УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

12 лютого 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданя ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне кримінальне провадження № 0000229 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження № 0000229 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 26 січня 2026 року подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, мотивуючи тим, що з урахуванням тяжкості вчинених правопорушень, сімейного, майнового стану, характеризуючих даних обвинуваченого, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме, незаконно впливати на потерпілого та свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з наведених у ньому мотивів, заперечував проти зміни запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення вказаного клопотання прокурора та вказав, що розмір застави непосильний.

Захисник обвинуваченого Кулаковського адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав викладених у її запереченнях на клопотання про продовження запобіжного заходу. Просила суд змінити його на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також вказала, що розмір застави, визначений судом є непомірним та таким, що становить надмірний тягар для особи.

Представник потерпілого ТОВ "Прод Майстер" адвокат ОСОБА_6 в судове засіданні не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі потерпілого ТОВ "Прод Майстер".

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Рівненського міського суду від 18 грудня 2025 року ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2026 та зменшено розмір застави до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 грн.

У відповідностідо ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини, повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість (рішення ЄСПЛ «Штепа проти України», «Войкін проти України»).

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 209 КК України, яке за ч. 3 ст. 206-2 КК України зважаючи на санкцію відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілого, свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_5 на потерпілого та свідків з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

На підтвердження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення свідчать дані про обвинувачення ОСОБА_5 в тому, що він з 2017 по 2018 рік систематично вчиняв злочини з метою заволодіння чужим майном, яке в подальшому реалізовував на власний розсуд для власного збагачення.

Доказів на спростування вказаних обставин стороною захисту надано не було та під час розгляду не встановлено.

Вказані обставини у своїй сукупності, на переконання суду, свідчать не лише про наявність зазначених ризиків, але й підтверджують, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, на цій стадії судового розгляду не зможе запобігти цим ризикам та гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, прокурор при розгляді клопотання довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність достатніх даних, що існує ризик, незаконно впливати на потерпілого та свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також жодних даних щодо негативного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були підставою для зміни запобіжного заходу стороною захисту не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає виправданим подальше тримання ОСОБА_5 під вартою строком на шістдесят днів та не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу.

Як визначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Застава повинна бути обрана в такому розмірі, аби забезпечити попередження можливої протиправної поведінки або перешкодити її виникненню та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, під загрозою застосування фінансових санкцій.

Зокрема, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії», сума застави має бути такою, аби забезпечити стримуючий ефект цього заходу.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, тобто був достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Сума шкоди у кримінальному провадженні може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями, як то серйозність вчиненого злочину, ризик втечі тощо.

Як вбачається з ухвали Рівненського міського суду Рівненької області від 18 грудня 2025 року обвинуваченому було зменшено розмір застави до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень.

Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду справи, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1 та ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України у даному кримінальному провадженні, стадію розгляду кримінального провадження, її тривалість, ризики зменшуються, а відтак, на думку суду, пропорційним до наявних ризиків є зменшення застави до 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 200 грн., що в даному випадку суд вважає достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Такий розмір застави відповідає фактичним обставинам, які змінились з моменту застосування запобіжного заходу та мають значення при зменшенні розміру застави.

Також, на думку суду, зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт, про що просить суд захисник обвинуваченого, на даній стадії розгляду справи не забезпечить належної поведінки та виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 314-315 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити частково.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Рівне, громадянину України, неодруженому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 лютого 2026 року до 12 квітня 2026 року.

Зменшити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави до 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: Код отримувача (код за ЄДРПОУ)26259988, Банк отримувача, ДКСУ, м.Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA0010559.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий суду.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, а саме: прибувати до суду за першою вимогою в судові засідання у даному кримінальному провадженні; не відлучатись за межі Рівненської області, без дозволу суду; здати на зберігання прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки покладаються на обвинуваченого ОСОБА_5 на строк до 12 квітня 2026 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 та заставодавцю що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 вважати такою, що втратила чинність з моменту постановлення даної ухвали.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_8