Провадження № 1-кп/522/2276/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси №106 угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 19.02.2025 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, Черкаської області, громадянина України, працевлаштованого в ТОВ «ФУДУКРМ» на посаді технолог рибного виробництва, з вищою освіто, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції з Соснівським районним судом м. Черкаси),-

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 19.02.2025 року, стосовно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України.

Від прокурора до суду надійшла угода про визнання винуватості від 10 лютого 2026 року, укладеною між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , яку він просив затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що обвинувачення йому зрозуміле, вину у пред`явленому обвинуваченні визнає в повному обсязі, укладення угоди було добровільним без будь-якого примусу, умови угоди та вид покарання йому зрозумілі. Просив затвердити угоду.

Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості. Зазначив, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається у скоєному, угода відповідає вимогам закону.

Заслухавши думки сторін, дослідивши угоди про визнання винуватості та обвинувальний акт, суд дійшов такого висновку.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року зазначено, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до частини 7 статті 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року зазначено, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається з наданої угоди, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, сторони дійшли згоди про покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади у сфері охорони недоторканості державних кордонів строком на рік, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

Частина 2 ст. 75 КК України, передбачає, що, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Стаття 77 КК України передбачає чітко визначений перелік додаткових покарань, які можуть бути застосовані у разі звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, а саме: штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Так, в порушення вимог ст. 472 КПК України, у тексті угоди не конкретизовано, від якого саме виду покарання (основного чи додаткового) пропонується звільнити обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, суд зазначає, що згідно з чинним кримінальним законодавством, звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК застосовується виключно до основного покарання.

Водночас санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади. Невизначеність умов угоди щодо того, чи поширюється звільнення на додаткове покарання, створює правову двозначність та суперечить вимогам ст. 77 КК України.

Так, в угоді зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді обов`язково зазначається узгоджене покарання та звільнення від його відбування з випробуванням. Хоча сторони угоди вказали на застосування ст. 75 КК України, в угоді відсутні відомості про тривалість іспитового строку, що є істотною умовою покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням є можливим лише з одночасним покладенням на особу обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Однак, в порушення вимог закону прокурором в угоді не зазначено про покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, у разі затвердження угоди, суд позбавлений права самостійно визначати обсяг обмежень прав і свобод обвинуваченого, оскільки це є виключною прерогативою сторін при укладенні угоди. Отже, невизначеність обов`язків за ст. 76 КК робить угоду такою, що суперечить кримінальному закону та порушує вимоги ст. 472 КПК України.

З урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку про невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам ст. 472 КПК України, у зв`язку із чим вважає за необхідне відмовити у її затвердженні.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 8 ст. 474 КПК України, повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376, 474 КПК України,

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 10 лютого 2026 року, укладеною між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 36,37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000182 від 19.02.2025 року, у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , відмовити.

Надані прокурором під час розгляду угоди матеріали кримінального провадження повернути прокурору.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_7