КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/80/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/68/26 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

у письмовому провадженні, переглянула, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_6 , ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 15.01.2026, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Стародуб Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, із неповною вищою освітою, одруженого, із малолітньою дитиною та батьком інвалідом ІІ групи на утриманні, безробітного, який зареєстрований та фактично проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, на строк 60 днів: з 21 години 55 хвилин 13.01.2026 по 13.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000111 від 08.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

Підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, 14.01.2026 вручено ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування наразі встановлено такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 , у співучасті із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з метою збагачення за рахунок чужої власності, під час дії воєнного стану, шляхом заволодіння чужим майном, із висуненням власникам вимог передачі належного їм майна чи права на майно з погрозою застосування насильства над власниками та застосуванням такого насильства, визначили ряд осіб, до якої можна вчинити вимогу з погрозою застосування насильства та/або насильство з метою отримання належного йому майна (грошових коштів).

Отже, 17.06.2025, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прибули на зустріч із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яких обрали як осіб, до яких можна вчинити вимогу з погрозою застосування насильства, а підставою вимог нібито невиконане фінансове зобов`язання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перед ОСОБА_13 .

У ході спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повідомили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про необхідність виплати ними їм грошових коштів в розмірі 4 400 доларів США в якості оплати боргу, який виник у них перед їх спільним знайомим ОСОБА_13 з того часу, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взяли у нього в борг грошові кошти в розмірі 1 300 доларів США під виплату 10% від суми боргу щомісячно та під заставу належного їм автомобіля «Lincoln Town Car». ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповіли, що у них на даний момент немає такої суми у відповідь на що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали висловлювати погрози нанесення їм тілесних ушкоджень та здійснення фізичної розправи над ними в разі відмови від повернення коштів.

Того ж дня, 17.06.2025 здійснюючи психологічний тиск на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом демонстрації фізичної переваги, що супроводжувалась озвученням вказаних погроз, які ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сприймали як реальні, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підштовхнули перших до укладання нової угоди щодо закладення ще одного автомобіля, який на той момент був у них в користуванні, марки «Medsedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_1 , нібито третій особі ОСОБА_6 , який діяв на виконання власної ролі відповідно до заздалегідь обумовленого плану діяльності злочинної групи, за грошові кошти в розмірі 2 200 доларів США під 10% щомісячної виплати.

Отримавши від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 2 200 доларів США в якості оплати за отримання ним автомобіля «Medsedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на вимогу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передали їм їх в якості часткового погашення боргу за автомобіль «Lincoln Town Car».

Наступного дня, 18.06.2025, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули до місця проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і, озвучивши їм вимогу повернення решти грошових коштів, а саме 2 200 доларів США та дізнавшись від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 що такими коштами вони не володіють, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом озвучення погроз фізичною розправою та/або нанесення тілесних ушкоджень змусили перших сісти до них в автомобіль та, коли вони підкорились даній вимозі, вивезли їх у невстановлене в ході досудового розслідування місце, що являє собою лісосмугу за межами м. Олександрії Олександрійського району Кіровоградської області.

Дорогою до місця призначення, ОСОБА_8 , в салоні автомобіля, почав наносити удари кулаками в область голови та тулуба ОСОБА_12 , подавлюючи таким чином його волю, здійснюючи фізичний тиск на нього та психологічний тиск на його цивільну дружину ОСОБА_11 . Прибувши на місце призначення, ОСОБА_8 продовжив нанесення ударів кулаками в область щелепи ОСОБА_12 , що супроводжувались вимогами ОСОБА_7 щодо пошуку та передачі грошових коштів.

Перебуваючи у вказаній лісосмузі, вчиняючи вищевказані дії, направлені на фізичний та психологічний тиск потерпілих, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змусили ОСОБА_11 шляхом використання належного їй мобільного телефону з доступом до мережі інтернет скористатись послугами онлайн-установ та отримати гроші в кредит для розрахунку з ними.

