Справа №127/4664/26
Провадження №1-кс/127/1904/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000060, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб, у мережі Інтернет підшукував малолітніх дітей для реалізації свого злочинного наміру, зустрічі з дітьми та вчинення стосовно них дій сексуального характеру.

ОСОБА_7 використовуючи інформаційно-телекомунікаційні системи, за допомогою застосунку для безкоштовного обміну повідомленнями та медіа файлами познайомився у телеграм каналі «Дайвінчик», що у мережі Інтернет - «Telegram», та, достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочав спілкуватись з нею, проводити дозвілля та підтримувати дружні відносини з метою вчинення стосовно неї дій сексуального характеру, під час чого неодноразово висловлював пропозиції зустрічі малолітній ОСОБА_8 .

Так, з вересня по грудень 2025 року у ОСОБА_7 під час систематичного спілкування із малолітньою потерпілою ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на вчинення розпусних дій щодо останньої.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, спрямовуючи свої протиправні дії на розбещення малолітньої особи, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, використовуючи при цьому її вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе, розуміючи, що остання в силу свого віку недостатньо проінформована про статеві відносини, не може правильно сприймати та розуміти їх моральне та соціальне значення, правові наслідки, з метою розбещення і задовольняючи власні статеві збочення, а також бажаючи викликати у малолітньої збудження статевого інстинкту, спричиняючи шкоду моральному і фізичному становленню малолітньої ОСОБА_8 , вів цинічні розмови із останньою на сексуальні теми, що полягали в обговоренні фізіологічних аспектів сексу та оргазму, рольовому розподілі у сексуальних ситуаціях, що містять ознаки сценарної вербалізації статевих контактів.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, діючи умисно, ОСОБА_7 13 вересня 2025 року приїхав на власному автомобілі «Toyota Tundra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в село Вапнярка, Тульчинського району, Вінницької області, де поблизу даного населеного пункту, точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, зустрівся із малолітньою ОСОБА_8 .

Під час даної зустрічі ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла чотирнадцяти років, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, нормальний фізичний та психічний розвиток малолітньої, користуючись безпорадним станом ОСОБА_8 , в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду, зокрема, в інтимних питаннях, рівня її інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу, 13 вересня 2025 року вчинив із нею дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло потерпілої з використанням своїх геніталій.

ОСОБА_7 12.02.2026 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 та ч. 2 ст. 156 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_8 від 05.12.2025 та 18.12.2025, яка повідомила про обставини вчинення стосовно неї кримінальних правопорушень ОСОБА_7 ; протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, що містять відомості про спілкування на теми інтимного характеру між потерпілою ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_7 ; допитом свідка ОСОБА_9 від 05.12.2025; протоколами огляду мобільних телефонів потерпілої ОСОБА_8 від 05.12.2025, висновком експерта № 1688 від 12.01.2026 за результатами проведення судово медичної експертизи та висновками експерта № СЕ-19/102-25-27154-КТ від 26.12.2025, № СЕ-19/102-25/27151-КТ від 29.12.2025 та № СЕ-19/102-25/27152-КТ від 06.01.2026 за результатами проведення судових комп`ютерно-технічних експертиз, висновком експерта № 2557/25-21 від 19.01.2026 за результатами проведення судової лінгвістичної експертизи, а також іншими матеріалами кримінального провадження та речовими доказами.

Так, ОСОБА_7 на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, покарання за одне із яких передбачено у вигляді позбавлення волі строком до 15 років.

Наведене вказує на те, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) Підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування (п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України). Даний ризик доводиться тими обставинами, що ОСОБА_7 розуміючи, що йому, у разі доведення вини, загрожує покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк або довічне позбавлення волі, а також ухиляючись від мобілізації для проходження військової служби, при нагоді може залишити своє місце проживання і переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, ОСОБА_7 на даний час є підозрюваним в рамках кримінального провадження № 0000641 від 16.10.2025 де підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 156-1, ч. 4, 6 ст. 153 КК України.

2) Підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Даний ризик доводиться тим, що ОСОБА_7 достовірно відомо анкетні відомості та адреси проживання малолітньої потерпілої та свідків, а тому може вчинити тиск на вказаних осіб з метою зміни їх показань.

3) Вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень у формі прямого умислу, він може вчинити інше кримінальне правопорушення. З огляду на викладене може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Вказане свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи вищевикладене, існує необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найбільш суворого забіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, тому слідчий просила клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання слідчого підтримала, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосувати домашній арешт або визначити розмір застави.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання слідчого підтримала.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні вину не визнав, по суті клопотання підтримав позицію захисника.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, характеризуючі дані підозрюваного, прийшов до наступного висновку.

Слідчим управлінням ГУНП України у Вінницькій області розслідується кримінальне провадження №0000060 від 11.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

В рамках вказаного провадження ОСОБА_7 12.02.2026 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 та ч. 2 ст. 156 КК України.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання та доведена прокурором при розгляді даного клопотання.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, санкція ч. 4 ст. 152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Тяжкість можливого покарання може спонукати підозрювану переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків може існувати не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що підозрюваному відомі персональні дані свідків у кримінальному провадженні, потерпілої, яка є малолітньою особою, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на вказаних осіб, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Саме тому однією з основних цілей запобіжного заходу є зведення до мінімуму можливостей ОСОБА_7 контактувати з іншими особами, окрім як у межах, достатніх для забезпечення встановлених законом прав підозрюваного.

Враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, продовжується відшукання речових доказів, без застосування дієвого запобіжного заходу, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та доведення вини останнього, а також перешкоджати здійсненню належного досудового розслідування.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, працевлаштований, має постійне місце проживання. Разом з тим, це не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини на даний час не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Також суд звертає увагу на наявність іншого кримінального провадження № 0000641, в якому ОСОБА_7 06.12.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 156-1, ч. 4, 6 ст. 153 КК України, які відповідно до ст. 12 КПК України є тяжким та особливо тяжким злочинами та стосуються малолітньої особи.

На момент розгляду клопотання відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_7 в умовах СІЗО при ДУ «Вінницька УВП (№ 1)», зокрема, за станом здоров`я, сторонами не надано, тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження. Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, які вказані слідчим та доведені матеріалами справи. Тому, для досягнення мети застосування запобіжних заходів, на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Своїми діями ОСОБА_7 показав зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміновані кримінальні правопорушення, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла чотирнадцяти років, розуміючи суспільну небезпеку злочину, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість,користуючись безпорадним станом ОСОБА_8 , в силу її малолітнього віку,проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 підозрюється, вагомість наявних доказів вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, характер вчинених злочинів в умовах воєнного стану, систематичність злочинної діяльності, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, необхідність забезпечення безпеки потерпілої, суд приходить до переконання, що визначення будь-якого розміру застави в даному випадку є недоцільним.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, характеризуючі дані підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, умисний корисливий мотив, в період дії воєнного стану, а також, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого обґрунтоване та існують підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з дня фактичного затримання особи, тобто з 12.02.2026 по 12.04.2026 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя