Провадження № 1-кп/127/821/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000370, які надійшли з Вінницької окружної прокуратури з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, має на утриманні одну малолітню дитину, учасника бойових дій, інваліда 3-ої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без фактичного місця проживаючого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 16 березня 2021 року, близько 20:00 години, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Fiat Тіро» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вул. Пирогова, по проїзній частині вул. Костянтина Василенка, в районі буд. № 14А, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, по якому зліва-направо проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_4 , не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості чи зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого, з необережності допустив наїзд на останню.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , отримала тілесне ушкодження, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 299/305 від 30.04.2021, представлено у вигляді: «Закритий краєвий внутрішньо суглобовий перелом перелом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням». Вказана травма відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки не являлась небезпечною для життя в момент спричинення та не супроводжувалась загрозливими для життя явищами, а за своїм характером така, що потягла тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/8908-ІТ від 16.06.2021, - «...В заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «Fiat Тіро» ОСОБА_5 мав технічну можливості попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху. В ситуації, яка склалась в діях водія автомобіля «Fiat Тіро» ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Клопотання мотивоване тим, що досудовим слідством відомості про вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується внесені до ЄРДР 20 березня 2021 року, тобто понад 4 роки назад. Відповідно до положень ст. 12 КК України, злочин передбачений ч.1 ст. 286 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, та, згідно примітки до ст. 45 КК України, корупційним правопорушенням не вважається, що, у своїй сукупності, складає низку основних умов звільнення його від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та закриття кримінального провадження щодо нього, претензій до нього немає.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечила проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників провадження, дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 49 КК України, що регулює звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у разі вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину встановлені цією статтею минули строки.

Злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів, а, отже, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК становить три роки.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відомості про який внесено 20.03.2021, тобто понад чотири роки тому, вказане, з урахуванням вимог ст. 12 КК України та санкції ч.1 ст. 286 КК України, свідчить що ОСОБА_5 може бути звільнений від кримінальної відповідальності з зазначених у клопотанні підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, просив звільнити від кримінальної відповідальності та закрити кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності, суд оцінивши всі обставини у справі, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження щодо нього на підставі ч. 3 ст. 288 КПК України, закрити.

Так, у розділі ІХ КК України визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності (ст. 49 КК).

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

При цьому, обвинуваченому судом роз`яснено наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності, які ОСОБА_5 зрозумілі.

Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 № 203/241/17 (51-4251кмо21) встановлено, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Об`єднана палата Верховного Суду виходить з наступного: процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що судові витрати по проведенню експертизи слід покласти на рахунок Державного бюджету України.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілій ОСОБА_4 її право на звернення до суду про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49 КК України, ст. 284, 285, 286, 288, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності - задоволити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000370, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 - закрити.

Судові витрати по проведенню експертизи покласти на рахунок Державного бюджету України.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_4 її право на звернення до суду про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи діб з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: