Справа № 642/2802/25
Провадження № 1-кс/642/431/26
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2026 року м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000699 від 13.05.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Холодногірського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , в якому він просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.09.2025, тимчасово вилученого майна, яке було виявлено та вилучено 11.09.2025 в період часу з 09 год. 24 хв. по 11 год. 03 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку на робочому місці Державного реєстратора ОСОБА_4 , 1987 р.н., ( в кабінеті, за адресою: Полтавська обл., м. Решетилівка, вул. Покровська, 15), а саме: щоденника шкіряного із зеленою шкіряною обгорткою із чорновими записами ОСОБА_4 (поміщений до одного паперового конверту); мобільного телефону марки «iPhone 16 Pro» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 . Сім карта НОМЕР_3 ) в корпусі бежевого кольору, в чохлі силіконовому чорного кольору та захисним склом (поміщено до одного паперового конверту).

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні слідчого відділу ВП № 2 Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000699 від 13.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України. Ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.09.2025, з метою збереження речових доказів, було накладено арешт на щоденник шкіряний із зеленою шкіряною обгорткою із чорновими записами ОСОБА_4 та мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 . Сім карта НОМЕР_3 ) в корпусі бежевого кольору, в чохлі силіконовому чорного кольору та захисним склом. Як зазначає представник власника майна, таке обмеження права власності порушує усі принципи встановлені КПК України зокрема щодо розумності строків здійснення процесуальних дій в межах кримінального провадження - зокрема розслідування кримінальної справи. Арешт майна є триваючим втручанням, тому навіть правильне рішення про арешт майна може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни важливих обставин або виявлення чи виникнення нових обставин. Це може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування. Ці рішення є не менш важливими в контексті забезпечення права на мирне володіння майном, оскільки з плином часу втручання з боку держави вимагає все більш переконливих аргументів. Щодо мобільного телефону, адвокат зазначив, що під час проведення обшуку ОСОБА_4 добровільно зазначив пароль доступу до телефону. З моменту вилучення мобільного телефону минуло понад шість місяців. Накладення арешту на майно третьої особи, яка жодним чином не причетна до будь-якої протиправної діяльності, позбавляє її можливості мирно володіти та користуватись належним їй майном та у такому випадку втручання Держави у права особи є неспівмірним. Отже, процесуальний примус у вигляді арешту майна третьої особи втратив потребу та підлягає припиненню шляхом скасування.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, надав пояснення, аналогічні доводам клопотання, просив його задовольнити. Звернувши увагу на тривалі строки розслідування кримінальної справи та відсутність підозри, адвокат зазначив, що подальше перебування майна під арештом, обмежує та унеможливлює повноцінну реалізацію права власності, зокрема, розпорядження майном, власником якого є ОСОБА_4 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав письмові пояснення, в яких проти скасування арешту майна заперечував, посилаючись на те, що наразі даний речовий доказ має суттєве доказове значення для всебічного, повного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження те не може бути повернутий особі, у якої було вилучено, так як це може перешкодити у притягненні всіх причетних осіб до вчинення зазначеного кримінального правопорушення та інших можливих кримінальних правопорушень, які стали (стануть відомі) під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 1 і 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя, вислухавши представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, належно оцінивши наявні докази, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що слідчим відділом ВП № 2 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000699 від 13.05.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП № 2 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_7 від 12.09.2025 вилучені мобільний телефон, щоденник визнано речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.09.2025 клопотання слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором, про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000699 від 13.05.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України - задоволено частково. Накладено арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, яке було виявлено та вилучено 11.09.2025 в період часу з 09 год. 24 хв. по 11 год. 03 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку на робочому місці Державного реєстратора ОСОБА_4 , 1987 р.н., а саме в кабінеті, за адресою: Полтавська обл., м. Решетилівка, вул. Покровська, 15, в ході якого виявлено, а саме: щоденник шкіряний із зеленою шкіряною обгорткою із чорновими записами ОСОБА_4 (поміщений до одного паперового конверту); мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 . Сім карта НОМЕР_3 ) в корпусі бежевого кольору, в чохлі силіконовому чорного кольору та захисним склом (поміщено до одного паперового конверту).

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст. ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до приписів ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, нормами КПК України визначені виключно дві підстави коли арешт майна має бути скасованим повністю або частково, а саме: якщо відпали підстави його застосування або арешт було накладено необґрунтовано.

Арештоване майно на даний час є речовим доказом, має суттєве значення для кримінального провадження і накладення арешту було зумовлено метою запобігання його приховування, знищення чи спотворення.

Власником майна та його представником не наведено достатніх відомостей про те, що вказане у клопотанні майно втратило доказове значення для кримінального провадження і відсутні підстави для подальшого застосування арешту майна.

Слідчий заперечував проти скасування арешту з тієї підстави, що зазначені речові докази мають суттєве значення для подальшого розслідування даного кримінального провадження.

Окрім того, викладені у клопотанні адвоката ОСОБА_3 обставини не спростували підстав для накладення арешту, які зазначені в ухвалі слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.09.2025, накладений арешт не може вважатися необґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини як джерела права, суд зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення, але це не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»).

За наведених обставин, враховуючи, що майно, яке перебуває під арештом, відповідаючи критеріям ст. 98 КПК України, відноситься до речових доказів у кримінальному провадженні, на який було обґрунтовано накладено арешт ухвалою слідчого судді, а також необхідність у накладенні арешту полягає в збереженні речових доказів, що передбачено ч. 2 ст. 170 КПК України, потреба у застосуванні арешту на вказане майно не відпала, тому підстав для скасування арешту не вбачається.

З урахуванням вищезазначеного у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.09.2025 у кримінальному провадженні №0000699 від 13.05.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, на щоденник шкіряний із зеленою шкіряною обгорткою із чорновими записами ОСОБА_4 (поміщений до одного паперового конверту); мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 . Сім карта НОМЕР_3 ) в корпусі бежевого кольору, в чохлі силіконовому чорного кольору та захисним склом слід відмовити.

Ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна і про повне або часткове скасування арешту майна відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України у взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК України апеляційному оскарженню не підлягають, що узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2024 року у справі № 712/191/23 (провадження № 51-3208кмо23).

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має легітимну мету, не порушує принцип пропорційності між гарантованими правами особи у ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суспільною необхідністю, а також відповідає принципу правової визначеності.

При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,173, 174, 309, 371-372, 376 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000699 від 13.05.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст хвали складено 27.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1