Хортицький районний суд м.Запоріжжя
Справа № 337/919/26
Провадження № 1-кс/337/90/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ВП № 5 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документіву кримінальному провадженні № 0001114 від 18.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України,

УСТАНОВИВ:

16.02.2026 слідчий ВП № 5 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 0001114 від 18.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що лікар ОСОБА_4 , перебуваючи у КНП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в порушення вищезазначених норм, володіючи достатнім досвідом роботи за вказаним фахом та маючи великий обсяг практичних навиків у вказаній галузі, відповідаючи кваліфікаційним вимогам займаної посади, маючи усі необхідні умови та засоби для проведення лікування, проте неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого ставлення до них, нехтуючи вимогами своєї посадової інструкції, виконав дію, яка була показана в медичній документації, але виконана не правильно, а саме: розвиток масивної повторної кровотечі у ОСОБА_5 , яка обумовила проведення операції 05.03.2019 о 10:00, якою керував ОСОБА_4 та була підставою для перев`язки внутрішніх клубових артерій, що не було виконано та, в свою чергу призвело до рецидиву масивної кровотечі, що є дефектом у наданні медичної допомоги (дія, яка була показана, але виконана неправильно), та призвело до смерті ОСОБА_5 .

25 грудня 2025 року прокурором Дніпровської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Від початку відомості про вказаний факт неналежного виконання своїх професійних обов`язків медичними працівниками та смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540 від 28.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

У кримінальному провадженні № 0000540 стосовно іншої особи (лікаря ОСОБА_6 ) було складено та скеровано до суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Вказаний обвинувальний акт було розглянуто ІНФОРМАЦІЯ_4 20.01.2026, ухвалено рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Водночас, з кримінального провадження (№ 0000540) постановою прокурора було виділено матеріали до цього кримінального провадження (№ 0001114 від 18.12.2025) для подальшого розслідування.

Оскільки, на переконання сторони обвинувачення, у закритому кримінальному провадженні містяться докази, які мають доказове значення у кримінального провадження № 0001114, слідчий клопотав про надання тимчасового доступу до оригіналів матеріалів кримінального провадження за № 0000540 від 28.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та речових доказів з метою їхнього вилучення та долучення до кримінального провадження № 0001114 від 18.12.2025.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання, просив задовольнити. Додатково зазначив, що йдеться про оригінали медичної документації, які потрібні для подальшого проведення експертиз у справі.

Відповідно до положень ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є тимчасовий доступ до речей і документів.

Згідно з ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Обгрунтовуючи своє клопотання щодо вилучення оригіналів документів, які містяться у первинному кримінальному провадженні, слідчий зазначає, що матеріали цього кримінального провадження були виділені з кримінального провадження № 0000540 від 28.03.2019, водночас, жодних процесуальних документів в обгрунтування вказаної обставини, не надає, що позбавляє слідчого суддю можливості пересвідчитися у тому, які саме документи (оригінали чи копії) містилися в первинному кримінальному провадженні, а які були переміщені до іншого кримінального провадження і чи знімалися відповідні копії з матеріалів, що містяться у справі в одному примірнику.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство містить положення, якими врегульовано порядок виділення матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду. Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.

Обгрунтування цього клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів (шляхом вилучення оригіналів документів), наведене стороною обвинувачення, фактично ставить під сумнів чинність існуючого механізму виділення матеріалів кримінального провадження, оскільки презюмує недопустимість усіх копій документів, які виділені з первинного провадження. Тобто, на думку слідчого та прокурора, який погодив клопотання, наступні стадії розгляду виділеного кримінального провадження ставляться в залежність від успішності доступу та вилучення оригіналів доказів (шляхом тимчасового доступу до речей та документів) з іншого (виділеного або первинного) кримінального провадження.

На переконання слідчого судді такий підхід є хибним, оскільки не грунтується на нормах кримінального процесуального законодавства та суперечить завданням кримінального провадження.

Крім того, запропонований механізм вирішення процесуальної задачі (отримання доказів шляхом тимчасового доступу до речей і документів) може взагалі унеможливити завершення досудового розслідування у складних багатоепізодних кримінальних провадженнях, в яких виділення матеріалів здійснювалося неодноразово, оскільки оригінали доказів можуть перебувати одночасно в декількох «виділених» справах, розгляд яких здійснюється, наприклад, в різних судах. Тобто «повернути» до кримінального провадження оригінали доказів з декількох кримінальних проваджень одночасно може бути непосильною задачею, особливо, якщо розгляд цих кримінальних проваджень перебуває на різних стадіях в різних судах.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати у справі № 214/3642/16-к (постанова від 14.12.2022) дійшов висновку про допустимість доказів, а саме копій документів, які виділені з іншого кримінального провадження, з тих підстав, що вони вилучені та виготовлені у процесуальний спосіб, а відтак, вважаються оригіналами документів у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Оскільки слідчим в судовому засіданні не доведено факт відсутності необхідних документів (копій чи оригіналів) у кримінальному провадженні № 0001114, а також не конкретизовано, які саме документи (речові докази) він має намір вилучити (а клопоче про тимчасовий доступ до всіх оригіналів кримінального провадження), і чому потребує саме вилучення оригіналів доказів з огляду на те, що прокурором вже було здійснено виділення матеріалів у спосіб, визначений КПК України слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування заходу забезпечення.

Крім того, в межах реалізації повноважень з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, передбачених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя не може не звернути увагу на таку обставину.

З матеріалів клопотання, а також копії письмового повідомлення про підозру, вбачається, що ОСОБА_4 інкримінується склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України (невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого), строк давності за яким становить три роки.

Водночас, обставини кримінального правопорушення, хронологічно відносяться до 05.03.2019, тобто викликає обгрунтоване запитання можливість реалізації стороною обвинувачення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, з огляду на закінчення строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини виснував, що об`єктом і метою статті 7 Конвенції є забезпечення ефективних гарантій проти свавільного судового переслідування, засудження чи покарання (див. Vasiliauskas v. Lithuania [GC], № 35343/05, § 153, ECHR 2015). Поновлення кримінальної відповідальності після закінчення строку давності вважається несумісним із всеохоплюючими принципами законності (nullum crimen, nulla poena sine lege) і передбачуваності, закріпленими у статті 7 Конвенції (див. Консультативний висновок про застосування строків давності до судового переслідування, засудження та покарання за правопорушення, яке по суті є актом тортур [GC], запит № P16-2021-001, Касаційний суд Вірменії, § 77, 26 квітня 2022 року; і Antia and Khupenia v. Georgia, № 7523/10, §§ 3843, 18 червня 2020 року). Іншими словами, якщо згідно з національним законодавством до кримінального правопорушення застосовується строк давності і строк давності спливає, що виключає кримінальну відповідальність, стаття 7 Конвенції перешкоджає поновленню кримінального переслідування за такий злочин через відсутність чинної правової підстави. Вважати інакше означало б прийняти ретроспективне застосування кримінального закону на шкоду обвинуваченому (справа Cetinja v. Croatia, справа № 6959/17, рішення від 09.09.2023).

Керуючись ст.ст. 2, 17, 93, 131-132, 160-163, 217, 309, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_7