Справа № 459/4422/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/144/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 року на ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 29 січня 2026 року про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без можливості внесення застави, терміном на 60 днів, починаючи з 29 січня 2026 року по 29 березня 2026 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 29 січня 2026 року у кримінальному провадженні №0000666 в частині продовження строку тримання під вартою скасувати або замінити на будь-який інший.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт вказує, що оскаржена ухвала є суто формальною, судом самовільно прийнято рішення про продовження запобіжного заходу без відповідних процесуальних документів та доказів, надання яких, згідно з КПК України, є обов`язковим. Заявлені у клопотанні докази навіть не розглядались.

Зазначає, що заявлені на підтвердження обґрунтованості наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, докази їх не підтверджують, як і не вказують на факт вчинення злочину. На його думку, показання свідків не вказують на злочин чи обставини, які підлягають доказуванню, а свідоцтво про смерть взагалі вказує, що смерть наступила в інший час 10.10.2026, ніж вказано в клопотанні 07-09.10.2026.

Крім того, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було надано з порушенням вимог ст. 184 КПК України. Це підтверджується письмовим доказом розпискою про отримання клопотання від 29 січня 2026 року із вказанням часу отримання, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

За наведеного, вважає, що ухвала Шептицького міського суду від 29 січня 2026 року підлягає скасуванню через грубе порушення норм процесуального права, а також через бездоказовість та необґрунтованість.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримали, просили оскаржену ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шептицького міського суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2025 року за №0000666 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Шептицького міського суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє - ухвалою Шептицького міського суду Львівської області від 29 січня 2026 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може: переховуватися від суду, що підтверджується тяжкістю інкримінованого правопорушення та усвідомленням можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі; незаконно впливати на свідків та представника потерпілого з метою зміни наданих ними показань, відмови від таких, оскільки обвинувачений знайомий з ними; сховати, спотворити, знищити речові докази, які станом на сьогодні слідством не встановлені, однак можуть вказувати на причетність останнього до вчинення вказаного кримінального правопорушення; вчиняти інші кримінальні правопорушення, адже зараз в Сокальському районному суді Львівської області на розгляді перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, рішення по якому не прийнято; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім цього, враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він ніде не працює, його вік і стан здоров`я. Водночас, будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі немає.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Твердження апелянта про відсутність доказів, які обґрунтовують обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, є безпідставним, оскільки обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри була як предметом перевірки слідчого судді, суду під час обрання останньому запобіжного заходу, так і предметом апеляційного перегляду.

Стосовно доведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, то це питання буде вирішуватись у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, а не під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу чи на стадії перегляду цього рішення. Під час ухвалення вироку суд також надасть оцінку показанням свідків у кримінальному провадженні.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження доводи обвинуваченого про порушення прокурором вимог ст. 184 КПК України під час подання клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Так, згідно з ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Як слідує з матеріалів провадження, клопотання складене прокурором 28 січня 2026 року та подано до суду 29 січня 2026 року. В той самий день суд вирішив указане клопотання, постановивши ухвалу про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 . Втім, всупереч апеляційних доводів, матеріали провадження не містять даних про те, що копія указаного клопотання була вручена ОСОБА_6 з порушенням строку, визначеного ч. 2 ст. 184 КПК України. Доказів протилежного сторона захисту апеляційному суду не представила.

Доводи обвинуваченого про його незадовільний стан здоров`я не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не пов`язані з триманням під вартою, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

При цьому, на виконання вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд правильно обрав ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки згідно з указаною нормою, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені обвинуваченим у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 29 січня 2026 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4