Таким чином, ОСОБА_11 взяла 3 (три) кредити на загальну суму 64000 (шістдесят чотири тисячі гривень), які перерахувала на надані ОСОБА_8 підконтрольні йому банківські картки відповідно, розрахувавшись таким чином за автомобіль «Lincoln Town Car» повністю.

У подальшому, 28.08.2025, потерпіла ОСОБА_11 зустрілась з ОСОБА_7 який, діючи на виконання власної ролі у злочинному плані групи, повідомив, що для того, щоб отримати автомобіль «Medsedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_1 вона та її цивільний чоловік ОСОБА_12 мають виплатити йому загальну суму в розмірі 6 000 доларів США, з яких 3 500 доларів це їхні гроші «за роботу», а решта за сам автомобіль.

Після цього, 06.09.2025, відбулась зустріч потерпілої ОСОБА_11 з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повторили вимогу передачі їм грошових коштів, що супроводжувались погрозами ОСОБА_8 в нанесенні ОСОБА_11 тілесних ушкоджень шляхом підпалу.

Пізніше, у ході цієї ж зустрічі, суму «за роботу» ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було зменшено до 2 000 доларів США.

Крім того, 23.11.2025 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зустрілись із ОСОБА_14 , підставою злочинних вимог групи до якого визначено підозру на здійснення даною особою злочинної діяльності, а саме здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Олександрія.

У ході спілкування групою осіб висловлено ОСОБА_14 претензію в тому, що він нібито є продавцем наркотичних засобів, а тому в якості покарання має виплатити їм грошову суму в розмірі 10 000 доларів США. ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_14 , що у разі відмови від виплати вказаної суми, він отримає тяжкі тілесні ушкодження, а також пошкодження автомобіля, яким він користується, та будинку, де він проживає. Розцінюючи слова ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як реальні, побоюючись за своє життя, здоров`я та цілісність майна, ОСОБА_14 вимушено погодився з «боргом», однак повідомив що такої суми не має, після чого його розмір було знижено вищевказаними особами до 5 000 доларів США за умови виплати частини «боргу» того ж дня.

У подальшому ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 застосували до ОСОБА_14 психологічний тиск шляхом демонстрації фізичної та кількісної переваги, що супроводжувалась вказаними погрозами, підштовхнули ОСОБА_14 до продажу через цифровий сервіс «Дія» належного йому автомобіля марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_3 нібито третій особі ОСОБА_6 , який насправді діяв за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , за грошові кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) із можливістю його зворотного викупу за ту ж суму.

Однак оформлення даного правочину через цифровий сервіс «Дія» не вдалось у зв`язку з наявними у ОСОБА_14 обтяженнями, що виникли через його заборгованості мікрофінансовим установам, тому за вказівкою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ОСОБА_14 склав письмову розписку відповідно до якої він бере у ОСОБА_6 в борг грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, під заставу яких залишає власний автомобіль марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_2 .

У подальшому, 23.11.2025, ОСОБА_14 , передавши ОСОБА_6 свій автомобіль, передав ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримані від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США., в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ними.

Після цього, 03.12.2025, ОСОБА_14 зустрівся з ОСОБА_6 , передав йому грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США та отримав від нього належний йому автомобіль, що зберігався ОСОБА_6 у гаражі гаражного кооперативу.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , шляхом здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_7 повідомив про факт отримання автомобіля ОСОБА_14 , запропонував йому під`їхати до ОСОБА_14 для отримання додаткових грошових коштів від нього та, отримавши згоду, переслідував останнього на власному транспортному засобі аж до моменту прибуття на місце події ОСОБА_8 . Останній, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , прибув на автомобілі Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_4 на територію автомийки «LuxWash», м. Олександрія, побіг до ОСОБА_15 , який, побачивши ОСОБА_8 почав тікати.

У цей час на місце події прибули ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які, разом із ОСОБА_8 почали розмову із ОСОБА_15 , у ході якої здійснювали на нього психологічний тиск, направлений на отримання від нього решти «боргу», а саме, грошової суми в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США, що супроводжувалось погрозами та демонстрацією фізичної та кількісної переваги.

