Справа № 751/832/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/70/26
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

власника майна ОСОБА_6

його представника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 та накладений арешт на майно, яке вилучене 26 січня 2026 року під час проведення обшуку за місцем фактичного знаходження адміністративної будівлі СФГ «ЛАН», що розташоване в с. Шестовиця Чернігівського району Чернігівської області, в межах земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:000:5632 та :01:000:0184, із забороною відчуження, розпорядження та користування цим майном, та окрім значного переліку документів накладений арешт на мобільний телефон марки «Oppo Reno 5 Lite C3P 2205», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Накладено арешт на майно, яке вилучене 26 січня 2026 року під час проведення обшуку автомобіля марки «Шевроле Ніва», р.н. НОМЕР_3 , із забороною відчуження, розпорядження та користування фінансовими документами з печатками без підписів, які належать СФГ «ЛАН».

Накладений арешт на майно, яке вилучене 26 січня 2026 року під час проведення обшуку екскаватора гусеничного, марки «ЕО-4111» н.з. НОМЕР_4 , із забороною відчуження, розпорядження та користування, а саме на блокнот із чорновими записами, який належить ОСОБА_10 .

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла висновку, що виявлене та вилучене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах власника вилученого майна ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно ОСОБА_6 скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно вилучене 26 січня 2026 року під час обшуку в адміністративній будівлі СФГ «ЛАН», а саме на мобільний телефон марки «Oppo Reno 5 Lite C3P 2205», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження захисник вказує на те, що повний текст ухвали слідчого судді був проголошений 02 лютого 2026 року, з яким сторона захисту змогла ознайомитись цього ж дня через систему «Електронний суд». З огляду на викладене, апелянт вважає, що встановлений п`ятиденний процесуальний строк на подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді був пропущений з поважних причин.

Вимоги апеляційної скарги в частині скасування арешту на мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 , апелянт обґрунтовує тим, що положеннями частини третьої статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У даному контексті та з огляду на положення кримінального процесуального закону, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту на майно, захисник зазначає, що за змістом оскаржуваної ухвали, вилучення під час обшуку та накладення арешту на мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 , зумовлений тим, що слідчий, провівши на місці обшуку огляд цього мобільного телефону, припустив, що у ньому може бути наявне видалене листування, яке має відношення до даного кримінального провадження.

У той же час, мобільний телефон є лише матеріальним носієм інформації та сам по собі не є необхідним доказом. Саме тому, під час проведення слідчим безпосереднього огляду мобільного телефону, його власник ОСОБА_6 добровільно надав працівникам поліції мобільний телефон, який не містив будь-яких паролей захисту. Отже, сторона обвинувачення мала технічні можливості здійснити його огляд за участю спеціалістів та скопіювати дані для того, щоб не втручатися у права особи.

Зазначає, що будь-яких відомостей (зокрема «листування, яке має відношення до даного кримінального провадження» як це припустив слідчий) мобільний телефон не містив та не містить.

У той же час, під час здійснення обшуку органом досудового розслідування не було залучено спеціаліста, який би міг скопіювати наявну на пристрої інформацію без вилучення такого у власника.

При цьому, слідчим суддею фактично не було враховані приписи ч. 3 ст. 170 КПК України, за змістом яких, арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний із подоланням системи логічного захисту.

Попри це, слідчим все ж було вилучено мобільний телефон ОСОБА_6 , а слідчим суддею накладений на нього арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Тим більше, частиною 2 статті 264 КПК України визначено, що не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або її частини, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Крім цього, в порушення положень ст. 94 КПК України, матеріали кримінального провадження, як і ухвала слідчого судді, не містять жодного доказу, який би підтверджував факт чи ознаки вчинення власником мобільного телефону ОСОБА_6 будь-якого кримінального правопорушення.

За вказаних обставин, відсутні підстави для накладення арешту на мобільний телефон ОСОБА_6 , адже, сторона обвинувачення має можливість зняти інформацію з електронних інформаційних систем та скопіювати інформацію, яка ймовірно, на думку сторони обвинувачення, міститься на вилученому мобільному телефоні.

