ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000709 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19.03.2026 р.,

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 березня 2026 р. задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» до 15 травня 2026 року, без визначення розміру застави.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказувала, що стороною обвинувачення не було надано доказів, які б підтверджували факт придбання та зберігання з метою збуту підозрюваним наркотичного засобу. В судовому засіданні ОСОБА_9 вказував, що знайдена речовина йому не належить, він її не придбавав, не переносив до місця свого проживання, не зберігав з метою збуту. На підтвердження цього підозрюваний може надати зразки ДНК для проведення відповідних досліджень.

Апелянт стверджує, що виявлення наркотичної речовини у приміщенні не доводить її належність підозрюваному та не підтверджує умислу на її збут.

Зазначала, що жодні ризики, які були вказані в клопотанні та передбачені ст.

177 КПК України, під час розгляду цього клопотання прокурором не були доведені. Так, підозрюваний не має наміру виїжджати за межі м. Чернівці та території ЄУНСС 727/3743/26 НП 11сс/822/132/26 головуючй у 1 інстанції ОСОБА_10 .

України, оскільки одружений, має на утриманні малолітню дитину, фінансово утримує сім`ю, має стійкі соціальні зв`язки, проводить тренування в спортивних клубах міста, є спортсменом. Також під час обшуку у підозрюваного та його дружини були вилучені мобільні телефони, а тому ОСОБА_9 не може знищити, сховати чи спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Вважає, що слідчим суддею не було взято до уваги відомості про стан здоров`я підозрюваного у зв`язку з отриманою ним травмою - відкритий двосторонній перелом нижньої щелепи, що позбавляє його можливості отримувати необхідну медичну допомогу та харчуватися в умовах ізоляції.

Також слідчим суддею не обгрунтовано чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, а також чому до підозрюваного не застосовано альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

На думку апелянта сторона обвинувачення не довела наявності виключних обставин, які б виправдовували застосування до підозрюваного найтяжчого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні заявлених вимог адвоката, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Наведені норми процесуального права були враховані слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 .

Обставини встановлені слідчим суддею знайшли своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

З клопотання слідчого та судових матеріалів провадження вбачається, що 07.11.2025 року внесено відомості до ЄРДР за №0000709 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.03.2026 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-26/3523-НЗПРАПвід 17.03.2026 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено-подрібненим листям рослини Mitragina speciose (Кратом (kratom, ketum, biak), маса якого у перерахунку на суху речовину становить 48,018 грам, що є особливо великим розміром.

Вказаний наркотичний засіб - Mitragina speciose (Кратом (kratom, ketum, biak) вагою 48,018 грам, ОСОБА_9 у невстановлений слідством час та за невстановлених обставин придбав та до 17.03.2026 зберігав з метою збуту.

17.03.2026 року ОСОБА_9 був затриманий, в порядку ст. 208 КПК України.

17.03.2026 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Надані стороною обвинувачення докази на даний час є достатніми для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність ОСОБА_9 до інкримінованого злочину, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та вірно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які у значній кількості приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин.

Згідно з приписами ст. 178 ч.1 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або судовому розгляду.

З даних про особу підозрюваного ОСОБА_9 вбачається, що він раніше не судимий, одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину.

Врахувавши дані про особу підозрюваного, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , тяжкість інкримінованого йому злочину, обґрунтованість доказів щодо пред`явленої підозри, покарання, яке може бути призначено йому в разі засудження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи подовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

За змістом вимог п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення та врахувавши вимоги КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно не визначив розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 .

Що стосується доводів захисника про стан здоров`я ОСОБА_9 , то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки апелянтом не надано медичних висновків чи інших об`єктивних даних про неможливість підозрюваного перебувати в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, особа, яка утримується під вартою вправі звернутись до лікаря медичної частини СІЗО з метою отримання необхідної медичної допомоги.

Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував всі обставини кримінального провадження та вимоги КПК України та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді та обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді домашнього арешту немає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 відмовити, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 березня 2026 року, якою до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя