УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5886/21 1-кп/335/640/2026

03 березня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого-адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Запоріжжі в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000006 від 20.01.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туніс, громадянина Туніської Республіки, який перебуває на підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 383 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2026 в провадження Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з Верховного Суду надійшли матеріали кримінального провадження №0000006 від 20.01.2021, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.2 ст. 383 КК України.

Після вирішення питання про самовідвід судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_8 зазначене кримінальне провадження 13.02.2026 було передано в провадження судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали судді від 16.02.2026 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 03.03.2026.

До початку підготовчого судового засідання прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який був обраний відповідно до постанови Верховного Суду від 13.01.2026 строком на 60 днів.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, та усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна може умисно ухилятися від явки до суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі, таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, переховування від суду, також останній може тиснути та впливати на свідків у кримінальному провадженні, підґрунтям такого ризику є те, що свідками у кримінальному проваджені є цивільні особи, з якими обвинувачений спілкувався з приводу реалізації своїх злочинних дій, що підтверджується протоколами їх допитів, і тому, вказана обставина, на переконання сторони обвинувачення, свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні. З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження прокурор просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з можливістю внесення застави у розмірі 776 700,00 грн.

В цей же час, з боку захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби. На підтвердження своєї позиції захисник зазначила, що прокурор взагалі не надав суду першої інстанції та стороні захисту будь-яких доказів, якими б було обґрунтовано клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого та наявності підтверджених ризиків, про які зазначає прокурор. Натомість сторона захисту наполягає на наявності матеріалів про позитивні характеристики, сталість та міцність соціальних зв`язків, зокрема через наявність дітей та постійного місця проживання у обвинуваченого ОСОБА_5 . Також, на переконання сторони захисту, прокурор не навів мотивів свого висновку про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, запропонованого стороною захисту (домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України), для запобігання ризикам, зазначеним у його клопотанні. Доказів тиску на свідків на потерпілого стороною обвинувачення не надано. Потерпілий був присутній у судових засіданнях, свідки допутувалися судом, всі докази по справі вже зібрані та долучені до матеріалів кримінального провадження, яке підлягає новому перегляду. Ні потерпілий, ні свідки, які здебільшого є працівниками СБУ, не заявляли про тиск на них з боку обвинуваченого. Окрім того, стороною обвинувачення не надано доказів того, що обвинувачений буде переховуватись, оскільки наразі всі його особисті документи були в нього вилучені ще на початку слідства. Останній має намір доводити свою невинуватість. Обвинувачений є раніше не судимим, але на теперішній час вже більше п`яти років перебуває під вартою. Останнє, на думку сторони захисту, вимагає від прокурора доводити, що за увесь цей час ризики не змінилися, не зменшилися чи взагалі не відпали. Також сторона захисту зазначає, що сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч.3 ст. 307 КК України не може бути єдиною підставою для його подальшого ув`язнення.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримала своє клопотання та просила його задовольнити за зазначених в нього обставин. Додатково вказала, що кримінальне провадження Верховним Судом було направлено на новий розгляд, тому на сьогодні судом не допитані потерпілий та свідки, що ще раз доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказала на те, що дійсно сама тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для утримування особи під вартою, але в свою чергу, вважала, що оскільки обвинувачений не є громадянином України, то на нього не розповсюджуються обмеження, які наразі введені через воєнний стан. Перебування його не під вартою може спонукати обвинуваченого залишити межі України в будь-який спосіб, зокрема і нелегальний.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_4 при вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 послалася на розсуд суду.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні підтримала своє клопотання про зміну запобіжного заходу її підзахисному. Додатково вказала на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_5 , який викликаний поміж іншого і тривалим перебуванням в ізоляції. Вважала, що ризики відповідно до ст.177 КПК України щодо ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні відсутні, тому можливо застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав клопотання його захисника. Вказав на те, що він категорично заперечує свою винуватість у висунутому йому обвинуваченні та бажає довести свою непричетність до зазначених злочинів.

