ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7140/24 Номер провадження 11-кп/814/678/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000853 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайжюнай, Іоновського району, республіки Литва, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено ч. 4 ст. 186 КК України на 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

Як вбачається з вироку суду, відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні 27.08.2024 близько 22 год 30 хв, ОСОБА_8 , шляхом розбиття скла, проник до приміщення квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , яка було його колишньою співмешканкою, де діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та з корисливою метою, з метою заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, відкрито, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , викручуючи їй руки та ображаючи її, заволодів належним їй телефоном марки «SAMSUNG» моделі «GALAXY А04Е» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 2 135,40 грн, тим самим в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством щодо іншої особи, з якою винний спільно проживав однією сім`єю, але не перебував у шлюбі, у вигляді економічного та фізичного насильства, чим порушив її звичний уклад життя, залишивши її таким чином без телефону як засобу комунікації (потерпіла одна виховує малолітню дитину) та заподіяв майнову шкоду на вказану суму. У подальшому, з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, а саме залишив при собі вказаний телефон для власного використання.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані стороною обвинувачення за частиною 4 статті 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Ухвалюючи рішення місцевий суд зазначив про відсутність доказів проникнення ОСОБА_8 у житло потерпілої ОСОБА_10 та застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, з метою відкритого викрадення її майна. Тому дії ОСОБА_8 кваліфікував за ч.4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати в частині кваліфікації кримінального правопорушення, а саме: виключення кваліфікуючої ознаки проникнення у житло та застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої з метою відкритого викрадення її майном, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто за ч.4 ст. 186 КК України на 7 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд безпідставно виключив з обвинувачення кваліфікуючі ознаки проникнення у житло та застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої з метою відкритого викрадення її майном, оскільки під час судового розгляду було доведено, що ОСОБА_8 проник на територію домоволодіння, яке огороджене парканом, а потім проник у житло шляхом розбиття вікна саме з метою заволодіння телефоном, що не оспорює і сам обвинувачений.

Заволодіння телефоном було в присутності свідка ОСОБА_11 , який вказане підтвердив, що не заперечує сам обвинувачений.

Вважає, що суд безпідставно вказав про те, що свідок ОСОБА_11 не підтвердив факт будь-якого застосування насильства до ОСОБА_10 .. Суд не звернув увагу, що ОСОБА_8 застосував до ОСОБА_12 насильство одразу, як прийшов та цього свідок міг і не бачити, оскільки вийшов на подвір`я уже після нападу на потерпілу, почувши сварку.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення в його діях.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що в його діях відсутній склад інкримінованого злочину, оскільки не враховано його показання про те, що телефон є його власністю. Вказує, що доказом того, що телефон його власність є те, що він знає пароль до телефону, у той час як ОСОБА_12 не знала паролі та не змогла розблокувати телефон.

Вказаний телефон він придбав у ломбарді, у зв`язку з чим були викликані працівники ломбарду ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , проте свідка ОСОБА_15 для допиту не було забезпечено, та суд відмовив йому у задоволенні повторного клопотання про допит цього свідка, що вказує на неповноту судового розгляду.

Доказів належності телефону потерпілій в матеріалах справи немає.

Вказує, що телефон він взяв у квартирі таємно, до появи потерпілої, а тому його дії не можуть кваліфікуватися як відкрите заволодіння чужим майном.

Стверджує про суперечливі показання свідка ОСОБА_11 . Вважає, що оскільки була ніч, приблизно о 22.30 год. та відсутнє освітлення, тому ОСОБА_11 не міг бачити обставини події.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, задовольнити апеляційну скаргу прокурора та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним його засадам, а згідно зі ст.8 та ст.9 цього Кодексу кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Відповідно до ст.374 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.15 постанови №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винуватості обвинуваченого та його роль у вчиненні злочину.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, він не відповідає наведеним вимогам закону та взагалі не містить формулювання обвинувачення за ч.4 ст. 187 КК України, визнаного судом доведеним.

У своєму вироку суд першої інстанції зазначив фактичні обставини події, встановлені органом досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті, а також кваліфікацію дій ОСОБА_8 , яку вважає доведеною. При цьому, вказавши про відсутність окремих кваліфікуючих ознак, які висунуті стороною обвинувачення та зазначивши про зменшення обсягу обвинувачення ОСОБА_8 , не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

Відсутність в мотивувальній частині обвинувального вироку вказаного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що передбачено ч.1 ст.412 КПК України, оскільки перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження, та таким, що тягне за собою скасування вироку з призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про виключення з обвинувачення кваліфікуючих ознак проникнення у житло та застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Надаючи оцінку доказам щодо відсутності в діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки проникнення у житло, поза увагою суду залишилися показання потерпілої, яка зазначила, що обвинуваченого помітила у квартирі та вважає, що він незаконно проник у квартиру, так як не надавала йому дозволу на перебування в житлі. Також суд недостатньо оцінив дані протоколу огляду місця події від 28.08.2024 відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_10 , неподалік вікна виявлені уламки скла та отвір у віконній рамі. До протоколу огляду додана фототаблиці із детальним зображенням залишків скла та отвору у віконній рамі. Твердження обвинуваченого про наявність у нього ключів від квартири потерпілої не вказують про наявність у нього права на законне перебування в квартирі ОСОБА_10 .

Щодо кваліфікуючої ознаки застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, необхідно зазначити, що суд недостаньо оцінив показання потерпілої, яка суду зазначила, що ОСОБА_8 під час сварки з нею, викрутив їй руку та забрав мобільний телефон, який вона тримала. Про те, що потерпіла під час сварки тримала в руці мобільний телефон повідомим і свідок ОСОБА_11 , і хоча він не бачив, як обвинувачений ним заволодів, проте однозначно стверджував, що коли ОСОБА_8 залишав подвір`я, то він тримав в ріці телефон, а ОСОБА_10 прохала його повернути їй телефон. Тобто, добровільної передачі телефону потерпілою обвинуваченому не було. До того ж показання свідка ОСОБА_11 спростовують показання обвинуваченого, що він взяв телефон ОСОБА_10 на тумбочці непомітно для неї.

Також колегія суддів звертає увагу на наявність в матеріалах справи доказів про систематичне вчинення ОСОБА_8 адміністративних правопорушень у сфері протидії домашньому насильству, що стало підставою для ухвалення рішенням суду про видачу обмежувального припису з метою захисту потерпілої від ОСОБА_8 , про який обвинуваченому достеменно було відомо.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно усунути вказані порушення, провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, ретельно перевіривши доводи апеляційних скарг.

Під час скасування судового рішення і надіслання справи на новий розгляд до суду першої інстанції у судовому рішенні вирішується питання про обрання запобіжного заходу.

За правилами частин першої та другої статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема переховуванню від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, а також забезпечення виконання процесуальних рішень у справі, колегія суддів дійшла висновку за необхідне продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вирішення цього питання в суді першої інстанції, але не більш як на 60 днів, тобто до 01.05.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4