1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1/26 1-кс/335/747/2026
05 березня 2026 року м. Запоріжжя
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією, який перебуває на посаді стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
05.03.2026 до суду надійшло клопотання заступника керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без права звільнення під заставу.
В обґрунтування клопотання прокурор послався на таке.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №286 від 10 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено на посаду стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого у військовому званні «солдат».
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він вчинив особливо тяжкі злочини, за таких обставин.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», маючи умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місце, але не пізніше 08.10.2025, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, придбав бойовий припас - гранату GHO-1, яку в подальшому зберігав за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , до 08.10.2025,
Також, 08 жовтня 2025 року, приблизно о 04 годині 10 хвилин, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті громадянам ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, реалізував злочинний умисел на їх умисне вбивство способом, небезпечним для життя багатьох осіб.
Так, маючи навички поводження з бойовими гранатами та розуміючи принцип їх дії, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вбивство ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи без розриву в часі, з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті останнім, ОСОБА_4 дістав запобіжну чеку з гранати GHO-1, яку тримав у руці, тим самим привівши її у бойове положення. Після цього, утримуючи запобіжний важіль зазначеної гранати та усвідомлюючи неминучість вибуху після відпускання важеля, через відчинені двері квартири передав гранату у руки потерпілій ОСОБА_7 без будь-яких пояснень.
На момент передачі гранати потерпіла перебувала у приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_3 , поряд із дверима квартири, біля неї також знаходилися громадяни ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після передачі гранати стався вибух, чим спричинив ОСОБА_7 , вибухову травму та множинні проникаючі поранення голови й тулуба з ушкодженням кісток скелету та внутрішніх органів, масивний дефект м`яких тканин на передній поверхні обличчя з переходом на передню поверхню шиї, множинні уламкові переломи кісток лицьового черепу, крововилив під м`які оболонки головного мозку та мозочка, ушкодження язика, під`язикової кістки, хрящів гортані, стінки трахеї, щитовидної залози та судин шиї, масивний дефект м`яких тканин на передньо-бічних поверхнях тулуба, від рівня молочних залоз до лобкової області, у проміжку між середньо-пахвовими лініями, множинні уламкові переломи грудини, ребер, руйнування легенів, серця, діафрагми, стінки аорти, руйнування печінки, селезінки, нирок, шлунка, кишківника, ушкодження стінки сечового міхура, травматична ампутація лівої кисті, множинні глибокі рани на правій верхній кінцівці, багато уламковий перелом правої плечової кістки, садно на передній поверхні лівого колінного суглоба, поверхнева рана на передній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, множинні поверхневі рани на передній поверхні правого стегна, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.
Крім того, 08 жовтня 2025 року, приблизно о 04 годині 10 хвилин, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті громадянам ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, реалізував злочинний умисел на їх умисне вбивство способом, небезпечним для життя багатьох осіб.
Так, маючи навички поводження з бойовими гранатами та розуміючи принцип їх дії, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вбивство ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи без розриву в часі, з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті останнім, ОСОБА_4 дістав запобіжну чеку з гранати GHO-1, яку тримав у руці, тим самим привівши її у бойове положення. Після цього, утримуючи запобіжний важіль зазначеної гранати та усвідомлюючи неминучість вибуху після відпускання важеля, через відчинені двері квартири передав гранату у руки потерпілій ОСОБА_7 без будь-яких пояснень.
На момент передачі гранати потерпіла перебувала у приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_3 , поряд із дверима квартири, біля неї також знаходилися громадяни ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після передачі гранати стався вибух, чим спричинив ОСОБА_8 осколкове поранення лівої скроневої ділянки зі струсом головного мозку, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, рани наслідком загоєння яких є виявлені рубці на бічній поверхні шиї ліворуч, лівого плеча, лівого передпліччя, лівої кисті, лівого стегна, на зовнішній поверхні лівого надп`ятково-гомілкового суглоба, правого плечового суглоба у гр. ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та ОСОБА_9 спричинив наскрізне поранення правого передпліччя з частковим ушкодженням серединного нерва та лівої променевої кістки, що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства потерпілих, однак з причин які не залежали від його волі, смерть потерпілих не настала, через те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 була надана невідкладна медична допомога та останні госпіталізовані до лікарні.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив усі необхідні та достатні дії, спрямовані на приведення гранати GHO-1 у дію та позбавлення життя потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак смерть ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не настала, тобто злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у закінченому замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб;
п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб;
ч. 1 ст. 263 КК України, а саме незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
08 жовтня 2025 року, о 10 год. 30 хв., ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.
08 жовтня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст.263 КК України.
08 жовтня 2025 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду Запорізької області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 грудня 2025 року включно.
01 грудня 2025 року, постановою керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 08 січня 2026 року.
03 грудня 2025 року слідчим суддею Заводського районного суду міста Запоріжжя продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 січня 2025 року.
19.12.2025 постановою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону проведення досудового розслідування визначено СУ ГУНП в Запорізькій області;
06 січня 2026 року слідчим суддею Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 березня 2026 року.
27.02.2026 обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 скеровано до Заводського районного суду міста Запоріжжя, підготовче судове засідання призначено на 11.03.2026. Водночас строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 06.03.2026, тобто до дати проведення підготовчого судового засідання.