Заслухавши прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 ; перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених клопотань та з врахуванням стаді судового провадження, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Як було встановлено судом, то клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.383 КК України, які є особливо тяжким та нетяжким злочинами.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом тільки будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Ризиками, на наявності яких наполягає прокурор на теперішній час є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження.

Підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначати кримінальне провадження до судового розгляду.

Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, ефективність якого залежить від повноти, всебічності та ретельності його підготовки.

Згідно зі ст. 439 КПК України після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Отже, новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції передбачає повторний розгляд справи по суті з початку, обов`язкове виконання вказівок суду вищої інстанції, що скасував попереднє рішення.

Дійсно, практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, які на час розгляду клопотань є встановленими, суд доходить переконання в необхідності продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для їх запобігання.

Суд вважає, що на цій стадії процесу, підлягають врахуванню всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи, викладені в клопотанні стороною захисту, зокрема твердження про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевіряються судом за наявними матеріалами провадження. Зокрема, обставини, на які посилається сторона захисту - щодо наявності у обвинуваченого позитивної характеристики, наявність соціальних зв`язків, наявність дітей та постійного місця проживання на території України, як було встановлено в судовому засіданні підлягають додатковій перевірці та встановленню на теперішній час їх актуальності. Саму після цього у суду виникне можливість робити висновки про суттєве зменшення встановлених ризиків та застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобіганню ухиленню його від суду чи впливу на інших учасників судового процесу.

Захисник обвинуваченого та сам обвинувачений повідомили, що останній має проблеми зі здоров`ям, проте, належного лікування в умовах СІЗО не отримує. На такі заяви при попередньому розгляді цього ж кримінального провадження, були ухвалені окремі рішення в порядку ст.206 КПК України, шляхом постановлення відповідної ухвали, зокрема Запорізьким апеляційним судом.

Нових відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження (в тому числі наданих захисником і до клопотання) не виявлено.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст.194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 181 КПК України Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Тобто наявність житла в підозрюваного (обвинуваченого) є необхідною умовою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. У зв`язку з цим необхідно чітко визначити, що слід розуміти під поняттям «житло». Визначення поняття «житло» міститься у ч. 2 ст. 233 КПК Украі?ни, в якій закріплені правила проникнення до житла чи іншого володіння особи, згідно з якою під житлом слід розуміти будь-яке приміщення, яке перебуває у постіи?ному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від и?ого призначення і правового статусу, та пристосоване для постіи?ного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також усі складові частини такого приміщення.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.07.2016 р. № 654, у разі надходження повідомлення про виникнення загрози життю або здоров`ю підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом (пожежа, аварія, катастрофа природного або техногенного характеру, стихійне лихо тощо), або про його захворювання та поміщення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я начальник органу Національної поліції негайно організовує перевірку зазначених у повідомленні обставин. Перевірка такого повідомлення проводиться у строк, що не перевищує 12 годин з моменту його надходження. Підтверджена інформація про неможливість подальшого перебування підозрюваного, обвинуваченого в зазначеному в ухвалі житлі надсилається слідчому або до суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Зазначене наразі є актуальним через введений воєнний стан та віднесення території м. Запоріжжя до території можливих бойових дій.

У п. 15 Інформаціи?ного листа Вищого спеціалізованого суду Украі?ни з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінально-процесуального кодексу Украі?ни» від 4 квітня 2013 року зазначено, що слідчому судді, суду під час обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід звертати увагу, що вжите законодавцем у ч. 5 ст. 181 КПК словосполучення «житло цієї особи» охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо.

Тобто домашній арешт може бути застосовано до підозрюваного (обвинуваченого) навіть у разі, якщо він не має ні житла у власності, ні офіційного місця реєстрації в житлі. У такому разі факт постійного чи тимчасового проживання підозрюваного (обвинуваченого) в житлі має бути підтверджений власником цього житла.

