Справа № 638/8767/24
Провадження № 1-кп/638/156/26
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, неодруженого, який на утриманні дітей не має, є інвалідом 3 групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурором у кримінальному провадженні заявлене клопотання про продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання обгрунтоване тим, що органом досудового слідства зібрано достатньо доказів наявності обгрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Звертає увагу, що обвинувачений раніше судимий, останній раз 16.09.2022 Дзержинським райсудом м. Харкова за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. У кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на іспитовому строці вчинив ряд умисних кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, раніше стосовно нього неодноразово застосовувався привід, 21.11.2025 останній, будучи доставлений до суду приводом, втік із приміщення суду, уникнувши судового засідання. Також ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він не працює, не має стабільного доходу, обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень. Крім цього, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, потерпілого, з метою зміни їх показань, оскільки такі в суді ще не допитані. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти процесуальним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні підтримала дане клопотання, посилаючись на наведені в ньому доводи.

Обвинувачений заперечував проти клопотання, вказав, що він з`являвся до суду, повернув велосипед потерпілому, не переховувався.

Захисник вважала клопотання прокурора необгрунтованим, наявність ризиків недоведеною, просила врахувати стан здоров`я ОСОБА_5 , його малограмотність, через що останній міг не орієнтуватися в датах судових засідань, на які його викликали. Просила змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження та оцінивши обґрунтованість заявленого клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 08.01.2026 обрано стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 08.03.2026 року включно, визначено заставу у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 грн.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд, з урахуванням вимог ст.177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний міг здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.01.2026 вказана ухвала суду залишена без змін.

На даний час у кримінальному провадженні здійснюється судовий розгляд, з урахуванням думки захисника встановлено повний порядок дослідження доказів у справі.

Так, на думку прокурора, на цій стадії судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення тиску на свідків, потерпілих, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

При наданні оцінки наявності та ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків, потерпілих може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Суд вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків та потерпілих, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним.

Також, суд дійшов висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень та переховування від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду умисних кримінальних правопорушень, у тому числі за ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого передбачено покарання до 8 позбавлення волі, раніше судимий, останній раз 16.09.2022 Дзержинським райсудом м. Харкова за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, інкриміноване кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України мало місце згідно обвинувачення 21.04.2024, тобто під час перебування ОСОБА_5 на іспитовому строці. У даному кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого неодноразово застосовувався привід, 21.11.2025 ОСОБА_5 , будучи доставлений до суду приводом, втік із приміщення суду, уникнувши судового засідання. ОСОБА_5 не працює, не має стабільного доходу, обвинувачується у вчиненні декількох умисних кримінальних правопорушень.

Вказані обставини підтверджують наявність ризиків переховування від суду та вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому, згідно зі ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ризики, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати та не зменшилися, а доводи сторони захисту такі висновки суду не спростовують.

Стосовно тверджень захисника щодо можливої дезорієнтованості ОСОБА_5 у датах судових засідань, на які він не прибував, через малограмотність, суд вважає такі доводи непереконливими. В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що вміє читати, але повільно. Факт залишення ОСОБА_5 приміщення суду 21.11.2025 після початку судового засідання із розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою переконливо свідчить, що дії обвинуваченого є свідомими та були направлені на ухилення від суду.

Щодо вимоги захисника про необхідність урахування при розгляді клопотання стану здоров`я обвинуваченого, слід зазначити наступне. Суду не надано відомостей, що ОСОБА_5 через стан здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Крім цього, відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» , медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особам які утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Обвинувачений та захисник має право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченого, в тому числі, стосовно стану здоров`я.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам у кримінальному провадженні, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками із суспільством.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає особі, процесуальній поведінці обвиунваченого, характеру та тяжкості інкримінованих діянь, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Отже, застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є невиправданим.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 27 квітня 2026 року включно, з можливістю внесення застави, визначеної ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 08.01.2026, в розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 27.04.2026.

Суддя ОСОБА_1