За таких обставин, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та недопущення вище зазначених ризиків, наявні правові підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 199 КПК України.
Клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання, не надавши розгорнутих пояснень по суті повідомленої йому підозри та клопотання про продовження запобіжного заходу.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні завершене, всі докази зібрані, тому ризики впливу з боку обвинуваченого на потерпілих і свідків, а також іншого перешкоджання досудовому розслідуванню, припинили існування. ОСОБА_4 раніше не судимий, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ще не встановлена, а тому є підстави для зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.
27.02.2026 обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 скеровано до Заводського районного суду міста Запоріжжя, підготовче судове засідання призначено на 11.03.2026. Водночас строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 06.03.2026, тобто до дати проведення підготовчого судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого обвинуваченого, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами:
-Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 27.10.2025;
- Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , від 29.10.2025
- протоколом огляду місця події ділянки місцевості, перед четвертим під`їздом, розташованим за адресою АДРЕСА_3 ,
Протоколом обшуку за адресою мешкання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_2 ;
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 ;
- протоколом огляду трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- висновком експерта № 2197п, встановлення наявності тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ;
- висновком експерта № 2196п, встановлення наявності тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ;
- висновком експерта №5638 встановлення причини смерті та тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;
- іншими матеріалами провадження у їх сукупності.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказані у клопотанні ризики продовжують існувати і мають ступінь вірогідності, необхідну та достатню для продовження перебування обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, у зв`язку з чим у сторони обвинувачення є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може переховуватись від органу досудового розслідування, а саме, після вибуху гранати потерпіла ОСОБА_7 впала на підлогу біля вхідних дверей до квартири ОСОБА_4 . Останній, почувши вибух, відчинив двері та побачив на підлозі тіло ОСОБА_7 . Усвідомлюючи настання тяжких наслідків для потерпілої та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, ОСОБА_4 одразу залишив місце події, не повідомивши про те, що сталося, правоохоронні органи та медичні заклади, чим намагався приховати скоєний злочини та переховуватись від органів досудового розслідування. Не зважаючи на дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування ОСОБА_4 знаходячись на значній відстані від скоєння злочину, був затриманий нарядом поліції БПОП ГУНП в Запорізькій області, яким, з метою уникнення затримання від представився іншими анкетними данними.
Усвідомлення ОСОБА_4 особливої тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, суворості передбаченого покарання у разі доведеності його винуватості дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, буде вживати заходів, спрямованих на умисне ухилення від явки до органу досудового слідства, слідчого судді, переховування від органу досудового розслідування і суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та подальшого покарання.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Місце мешкання ОСОБА_4 знаходиться у безпосередній близькості до міся мешкання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 а також ОСОБА_4 знайомий з потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та йому відомо місце мешкання останніх. Зазначені обставини дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи поза межами місця попереднього ув`язнення і проживаючи за вказаною адресою, матиме можливість незаконно та негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілих і свідків, провокуючи бажання відмовитися від раніше наданих свідчень або їх змінити під його тиском, очікуючи на можливу помсту з його боку або відчуваючи до обвинуваченого співчуття. Обвинувачений самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані потерпілими і свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, тим самим перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних дій у кримінальному провадженні, тобто у випадку незастосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існує вірогідність незаконного впливу на потерпілих і свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати прибуттю потерпілих, їх законних представників і свідків до слідчого, прокурора або суду тощо.
Наявність ризику впливу на свідків і потерпілих підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , відповідно до яких після без посереднього скоєння зазначеного злочину ОСОБА_4 вибіг з квартири тримаючи у руках предмет зовні схожий на сокиру та побачивши на вулиці біля будинку АДРЕСА_3 , потерпілих ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , погрожуючи фізичною розправою переслідував останніх тривалий час. Зазначенні дії ОСОБА_4 потерпілі сприйняли як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Зазначені дії дають підстави вважати що у подальшому ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілих.
При цьому, з огляду на те, що всі потерпілі та свідки підлягатимуть допиту в ході судового розгляду і лише там їх показання матимуть доказове значення, ризик впливу з боку обвинуваченого на потерпілих і свідків залишається високим і після завершення досудового розслідування.
Також слідчий суддя бере до уваги, що раніше обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби, що свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність у разі перебування на волі.
З огляду на викладене, а також беручи до уваги особливу тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість можливого покарання, що може бути призначене йому у разі постановлення обвинувального вироку, а також характер і наслідки злочину, який посягає на найвищу соціальну цінність, гарантовану Конституцією України життя та здоров`я людини, сторона обвинувачення вважає, що лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Таким чином, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органу досудового розслідування та суду
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, застава або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію обвинуваченого в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаних вище ризикам.
Неможливість обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Таких клопотань до слідчого судді не надходило.
Також слідчий суддя бере до уваги й позицію самого обвинуваченого, який не заперечував проти продовження перебування його під вартою, що може свідчити про усвідомлення ним самим наявності вказаних вище ризиків.
Також, беручи до уваги характер та ступінь суспільно небезпечності інкримінованого підозрюваному діяння, слідчий суддя на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав не визначення розміру застави як умови звільнення обвинуваченого з-під варти.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 199, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання заступника керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, без визначення застави.
Строк дії цієї ухвали та строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 05.03.2026 до 03.05.2026 включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 09 год. 00 хв. 06.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1