Внаслідок даного тиску, сприймаючи погрози реальними та побоюючись за своє життя, здоров`я та цілісність майна, того ж дня, 03.12.2025, ОСОБА_16 , перебуваючи у приватного нотаріуса, оформив генеральну довіреність на належний йому автомобіль марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_3 на ім`я третьої особи, фактично продавши його таким чином за грошові кошти в розмірі 9 000 доларів США. / Отримавши грошові кошти за продаж автомобіля, ОСОБА_15 повністю виконав вимоги ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 передавши їм 2 000 доларів США в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ними.

У межах даного кримінального провадження старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_17 подане клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Дане клопотання слідчим суддею розглянуте, постановлено задовольнити його, застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Своє рішення слідчим суддею умотивовано наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Враховано й тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, що є особливо тяжким.

Із судовим рішенням не погоджується сторона захисту.

Адвокатка ОСОБА_5 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби або цілодобово, або ж застосувати альтернативний запобіжний захід і визначити заставу.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Наявність ризиків, передбачені ст. 177 КПК України, заявлених обвинуваченням, не підтверджена належними доказами.

Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, батька похилого віку, який є інвалідом ІІ групи, до 2024 проходив службу у ЗСУ, учасник бойових дій, має поранення та травми, пов`язані із військовою службою, позитивно характеризований, не судимий, наразі займається волонтерством: ремонтує автомобілі військовослужбовців.

Захист, при таких обставинах, вважає застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою надмірним.

В судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися учасники судового провадження: прокурор у кримінальному провадженні подав заяву (№2268/26 від 17.03.2026) про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності, висловившись про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, адвокатка ОСОБА_5 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_6 , подала заяву (№649/26 від 17.03.2026), де просила проводити апеляційний розгляд за відсутності захисту, оскільки виникли технічні проблеми з`єднання шляхом відеоконференції, також зазначила, що підтримує апеляційну скаргу у повному обсязі.

Вказані обставини, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не є перешкодою до здійснення апеляційного розгляду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вчиненні вимоги передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим, з погрозою пошкодження майна потерпілого, повторно, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння вбивства чи тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого з поєднанням насильства, в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 (факти або інформація, які можуть переконати у тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення) підтверджується такими документами як от: заява про вчинення кримінального правопорушення, протокол допиту потерпілої ОСОБА_11 від 15.08.2025, протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 09.01.2026, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2026, від 09.01.2026, протоколи про результати проведення НСРД у формі аудіо - та відеоконтролю від 28.08.2025, від 13.11.2026, від 10.12.2026, у формі зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 30.12.2025, від 02.01.2026, протокол за результатами проведення заходу оперативного документування від 30.12.2025.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , є особливо тяжким, умисним, корисливим, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Злочинне діяння, інкриміноване вчиненням ОСОБА_6 , вчинене групою осіб, із застосуванням насильства.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину, безробітний, у минулому військовослужбовець, учасник бойових дій, позитивно характеризований по місцю проживання, місцю служби.

Разом із тим, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_6 , зважаючи на тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, суворість покарання, що може йому загрожувати (покарання у разі доведеності вини призначатиметься до реального відбування без можливості застосування пільгового інституту призначення покарання), об`єктивно може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи вказане, а також насильницький склад злочину, можливо стверджувати, що підозрюваний ОСОБА_6 , у разі застосовування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зможе незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані безпосередньо судом (шляхом залякування, погроз, фізичного впливу, психологічного тиску тощо).

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, застосувавши стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження: більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне дотримання підозрюваним ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що перешкоджатиме кримінальному провадженню; застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у конкретному випадку, за наведених обставин, та з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність підозрюваного у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про законність постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 15.01.2026 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, 60 днів: з 21 години 55 хвилин 13.01.2026 по 13.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4