Згідно з п. 3.11. Мінімальних стандартних правил ООН стосовно заходів, не пов`язаних із тюремним ув`язненням (Токіи?ські правила), затверджених резолюцією Генеральноі? Асамблеі? ООН від 14 грудня 1990 р. № 45/110, у процесі застосування не пов`язаних із тюремним ув`язненням заходів дотримується право обвинуваченого на особисте життя, а також право на особисте життя и?ого сім`ї . З метою дотримання права власника житла на особисте життя та недоторканність його житла слідчий суддя, суд обов`язково мусить з`ясувати позицію власника житла (яким може бути не лише родич, член сім`ї, а й друг підозрюваного (обвинуваченого), орендодавець та інші особи) щодо можливості застосування домашнього арешту до підозрюваного (обвинуваченого) в його житлі та отримати підтвердження и?ого згоди на це. Також потрібно отримати згоду всіх спільно проживаючих з підозрюваним, обвинуваченим повнолітніх осіб на те, щоб підозрюваний, обвинувачений перебував у житлі (квартирі, приватному будинку чи кімнаті), в якому вони проживають, під домашнім арештом.

Таким чином, додатковими умовами для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у разі, якщо підозрюваний, обвинувачений не є власником (співвласником) житла та не зареєстрований в житлі, є такі: підтвердження факту постійного чи тимчасового проживання підозрюваного (обвинуваченого) в житлі його власником; отримання згоди власника (співвласників) житла та повнолітніх співмешканців підозрюваної, обвинуваченої особи на виконання домашнього арешту за і?хньою спільною адресою (якщо є такі співмешканці); отримання згоди власника орендованого підозрюваним, обвинуваченим житла на те, що виконання домашнього арешту буде реалізовуватись за адресою такого житла (якщо підозрюваний, обвинувачений орендує житло). Така згода може бути оформлена письмово або надана в усній формі (під час судового засідання, в межах якого розглядається і вирішується питання про застосування домашнього арешту).

КПК України застосовує диференційований підхід до обрання запобіжних заходів, адже згідно з положеннями КПК України слідчий суддя, суд у кожному конкретному випадку у разі прийняття рішення про обрання запобіжного заходу має враховувати фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що свідчать про належну/неналежну поведінку підозрюваного (обвинуваченого) в ході здійснення кримінального провадження та обставини, наведені в ст. 178 КПК України (в тому числі і вік, стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого), наявність у нього родини й утриманців тощо). Так, у положеннях ч. 2 ст. 183 КПК України закріплено умови, за наявності яких до підозрюваної, обвинуваченої особи може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до яких, зокрема, законодавець відносить таку: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у скоєнні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Таким чином, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, особу обвинуваченого, доведеність прокурором під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти наявним ризикам, суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

При цьому, дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 та його процесуальна поведінка, на теперішній час, не дають суду підстав дійти висновку, що зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, які встановлені судом.

Як вже зазначалося, то даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано. Можливість перебування обвинуваченого під домашнім арештом за визначеним місцем проживання перед судом не доведена, зокрема суду не надано доказів на підтвердження того, що станом на час розгляду клопотань, власником чи законним володільцем нерухомого майна є гр. ОСОБА_9 , який раніше приймав участь у кримінальному провадженні в якості захисника обвинуваченого, та він надає обвинуваченому дозвіл на проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 і таке проживання ОСОБА_5 не буде порушувати законних прав та інтересів третіх осіб.

З огляду на викладені вище обставини, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання захисника немає, та разом з тим, існують підстави для задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 60 днів, а саме до 01 травня 2026 року включно з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України.

Керуючись ст. ст. 31-33, 182, 193-194, 197, 199, 205, 217, 314-315, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 01 травня 2026 року включно.

Встановити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 332 800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу на депозитний рахунок (отримувач: ТУ ДСАУ в Запорізькій області; Ідентифікаційний код за ; номер рахунку (IBAN): UA5001205 Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172.

В призначенні платежу необхідно вказувати: вид платежу - застава за ОСОБА_5 , номер справи в суді 335/5886/21, номер провадження 1-кп/335/640/2026, Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя.

Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (несення військової служби); утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує внесення - негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти.

Роз`яснити ОСОБА_5 обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки їх невиконання.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 06.03.2026 о 14.30 год..

Суддя: ОСОБА_1