Заслухавши доповідача, власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, просили врахувати відсутність підстав для вилучення майна, а також того, що вилучений мобільний телефон не відповідає критеріям ст. 98 КПК України та не може бути використаний для доведення обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки не містить таких відомостей, а ОСОБА_6 не має жодного статусу у даному кримінальному провадженні, прокурора, яка заперечувала проти доводів сторони захисту, вказуючи, що телефон переданий кіберполіції для перевірки інформації на ньому тільки 09 лютого 2026 року, і буде повернутий власнику негайно, інформація на телефоні може бути використана для доведення обставин у кримінальному провадженні, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів провадження слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000488 від 27 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час виконання умов договору на закупівлю послуг №010525 від 01 травня 2025 року, укладеного між КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради () в особі директора ОСОБА_11 та СФГ «ЛАН» () в особі голови ОСОБА_12 , предметом якого є надання послуг з вивезення осаду стічних вод з мулових майданчиків каналізаційних очисних споруд КП «Чернігівводоканал», об`ємом 24 977 тонн на загальну суму 6 992 160,84 грн., службові особи КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради та СФГ «ЛАН» організували протиправну схему та фактично залучили працівників і спеціальний транспорт КП «Чернігівводоканал» для виконання робіт із очищення, завантаження транспортних засобів осадом стічних вод з подальшим внесенням недостовірних відомостей до актів виконаних робіт СФГ «ЛАН».

Окрім того, в порушення вимог діючого законодавства, з 19 травня 2025 року почали систематичний вивіз та розміщення осаду стічних вод з мулових майданчиків очисних споруд КП «Чернігівводоканал» на земельних ділянках сільськогосподарського призначення, що призводить до забруднення земель важкими металами, що містяться в таких осадах.

Встановлено, що фактичне розміщення з подальшим зберіганням осаду стічних вод з мулових майданчиків очисних споруд КП «Чернігівводоканал» здійснюється на двох локаціях, які розміщені на шістнадцяти земельних ділянка з відповідними кадастровими номерами.

Згідно протоколу випробування ґрунтів із шести земельних ділянок від 25 серпня 2025 року за №45 встановлено перевищення гранично допустимих концентрацій свинцю, кадмію, міді, цинку, марганцю, нікелю, кобальту, що може вказувати на забруднення земель.

14 січня 2026 року ухвалою слідчого судді був наданий дозвіл на проведення обшуку та 26 січня 2026 року проведений обшук за місцем фактичного знаходження адміністративної будівлі СФГ «ЛАН» в селі Шестовиця Чернігівського району Чернігівської області, де окрім ряду документації, був вилучений мобільний телефон марки «Oppo Reno 5 Lite C3P 2205», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , які належать заступнику директора СФГ «ЛАН» ОСОБА_6 .

Також були проведені обшуки автомобіля марки «Шевроле Ніва», р.н. НОМЕР_3 , та екскаватора гусеничного, марки «ЕО-4111» н.з. НОМЕР_4 , з подальшим вилученням виявлених у них документів.

Постановою слідчого від 27 січня 2026 року всі вилучені під час проведених 26 січня 2026 року обшуків документи та мобільний телефон були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000488 від 27 травня 2025 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з матеріалів провадження, звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна прокурором чітко визначено мету зазначену в законі для арешту майна, з належним обґрунтуванням доведено необхідність арешту саме з цією метою.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали про арешт майна слідчим суддею було враховано, що вилучені під час обшуків речі вірно визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки під час розгляду клопотання про арешт майна прокурором було доведено, що існують обґрунтовані підстави вважати, що виявлені та вилучені під час обшуків документи щодо організації вивезення осаду стічних вод з мулових майданчиків каналізаційних очисних споруд КП «Чернігівводоканал», оригінали талонів зважування СФГ «ЛАН» осаду стічних вод, рахунки-фактури, звірка розрахунків, блокнот із чорновими записами, а також мобільний телефон, який належить заступнику директора СФГ «ЛАН», тощо могли використовуватись під час підготовки до вчинення кримінального правопорушення та безпосередньо в момент його вчинення, могли використовуватись як засоби вчинення кримінального правопорушення, отже зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та в повній мірі відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Більш того, стверджуючи про відсутність у мобільному телефоні ОСОБА_6 будь-яких відомостей, які б могли бути доказом у кримінальному провадженні, а також вказуючи про те, що останній не перешкоджав працівникам поліції доступу до вмісту свого мобільного телефону, захисник жодним доказом не спростовує необхідність проведення експертного дослідження мобільного терміналу з метою виявлення видаленої з нього інформації, яка може мати значення у кримінальному провадженні.

