Номер провадження: 11-сс/813/278/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 про арешт майна у к/п №0001002 від 10.09.2025 за ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та було накладено арешт на майно, вилучене 04.12.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання працівника КП «Міськзелентрест» ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Redmi Note 12 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max», ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , з сім картою НОМЕР_7 ; блокнот з написом «Leo», зі зразками почерку гр. ОСОБА_8 шляхом заборони будь-кому відчужувати, розпоряджатися та користуватися зазначеним майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, оскільки може містити інформацію, яка має значення для встановлення обставин зазначеного провадження, більш того органом досудового розслідування був проведений огляд зазначених телефонів та була виявлена інформація, яка має відношення до обставин кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- у вказаному кримінальному провадженні нікому не повідомлено про підозру, відтак всупереч приписів ст. 64-2 КПК України із клопотанням про арешт майна звернувся слідчий, а не прокурор;

- слідчим суддею необґрунтовано було порушене право ОСОБА_8 на захист, оскільки його представник завчасно подав клопотання про відкладення судового засідання, однак воно було проведено за його відсутності;

- власники майна жодним чином не обмежували доступ до мобільних телефонів, водночас матеріали справи не містять відомостей про призначення експертиз. Більш того доводи слідчого про те, що з листування, виявленого під час огляду мобільного телефону ОСОБА_8 , вбачається підшукання потенційних покупців деревини КП «Міськзелентрест» та її незаконне відчуження, не підтверджуються матеріалами досудового розслідування, в тому числі долученим протоколом огляду від 15.12.2025. З аналізу вказаних листувань убачається, що вони стосуються виконання робіт із санітарної обробки зелених насаджень, зокрема зрізання гілок, аварійних та сухостійних дерев, а також інших супутніх робіт. Зазначені роботи виконувалися не КП «Міськзелентрест», а фізичною особою підприємцем ОСОБА_11 . Крім того, у мобільному телефоні містяться договори, укладені між ФОП ОСОБА_11 та об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ «Філатова 13Б», «Фонтанський 16245», «Добровольський, 73/73А», «Терешкової 54» тощо), ТОВ «Одеський авіаційний завод» ТОВ Метро Кеш енд Керрі, навчальними закладами (НУ «Одеська юридична академія», НУ «Одеська морська академія»), а також фізичними особами, у тому числі ОСОБА_12 . Зміст зазначених договорів підтверджує виключно правомірне виконання робіт з утримання та санітарного очищення зелених насаджень. Водночас у вилученому мобільному телефоні відсутні будь-які відомості, які б свідчили про продаж деревини, що перебуває у власності КП «Міськзелентрест», або про підшукання покупців такої деревини. Так само відсутні дані, які б підтверджували укладення будь-яких домовленостей щодо її реалізації за готівкові кошти. Окрім того, розміщені на платформі «OLX» оголошення стосуються надання послуг з обрізки дерев та санітарного утримання зелених насаджень, що саме по собі не є протиправним та не свідчить про вчинення кримінального правопорушення. Зміст виявлених знімків екрана не містить будь-яких відомостей про реалізацію деревини, її відчуження за готівкові кошти чи використання майна, що перебуває у власності КП «Міськзелентрест»;

- блокнот із чорновими записами належить ОСОБА_9 , а не ОСОБА_8 та в ньому містяться записи лише на одному аркуші, який виконаний ОСОБА_8 , що саме по собі не свідчить про причетність блокноту до кримінального правопорушення;

За таких обставин, представник власника майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.12.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні його клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона вказаним вимогам відповідає з огляду на такі обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У п. 44 рішення Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013 (заява № 57404/08) ЄСПЛ наголошує, що для того щоб втручання було сумісним із положенням першого речення ч. 1 ст. 1 Протоколу №1, воно повинно бути законним, задля загального (суспільного) інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати «справедливий баланс» між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява № 33202/96, п. 107, та Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, 06.12.2011, п. 75).

Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого - тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява № 38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява № 38238/04, 09.10.2008, п. 75).

