Справа №523/5334/26
Провадження №1-кс/523/3151/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого під час обшуку майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487 від 14.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487 від 14.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

З клопотання встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000487 від 14.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

14.03.2026, невстановлені особи, під час дії воєнного стану, знаходячись біля Нової Пошти №10, розташованому по вул. Владислава Бувалкіна в м.Одесі, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_5 , відкрито викрали належне йому майно. (ЖЄО 10456.

За даним фактом 14.03.2026 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

15.03.2026 в період часу з 02 год. 53 хв. по 03 год. 09 хв. слідчим СВ ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , проведено затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого у останнього виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Nomi» чорного кольору, який поміщено до спеціального сейф-пакету № CRI1202265.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання із викладених у ньому підстав, просив його задовольнити, повідомивши суд, що на телефоні може зберігатися інформація щодо кримінального правопорушення.

Захисник адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись що воно не обґрунтоване.

Підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти накладення арешту, пояснивши що це старий кнопочний телефон, та на ньому нічого не має.

Дослідивши та перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши доводи прокурора вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Постановою слідчого від 15.03.2026 зазначене у клопотанні майно, було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Одним із процесуальних джерел доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є речові докази.

Стаття 167 КПК України встановлює підстави для тимчасового вилучення майна, яке може вилучатися до вирішення питання про арешт такого майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати що вони використані як засоби кримінального правопорушення та (або) зберегли його сліди (п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Порушення строків подання прокурором клопотання про арешт майна до слідчого судді - не встановлено.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Відповідно до ст.173КПК України слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зазначене у клопотанні вилучене майно, є матеріальним об`єктом, на думку слідчого судді, воно може бути використано як докази у кримінальному провадженню, оскільки могло зберегти на собі сліди злочину, у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 286 КК України. З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, проведення експертиз та інших слідчих дій у кримінальному провадженні, збереження від втрати, знищення чи перетворення вилученого майна, задля використання його у доказових цілях, слідчий суддя приходить до висновку, що, в даному випадку, розумним та співрозмірним обмеженню права власності, буде накладення арешту на вилучене майно, а тому клопотання прокурора є обґрунтованим.

Враховуючи, що прокурором доведено необхідність застосування арешту, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а також, з урахуванням того, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме зберегло на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна, а відтак клопотання в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо строку дії арешту, рахую за доцільне зазначити наступне.

На даному етапі досудового розслідування, в межах вказаного кримінального провадження повідомлення про підозру не оголошено.

Тому, хоча б теоретично передбачити строк, на якій накладається арешт, вказавши «до прийняття остаточного рішення по справі» - не можливо.

Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права розпорядження річчю), порушує за думкою суду принцип правової визначеності та право власності володільця майна, яке гарантується ЦК України, Конституцією України, ст.1 Протокола № 1 до Европейської Конвенції з прав людини.

На необхідність дотримання принципу правової визначеності вказував Европейський Суд у справі Кавка проти Польщі, рішення суду від 9 січня 2001 р. п.49, зазначивши, що : «важливим є чітке визначення умов обмеження свободи відповідно до внутрішнього права, та щоб право як таке було передбачуваним у своєму застосуванні….»).

У справі Раймондо проти Італії, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань ( п.35).

Виходячи з розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з урахуванням права суду у відповідності до 173 КПК України повторно вирішити питання про накладення арешту на майно (за необхідності та при наявності підстав), рахую оптимальним визначити строк накладення арешту на майно до отримання висновків за результатами проведення судових експертиз та досліджень із даним майном та завершення процесуальних дій із даним майном, але не довше ніж два місяці із дня винесення даної ухвали, після спливу вказаного строку, майно підлягає поверненню його володільцю або власнику.

Керуючись ст.ст. 107,170,171,175 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого під час обшуку майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487 від 14.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт, на річ яка була вилучена в ході затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон «Nomi» чорного кольору, який поміщено до спеціального сейф-пакету № CRI1202265.

Строк дії арешту встановити до завершення усіх процесуальних дій та проведення експертиз із даним майном (в т.ч. отримання висновків експертів) у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000487 від 14.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, але не довше ніж два місяці з дня винесення даної ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим.

Відповідно до ч.1ст. 174 КПК України, особи, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1