2053 від 22 січня 2019 року, що була проведена на підставі ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 червня 2018 року провідним судовим експертом Сумського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_17 , в даній дорожній ситуації, з моменту об`єктивного виявлення перешкоди для руху у вигляді нерухомого автомобіля ВАЗ-21213, на смузі руху водій автомобіля «Renault Premium», повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

При цьому, експерт врахував дані протоколу слідчого експерименту від 21 листопада 2018 року, згідно з яким встановлено, що автомобіль «ВАЗ-21213» знаходиться на смузі руху автомобіля «Renault Premium» можливо на відстані 62,4 м та дійшов до висновку про наявність у водія автомобіля «Renault Premium» технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця розташування задньої частини автомобіля «ВАЗ-21213», шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України №646/20-52 від 04 березня 2020 року та висновком судової автотехнічної експертизи Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №19/12/1-13-СЕ/20 від 11 березня 2020 року, що були проведені за зверненням сторони захисту, в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Renault Premium» не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, і останній в даній дорожній ситуації не мав можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження №0000366 наявні декілька висновків судових автотехнічних експертиз, які суперечать один одному, колегія суддів призначила комісійну автотехнічну експертизу,яку провели експерти Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».

Як видно з висновку експертів №19715/22108/22109 від 14.08.2023, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_9 відповідали вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху і він не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів та уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України.

Експерти встановили, що в діях ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, експерти зазначили, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 та водія автомобіля ЗІЛ-130, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.9.9.а, п.9.10.б, п.15.1, п.15.2, п.15.14 п.15.9.в та п.19.4 Правил дорожнього руху України та знаходилися з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Диспозиція ст.286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до Правил дорожнього руху, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому належить ураховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення Правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення Правил дорожнього руху можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим є головною, вирішальною умовою, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити та встановити порушення Правил дорожнього руху, які мали місце, але водночас він повинен зазначити у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення Правил дорожнього руху, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу цього злочину.

У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність у їх діях складу злочину потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Оцінюючи висновки всіх проведених автотехнічних експертиз, колегія суддів враховує таке.

Ключовим питанням у цьому кримінальному провадженні є встановлення моменту, який потребував від водія ОСОБА_9 застосування своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу для уникнення дорожньо- транспортної пригоди (діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України).

Як видноз протоколу слідчого експерименту від 21.11.2018, проведеного в ході виконання судового доручення у відповідності до ч.3 ст.333 КПК України на підставі ухвали місцевого суду від 29.08.20218, видимість автомобіля ВАЗ-21213 при вимкненому задньому лівому ліхтарі з місця водія автомобіля Renault Premium становить 104,0 м, а видимість елементів дороги також становить 104,0 м.

Проте на цій відстані (104,0 м) неможливо визначити чи знаходиться ліва задня частина автомобіля ВАЗ-21213 на смузі руху автомобіля Renault Premium, що можливо лише на відстані 62,4 м та 72,8 м.

Відповідно до вимог п.1.10 Правил дорожнього руху України терміни «небезпека для руху» та «перешкода для руху мають наступне визначення:

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Враховуючи визначення термінів «небезпека для руху» та «перешкода для руху», а також приймаючи до уваги обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, в даній доророжньо-транспортній ситуації автомобілі ВАЗ-21213 та ЗІЛ, які розташовувалися в нерухомому стані частково за межами проїзної частини автодороги Харків-Довжанський, а частково на проїзній частині, створювали перешкоду для руху водію автомобіля Renault Premium.

В даній дорожньо-транспортній ситуації перешкода для руху водію ОСОБА_9 , з технічної точки зору, виникла з моменту визначення ним в світлі фар керованого ним автомобіля Renault Premium розташування нерухомого автомобіля BA3-21213 відносно меж проїзної частини дороги, тобто на відстані 62,4 мта 72,8 м, до місця зіткнення.

