печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4896/26-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

представника особи, яка подала клопотання, адвоката : не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням в.о. Голови Фонду держаного майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2014 у справі №757/5018/14-к у кримінальному провадженні № 0000228 від 22.01.2014,-

В С Т А Н О В И В:

В.о. Голови Фонду держаного майна ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2014 у справі №757/5018/14-к у кримінальному провадженні № 0000228 від 22.01.2014 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання в.о. Голови Фонду державного майна ОСОБА_5 зазначає, щоарешт підлягає скасуванню у зв`язку із зміною правового статусу арештованого майна. Так Рішенням Вищого антикорупційного суду від 24.10.2025 у справі №991/10013/25, яке набрало законної сили, вказаний актив було стягнуто в дохід держави в межах застосування санкцій до ОСОБА_6 . Відповідно до законодавства, Фонд державного майна України визначений органом, що здійснює управління та реалізацію таких активів, а отже, наразі фактичним власником майна є держава в особі Фонду. У подальшому застосуванні арешту майна в межах кримінального провадження № 0000228 повністю відпала потреба, оскільки мета арешту (збереження активу для подальшої конфіскації) вже досягнута через санкційний механізм стягнення в дохід держави. Наявність чинного арешту унеможливлює виконання судового рішення ВАКС, оскільки державний реєстратор не може внести відомості про право власності держави до відповідних реєстрів, що блокує реалізацію повноважень Фонду щодо управління майном. Ризики незаконного відчуження майна підозрюваним ОСОБА_6 повністю нівельовані дією персональних санкцій (блокування активів) та внесенням його до Державного реєстру санкцій, що робить будь-які реєстраційні дії з його боку юридично неможливими. Таким чином, збереження арешту на цей час не лише втратило процесуальну актуальність, а й прямо шкодить державним інтересам, перешкоджаючи швидкому та ефективному розпорядженню стягнутим активом на користь України.

В судове засідання особа, яка подала клопотання - в.о. Голови Фонду державного ОСОБА_5 не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином. На адресу суду надійшла заява представника Фонду державного майна - ОСОБА_7 про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. На адресу суду надійшли письмові заперечення на клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання, та слідчого, на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Прокурорами Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв?язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001048 від 10.10.2014 за фактами створення окремими особами спільно з ОСОБА_8 злочинної організації, участі у ній та у злочинах, вчинюваних такою організацією, перешкоджання проведенню у м. Києві в листопаді 2013 року - лютому 2014 року мирних мітингів, організації перевищення у цей період часу влади та службових повноважень працівниками правоохоронних органів України, що призвело до тяжких наслідків, а також організації вчинення умисних вбивств мітингувальників і заподіяння їм тілесних ушкоджень.

В результаті вказаних злочинних дій заподіяно шкоду понад 1200

потерпілим.

За результатами розслідування 25.02.2014 колишньому Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000037 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

01.03.2014 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000037 об?єднано із кримінальним провадженням №0000228.

10.10.2014 з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000228 від 22.01.2014 в окреме кримінальне провадження

за №0001048 виділено матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 та інших осіб.

17.11.2015 у кримінальному провадженні № 0001048 раніше складене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 змінено та повідомлено про нову підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ст. 340, ч. 4, ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365, 4. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 України.

21.06.2024 у кримінальному провадженні № 0001048 раніше складене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 змінено та повідомлено про нову підозру.

З метою відшкодування завданої в наслідок кримінальних правопорушень шкоди у кримінальному провадженні №0001048 від 10.10.2014 потерпілими (цивільними особами) заявлено цивільні позови про відшкодування завданої внаслідок кримінальних правопорушень шкоди на загальну суму 4 000000 гривень.

Разом з цим, під час досудового розслідування встановлено збитки, завдані юридичним особам внаслідок кримінальних правопорушень, які за результатами судових експертиз оцінено у більш ніж 13 млн. гривень.

В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2014 у справі №757/5018/14-к накладено арешт на квартиру ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 .

За змістом вказаної ухвали арешт накладено з метою забезпечення конфіскації майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме, рухоме майно, яке перебуває у власності у підозрюваного, з метою відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Будь яких додаткових даних чи доводів, які б свідчили, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не надано.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Так у клопотанні про скасування арешту майна не наведено достатньо доказів того, що потреба в подальшому арешті майна у кримінальному провадженні відпала, на противагу чого, як встановлено в ухвалі про накладення арешту на майно, органом досудового розслідування у обґрунтовано такий ступінь втручання в право власності з метою забезпечення конфіскації майна.

На підставі викладеного та враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а суб`єктом звернення у клопотанні не наведено об`єктивних підстав, що дали б слідчому судді можливість дійти висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна відпала потреба, вважаю, що в задоволенні клопотання cлід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання в.о. Голови Фонду держаного майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2014 у справі №757/5018/14-к у кримінальному провадженні №0000228 від 22.01.2014 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9