ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

суді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань за № 0000989 від 04.10.2024 року, за апеляційною скаргою з доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 16 січня 2026 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 16 січня 2026 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та за його вчинення призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_8 у сумі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень моральної шкоди та 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

Вирішено долю речових доказів.

ЄУНСС: 726/184/25 Головуючий суддя у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/112/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Як встановлено судом першої інстанції та апеляційним судом, 04 жовтня 2024 року, близько 03 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на проїжджій частині дороги за адресою: с. Чорнівка, Чернівецького району, Чернівецької області по вул. Андрія Шептицького, неподалік будинку № 16, діючи умисно, протиправно, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, який виник у нього з потерпілим - ОСОБА_8 , діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій і відповідні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар обухом сокири в лобно-тім`яну ділянку зліва та один удар обухом сокири в ділянку лівого стегна, внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в лобно-тім`яній ділянці зліва; синець із садном в ділянці лівого стегна та крайові переломи коронок обох перших зубів на верхній щелепі, що згідно висновку Чернівецького ОБСМЕ № 782 від 17.12.2024 відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що останні просять оскаржуваний вирок скасувати. Ухвалити рішення, яким призначити новий розгляд справи стосовно ОСОБА_6 у суді першої інстанції Новоселицький районний суд Чернівецької області.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону при ухвалені судового рішення у даному кримінальному провадженні допустив невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджували, що Садгірський районний суд м. Чернівців грубо порушуючи вимоги ст. 32, п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, незаконно здійснив кримінальне провадження, так, як кримінальний проступок був вчинений не у межах його територіальної юрисдикції.

Вказували, що 20.08.2025 року, під час чергового судового засідання представником потерпілого було заявлено клопотання про допит лікаря карети швидкої медичної допомоги, який 04.10.2024 року надавав першу медичну допомогу потерпілому ОСОБА_11 , однак представник потерпілого, маючи в наявності медичну картку свого довірителя, де конкретно вказано прізвище ім`я та по батькові цього лікаря, в своєму клопотанні жодним чином це не вказав, тобто його клопотання було необґрунтованим і не повним, оскільки не вказувалось кого саме він хоче викликати на допит та попри це, суд задовільнив клопотання та проігнорував клопотання сторони захисту про його роз`яснення.

Зазначали, що судом у оскарженому вироку було зазначено що « ОСОБА_6 … умисно наніс останньому один удар обухом сокири», хоча опитаний в судовому засіданні медичний експерт ОСОБА_12 , який повністю підтвердив в судовому засіданні висновки надані в його експертному дослідженні, вказував, що характер ушкоджень, виявлених на голові потерпілого, а саме рана з гострими рівними краями(щілиноподібна) виникнула в результаті удару гостро-рублячої частини сокири. Нанесення удару обухом сокири повністю виключається зважаючи на форму ран, що на думку апелянта, свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертали увагу суду на те, що районний суд при призначенні покарання обвинуваченому хоча і зазначив у вироку, однак не в достатній мірі врахував, що останній є особою з інвалідністю 3 групи, його вік, матеріальний стан, те, що він був позбавлений батьківського піклування з народження і виховувався в сиротинці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повне визнання ним вини, його стан здоров`я та безпідставно призначив максимальне покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті.

Вважали, що вищевказані обставини могли дати суду першої інстанції підстави призначити ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Не дотримавшись справедливості та пропорційності при призначенні покарання, районний суд, на думку апелянтів, не дотримався принципу розумності та співмірності ухвалюючи рішення по заявленому цивільному позову та задовольняючи цивільний позов потерпілого, а саме 151 400 грн моральної шкоди. Вказуючи у вироку про те, що ОСОБА_6 є непрацездатною особою, тобто особою без постійних засобів існування, на думку апелянта, суд знехтував непомірністю цивільного позову.

Зі змісту доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 вбачається, що останні не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини у скоєному кримінальному проступку, просять змінити оскаржуваний вирок. Ухвалити рішення, яким призначити ОСОБА_6 нове покарання не пов`язане з обмеженням волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 хоча і зазначив у вироку, однак не в достатній мірі врахував, що обвинувачений є особою з інвалідністю 3 групи, його молодий вік, матеріальний стан, те, що він був позбавлений батьківського піклування з народження і виховувався в сиротинці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повне визнання ним вини, його стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки.