При розташуванні автомобіля Renault Premium на відстані 104 м від місця зіткнення з автомобілем ВАЗ-21213 з місця водія ОСОБА_9 хоча і видно задній правий габарит та ліхтар автомобіля ВАЗ-21213, контур заднього номерного знаку та світловідбивач заднього лівого ліхтаря, проте з цієї відстані неможливо визначити чи знаходиться ліва задня частина автомобіля ВАЗ-21213 на смузі руху автомобіля Renault Premium.

Тому розташування автомобіля Renault Premium на вказаній відстані (104 м) є умовою, яка не потребує від його водія застосування своєчасних заходів для уникнення дорожньо- транспортної пригоди (діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України).

Ті ж експерти, які вбачали у діях водія ОСОБА_9 порушення п.12.3 Правил дорожнього руху, при розрахунках технічної можливості запобігти наїзду на стоячий частково на проїзній частині автомобіль ВАЗ-21213, брали відстань від місця наїзду у момент виникнення небезпеки (104 м), з чим колегія суддів не може погодитися.

Адже в даному випадку момент виникнення перешкоди для подальшого руху водію ОСОБА_9 мав визначатися з моменту виявлення ним в світлі фар керованого автомобіля Renault Premium розташування нерухомого автомобіля ВАЗ-21213 відносно меж проїзної частини автодороги, коли автомобіль Renault Premium перебував на відстані 62,4 м та 72,8 м.

Враховуючи, що величина зупинного шляху автопоїзда у складі автомобіля Renault Premium з напівпричепом Мetaco в умовах місця даної дорожньо-транспортної пригоди більша за відстань, на якій знаходився даний автомобіль від місця зіткнення з автомобілем ВАЗ-21213 в момент виникнення перешкоди для подальшого руху водію ОСОБА_9 , обвинувачений не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів та уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

Досліджені апеляційним судом висновки №6 від 20 травня 2024 року судової автотехнічної експертизи, проведеної судовим експертом ОСОБА_19 , не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_9 . Адже в цьому дослідженні можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди також оцінювалася з урахуванням початку видимості увімкнених ліхтарів автомобіля ВАЗ-21213 (124,8 м) та при увімкненому тільки правому задньому ліхтарі (104 м), а не з моменту виявлення обвинуваченим в світлі фар керованого автомобіля розташування нерухомого автомобіля ВАЗ-21213 відносно меж проїзної частини автодороги (62,4 м та 72,8 м).

Всупереч доводам представника потерпілого, в даній дорожньо-транспортній ситуації, оскільки зліва від автомобіля Renault Premium, а саме по лівій смузі, рухався легковий автомобіль, дослідження технічної можливості уникнення даної дорожньо-транспортної пригоди для водія ОСОБА_9 шляхом здійснення безпечного маневру об`їзду, з технічної точки зору експерти не проводили, оскільки такий маневр є аварійно небезпечним.

Більше того, органом досудового розслідування ОСОБА_9 не ставилося у провину не здійснення маневру для уникнення ДТП.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши та оцінивши докази, в тому числі всі висновки судових експертиз, з огляду на встановлені фактичні обставини ДТП, вважає, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а тому вирок суду необхідно скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення.

За таких обставин доводи сторони обвинувачення щодо м`якості покарання є неприйнятними.

Отже, апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити, а апеляційні скарги потерпілого та прокурора не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження №0000366 за ч.3 ст.286 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Арешти, накладені ухвалами Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтава від 02 серпня 2017 року на автомобілі ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , «Рено Преміум», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом «Метако», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ЗІЛ-130, реєстраційний номер НОМЕР_4 , скасувати та повернути автомобілі їх власникам.

Речові докази: задні (правий та лівий) ліхтарі з лампочками з автомобіля ЗІЛ-130, реєстраційний номер НОМЕР_4 , а також передню ліву фару покажчика лівого повороту та габаритних вогнів з лампочками, 5 лампочок з заднього правого ліхтаря, частини пошкодженої лампочки з передньої правої фари з автомобіля ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - знищити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4