Справа № 466/4731/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/64/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2025 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон, Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:

цим вироком кваліфікацію дій ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 24.07.2023, приблизно о 20:00 год., перебуваючи поряд з гаражем № НОМЕР_1 у обслуговуючому кооперативі «Гаражне товариство «Явір», що по вул. Прилбицька, 61, у м. Львові у результаті словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно завдав йому декілька ударів дерев`яною палицею в область голови, правого плеча та по лівій руці, чим спричинив потерпілому згідно висновку судово-медичного експерта №254/23 від 15.09.2023 тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, садна в скроневій ділянці ліворуч, синця на передній поверхні правого плеча, та закритий багатофрагментарний перелом відростка ліктьової кістки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік без звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що обвинуваченого необґрунтовано звільнено від відбування покарання з випробуванням. Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не вжив заходів щодо допомоги потерпілому після бійки, не відшкодував йому шкоду.

Потерпілий у апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину є доведеною. Вважає необґрунтованим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений не визнав вину у вчиненому та не розкаявся. Звертає увагу на те, що внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень йому потрібно постійно лікуватися.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просять вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В доводах апеляційної скарги покликаються на те, що тілесні ушкодження були заподіяні саме обвинуваченому потерпілим. Зазначене підтверджується як показаннями самого обвинуваченого, так і показаннями свідка ОСОБА_12 . Звертає увагу на наявність у обвинуваченого після бійки тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком №429. Вказує на те, що суд першої інстанції не витребовував та не досліджував кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за вказаних обставин. У матеріалах справи відсутній висновок органу пробації.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілого, дослідивши матеріали судового провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, яка підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими у суді першої інстанції доказами, зокрема.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 показав, що 24 липня 2023 року близько 20:00 год. ОСОБА_8 під`їхав до його гаражу. В руках у нього була дерев`яна бита, якою він замахнувся та вдарив його у ліву руку. Після цього ОСОБА_8 наносив йому інші удари по голові, руках та спині. Він схопив рукою палку, яку ОСОБА_8 тримав в руці, після чого ОСОБА_8 зачепився за поріг, і вони удвох впали на землю. ОСОБА_8 від нього звільнився, сів у свій автомобіль і поїхав в невідомому напрямку.

З метою перевірки та уточнення показань потерпілого судом першої інстанції досліджено протокол проведення слідчого експерименту із відеозаписом від 19.10.2023 року за його участюта судово - медичного експерта ОСОБА_13 , згідно з яким потерпілий показав та відтворив механізм нанесення йому ОСОБА_8 ударів дерев`яною битою по руці, обличчю та голові.

Слідчий експеримент проведено у відповідності до ст. 240 КПК України, положення якої не вимагають від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події злочинів (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі №607/12407/16-к, провадження № 51- 5986 км 20).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які перебували у гаражному кооперативі на момент події злочину, а також свідок ОСОБА_16 , який є охоронцем гаражного кооперативу, показали, що почули крики і побачили як обвинувачений та потерпілий лежали на землі і билися. У ОСОБА_7 була зламана рука і з неї текла кров. Коли бійка закінчилась обвинувачений поїхав на своєму автомобілі з місця події.

Відповідно до даних висновку судово медичної експертизи № 254/23 від 07 серпня 2023 року та додаткової судово-медичної експертизи № 290/23 від 19 жовтня 2023 року, при огляді потерпілого ОСОБА_7 виявлено: струс головного мозку, садно в скроневій ділянці ліворуч, синець на передній поверхні правого плеча, закритий внутрішньосуглобовий, багатофрагментарний перелом ліктьового відростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, що відносяться до середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я. Вказані ушкодження могли утворитись 24 липня 2023 року від ударів тупим предметом за обставин, вказаних потерпілим. Заподіяння виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 при падінні його з висоти власного росту є маловірогідним.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що показання допитаного свідка сторони захисту ОСОБА_12 про те, що перший удар заподіяв обвинуваченому саме потерпілий не слід брати до уваги, оскільки такі суперечать зібраним та перевірений у суді першої інстанції доказам, в т. ч. показанням свідківОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були присутні під час бійки, при цьому інших очевидців злочину не було.

Разом з цим, як пояснив обвинувачений у суді апеляційної інстанції ОСОБА_12 працював на посаді заступника голови обслуговуючого кооперативу «Гаражне товариство «Явір», а тому на переконання колегії суддів перебував у підпорядкуванні обвинуваченого, що викликає обґрунтований сумнів у правдивості його свідчень.

Судом першої інстанції також досліджено консультаційний висновок спеціаліста, згідно з яким при обстеженні лікарем нейрохірургом ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» 25 липня 2023 року у ОСОБА_8 було встановлено діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Садно спинки носа. Забій лівого плечового суглоба». При огляді 26 липня 2023 року згідно з результатами обстеження лікарем ортопедом-травматологом КНП «Львівське клінічне територіальне медичне об`єднання акушерства та гінекології» відмічено наявність «масивної підшкірної гематоми та садна» на лівому плечі та спині зліва, «підшкірної гематоми» на правому плечі, саден в ділянках ліктьових суглобів і вказано діагноз: «Забій плеча та плечового поясу».

При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність на тілі обвинуваченого тілесних ушкоджень жодним чином не спростовує факту нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції не досліджувались матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за вказаних обставин, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Крім того, вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 06.08.2025 року ОСОБА_7 визнано невинним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що прокурор та потерпілий фактично порушують питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

При призначенні покарання обвинуваченому із звільненням від його відбування з випробуванням суд першої інстанції обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його наслідки та суспільну небезпеку, особу винного, його вік, відсутність у минулому судимостей, одружений, пенсіонер, на обліку в психоневрологічному диспансері та в медичному центрі превенції та терапії узалежнень не перебуває, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Відтак, суд першої інстанції врахував всі обставини, на які покликаються прокурор та потерпілий у своїх апеляційних скаргах.

Відповідно до ст. 314 КПК України, доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь є правом суду під час підготовчого судового засідання, а оскільки суд першої інстанції не постановляв відповідної ухвали доводи обвинуваченого та його захисника про те, що у матеріалах справи відсутній висновок органу пробації не заслуговує на увагу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2025 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4