Вказували, що судом при задоволенні цивільного позову потерпілого не було взято до уваги той факт, що через наявну інвалідність ОСОБА_6 не може знайти постійного джерела доходів. Вказуючи у вироку про те, що ОСОБА_6 є непрацездатною особою, тобто особою без постійних засобів існування суд знехтував неправомірністю цивільного позову, в якому явно була завищена сума відшкодування.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Однак надійшли заперечення від представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , з доповненням, зі змісту яких вбачається, що представник ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а подану апеляційну скаргу, з доповненням, без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку, вимоги апеляційної скарги з доповненням, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу з доповненням задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у ній, міркування прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненням, оскільки вважає вирок районного суду законним та обґрунтованим, позицію потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 , які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги з доповненням, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та доповненні до неї, та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України відповідають фактичним обставинам справи, і відповідно до вимог ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного перегляду, адже, в цій частині вирок суду обвинуваченим та його захисником не оскаржувався.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинуваченим та його захисником оскаржується, зокрема, правильність призначеного ОСОБА_6 покарання.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що воно обране обвинуваченому без належного врахуванням ст.ст. 50, 65 КК України, а також Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке є максимальною межею санкції інкримінованої йому статті, районний суд належним чином не вмотивував своє рішення, а тому, у відповідності до вимог ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за можливе змінити вирок суду в цій частині.

Пом`якшуючи призначене покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку проти життя та здоров`я особи, особу винного, який раніше не судимий, є особою молодого віку, матеріальний стан не працевлаштований, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є осудним, був дитиною, що позбавлена батьківського піклування, стан його здоров`я, зокрема, що останній є людиною з інвалідністю 3 групи, наявність міцних соціальних зв`язків.

Обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, як судом першої інстанції так і апеляційною інстанцією не встановлено.

Окрім того, апеляційний суд також враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, Суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Разом із урахування вищевказаного, а також характеру вчиненого проступку, думки потерпілої сторони, поведінки обвинуваченого до і після вчинення кримінального проступку, віку, стану здоров`я обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зокрема його відверту негативну оцінку наслідків вчиненого, його матеріального стану, апеляційний суд вважає за необхідне, пом`якшити обвинуваченому призначене покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у наближених до мінімальних меж санкції інкримінованої йому статті виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (однієї тисячі сімсот) грн.

На думку колегії суддів, саме таке покарання для обвинуваченого відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, є співмірним зі ступенем тяжкості вчиненого ним кримінального проступку і даним про його особу, справедливим, необхідним і достатнім, сприятиме досягненню мети покарання, що регламентована у ст. 50 КК України.

Судом першої інстанції та судовою колегією апеляційного суду, не встановлено підстав для застосування ст. 69 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Разом з цим, на переконання судової колегії апеляційного суду, не допустив районний суд помилки при задоволенні заявленого потерпілим ОСОБА_8 цивільного позову, зокрема, розміру моральної шкоди, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Приписами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому у визначеній сумі, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні його страждання від вчиненого щодо нього кримінального проступку, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, характер, обставини скоєного кримінального проступку, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень та небезпечний спосіб нанесення їх, а саме нанесення ушкодження сокирою, нанесення ушкодження в голову, моральні та фізичні страждання потерпілого, зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану, вирішив поданий цивільний позов в повній відповідності з вимогами законодавства, а також з принципами розумності та справедливості, а тому доводи апелянтів щодо порушень вказаних принципів та необґрунтованого розміру грошового відшкодування моральної шкоди є такими, що не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, на думку колегії суддів, сума стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого в розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень є обґрунтованою та не підлягає зміні.

Що стосується доводів сторони захисту про грубе порушення районним судом вимог ст. 32, п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, то судова колегія апеляційного суду вважає за необхідне вказати, що об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 357/10207/21 дійшла висновку, що у разі виявлення обставин, що можуть вплинути на визначення підсудності, після початку судового розгляду, продовження розгляду справи судом, який розпочав такий розгляд, не становить «порушення правила підсудності», зазначеного в п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, і не є підставою для скасування судових рішень.

Окрім цього, стороною захисту, яка була обізнана про можливе порушення підсудності, під час судового розгляду справи у суді першої інстанції не було заявлено клопотання щодо зміни підсудності.

Разом з цим, судова колегія апеляційного суду, погоджується з твердженнями захисника про те, що судом у оскарженому вироку було зазначено що « ОСОБА_6 … умисно наніс останньому один удар обухом сокири», хоча опитаний в судовому засіданні медичний експерт ОСОБА_12 , який повністю підтвердив в судовому засіданні висновки надані в його експертному дослідженні, вказував, що характер ушкоджень, виявлених на голові потерпілого, а саме рана з гострими рівними краями(щілиноподібна) виникнула в результаті удару гостро-рублячої частини сокири. Нанесення удару обухом сокири повністю виключається зважаючи на форму ран, що на думку апелянта, свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, однак зміна формулювання нанесення «обухом» сокири або її «гостро-рублячою» частиною сокири не може потягнути за собою зміну локалізації заподіяних обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень або по впливати на зміну їх тяжкості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

При цьому, згідно приписів п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, зокрема, пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи все вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення поданої апеляційної скарги та зміни оскаржуваного вироку суду першої інстанції саме в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 16 січня 2026 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в частині призначеного покарання, змінити.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (однієї тисячі сімсот) грн.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач: Судді:

____________ _______________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3