Загальним правилом застосування заходів забезпечення кримінального провадження є те, що їх застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Водночас, ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...;3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Як вбачається з матеріалів провадження, наданих апеляційному суду, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування у к/п №0001002 від 10.09.2025 за ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, службові особи КП «Міськзелентрест» за попередньої змови з наразі невстановленим особами розробили протиправний механізм направлений на заволодіння бюджетними коштами підприємства під час здійснення господарської діяльності.

Службові особи КП «Міськзелентрест» розробили протиправний механізм направлений на заволодіння коштами від продажу дров, без їх оприбуткування в касі підприємства. Зокрема працівники підприємства у змові з керівництвом підприємства після видалення зелених насаджень, без оприбуткування наявності деревини у бухгалтерській звітності підприємства, передачі її на склад здійснюють підшукання потенційних покупців та без укладання договорів купівлі-продажу з підприємством відчуження на користь приватних осіб із подальшим заволодінням коштів від продажу деревини.

Зокрема до вказаних дій причетні ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та колишній працівник ОСОБА_14 . Кошти від клієнтів зараховують на картку дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , які потім розподіляють між собою.

Крім того, під час виконання доручення встановлено, що директор КП «Міськзелентрест» ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фіктивно працевлаштував 6 чоловіків призовного віку з метою їх бронювання, які фактично жодних робіт не виконують.

Метою для накладення арешту на майно слідча визначила необхідність збереження речових доказів, а постановою від 05.12.2025 вилучені в ході проведення обшуку речі були визнані речовими доказами.

Колегія суддів враховує аргументи представника з приводу того, що слідчим суддею необґрунтовано було порушене право ОСОБА_8 на захист, оскільки його представник завчасно подав клопотання про відкладення судового засідання, однак судове засідання відбулося за їх відсутності, однак зауважує, що апеляційним судом було компенсоване право власника майна та його представника на доступ до суду. Окрім того, представником були подані заперечення на клопотання про арешт майна, відтак слідчий суддя був ознайомлений із їхньою правової позицією.

Що стосується доводів представника власника майна з приводу того, що клопотання про арешт майна було подано слідчим, а не прокурором, апеляційний суд зауважує, що положення ст. 171 КПК України є спеціальними відносно положень ст. 64-2 КПК України та, враховуючи неоднозначне застосування вимог закону в даному випадку, колегія суддів наголошує на тому, що клопотання слідчого про арешт майна у зазначеному кримінальному провадженні затверджено прокурором, що свідчить про відсутність будь-яких порушень органом досудового розслідування вимог закону при складенні та затвердженні клопотання про арешт майна.

Що стосується доводів представника власників майна з приводу того, що у вказаному кримінальному провадженні не призначена експертиза, апеляційний суд зауважує на тому, що при огляді у вилучених мобільних телефонах були знайдені відповідні листування, які мають безпосереднє відношення до встановлення обставин кримінального провадження, яке розслідується.

Окрім того, прокурор у судовому засідання пояснив, що на теперішній час зокрема мобільний телефон, який належить ОСОБА_9 є необхідним для перевірки здійснених банківських переказів, окрім того, містить інформацію щодо підшукування потенційних клієнтів для надання послуг із обрізки деревини імовірно без укладання договорів.

Апеляційний суд додатково зауважує, що на даному етапі кримінального провадження до завдань слідчого судді не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб. При цьому, надані суду матеріали свідчать, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що за вказаних обставин слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про виправдану потребу у подальшому утриманні чорнових записів та мобільних телефонів для розкриття змісту інформації та відомостей, що у них містяться, а також про наявність достатніх підстав вважати, що існує можливість використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні і воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

В той же час, накладення арешту зокрема на технічні пристрої не є припиненням права власності на них або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ступінь втручання у право мирного володіння майном колегія суддів оцінює як незначний з урахуванням потреб кримінального провадження та його суспільного інтересу з огляду обставини кримінальних правопорушень, які розслідуються та тимчасовий характер позбавлення можливості володіння та користування майном, обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_7 та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532,615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилучене 04.12.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання працівника КП «Міськзелентрест» ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 у к/п №0001002 від 10.09.2025 за ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4