За наявною у матеріалах кримінального провадження інформацією встановлено, що під час звернення із заявою про масове забруднення земель поблизу села Шестовиця Чернігівського району та області, заявник повідомляв, що вказані дії здійснюються працівниками фермерського господарства «ЛАН» на чолі з ОСОБА_6 та працівниками «Чернігівводоканалу». При цьому, заявник вказував, що саме ОСОБА_6 є фактичним керівником СФГ «ЛАН».

Під час перевірки вказаного звернення та в ході проведення заходів, спрямованих на виявлення та припинення злочинів службовими особами органів державної влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, було отримано інформацію, що директор КП «Чернігівводоканал» ОСОБА_11 вступив у злочинну змову із начальником цеху каналізаційних очисних споруд м. Чернігова ОСОБА_13 та заступником директора СФГ «ЛАН» ОСОБА_6 з метою привласнення бюджетних коштів шляхом зловживання службовим становищем та внесенням недостовірних відомостей до офіційних документів.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись із думкою апелянта про те, що припущення органу досудового розслідування про можливість наявності у мобільному телефоні ОСОБА_6 видаленої інформації, яка може бути використана в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованим.

Проаналізувавши всі долучені до клопотання про накладення арешту на майно матеріали колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог сторони обвинувачення, якою в повній мірі виконані вимоги кримінального процесуального закону, а слідчим суддею перевірені підстави для накладення арешту на майно, вилученого в ході проведення обшуків 26 січня 2026 року.

Вказуючи на те, що слідчим суддею не було враховано положення ч. 3 ст. 170 КПК України, апелянт проігнорував мотивувальну частину оскаржуваної ним ухвали слідчого судді, в якій ці вимоги законодавця були проаналізовані слідчим суддею.

Під час обшуку слідчий або прокурор мають право тимчасово вилучати речі або документи, що мають значення для кримінального провадження (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених п.2, 3, 4 ч.2 ст.170 КПК України, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Всі необхідні умови для накладення арешту на мобільний телефон, належний ОСОБА_6 були встановлені під час судового розгляду та апеляційного перегляду.

Факт не залучення спеціаліста під час проведення обшуку не є порушенням кримінального процесуального законодавства, а тим більше, не свідчить про незаконність вилучення мобільного телефону під час проведення цієї слідчої дії, як помилково вважає апелянт. Відсутність фахівця не робить вилучення автоматично незаконним, якщо воно відбулося в межах кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та необхідність накладення арешту на вилучений мобільний телефон, адже наявна постанова слідчого про визнання його речовим доказом, є необхідність у проведенні експертного дослідження із застосуванням відповідного програмного забезпечення та комп`ютерного обладнання, оскільки в ході проведення обшуку встановлено, що з мобільного телефону могла бути видалена певна частина інформації, яка може бути важлива для доведення обставин у даному кримінальному провадженні

Той факт, що власник мобільного телефону не має статусу у кримінальному провадженні, не спростовує того, що в його в телефоні може бути наявна інформація для підтвердження вчинення кримінального правопорушення, адже власник телефону є заступником директора СФГ «ЛАН», на якого вказують, як на особу,що може бути причетна до вчинення кримінального правопорушення. Саме для доведення та встановлення фактичних обставин накладається арешт на мобільний пристрій, що міг використовуватись ОСОБА_6 для спілкування з іншими особами, причетність яких до вчинення кримінального правопорушення наразі встановлюється.

Невірним є твердження апелянта про невиправдане втручання у права власника, а саме ОСОБА_6 , в результаті накладення арешту на належний йому мобільний телефон, який він добровільно видав під час обшуку, адже накладення арешту це тимчасовий захід обмеження, тому сторона захисту не позбавлена можливості звернутись до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду з клопотанням про повернення цього майна власнику в разі, якщо з цим майном тривалий час не будуть проводитись слідчі дії, або ж виявлена в них інформація не буде корисною для досудового розслідування.

На даний час, питання повернення вилученого мобільного телефону, який був вилучений під час обшуку 26 січня 2026 року буде передчасним.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2026 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000488 від 27 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16