Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1531/25
Провадження по справі № 1-кп/514/64/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

зі сторони захисту - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (с-ще Бессарабське) клопотання адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 407 КК України, зміну запобіжного заходу та зупинення судового провадження,

В С Т А Н О В И В:

В Тарутинському районному суді Одеської області триває судовий розгляд кримінального провадження №0000019, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України.

20 лютого 2026 року від адвоката ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України, зміну запобіжного заходу та виділення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст. 263 КК України в окреме судове провадження та його зупинення у кримінальному провадженні №0000019, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 02.04.2025 року.

В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в умовах воєнного стану самовільно, без відповідного дозволу залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , ухилився від проходження військової служби, проводив час на власний розсуд до 31 травня 2025 року (до затримання його працівниками правоохоронного органу).

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 має бажання продовжити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , у зв`язку з чим добровільно звернувся до командування частини та отримав письмову згоду на проходження військової служби, тому, на думку сторони захисту, є всі підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ч.5 ст. 407 КК України.

Оскільки з`явились обставини, які є підставою для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності для проходження військової служби, захисник вважає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.263 КК України підлягає зупиненню на підставі ч.1 ст. 335 КПК України, на час проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. На підтвердження правильності такої позиції захисник послався на рішення Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі № 192/1576/19 , у якому суд зазначив, що проходження обвинуваченим військової служби під час мобілізації, на особливий період є підставою для зупинення судового провадження.

Також захисник вважає, що перебування ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_2 під наглядом командування нівелює всі передбачені ст.177 КПК України ризики для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому просить скасувати обраний обвинуваченому запобіжний захід та повернути внесену 23 грудня 2025 року на депозитний рахунок територіального управління ДСА України в Одеській області суму застави.

Ураховуючи наведене, просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 13 березня 2026 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника і підтвердив добровільність бажання повернутися для проходження військової служби.

Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання та зазначив, що ОСОБА_5 є раніше судимим, обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних злочинів, тому клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності вважає необґрунтованим і таким, яке спрямоване на уникнення від відповідальності.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, додану стороною захисту письмову згоду командира в/ч НОМЕР_2 на продовження військової служби солдатом ОСОБА_5 , ознайомившись з клопотанням, суд дійшов наступних висновків.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затверджений Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим почав діяти воєнний стан на території України, який діє дотепер.

Ураховуючи значну кількість зареєстрованих органами досудового розслідування кримінальних проваджень за ст. 407 ККУ (Самовільне залишення військової частини або місця служби), та за ст. 408 ККУ (Дезертирство), законодавчий орган прийняв законодавчий акт, яким передбачив звільнення від кримінальної відповідальності осіб за вперше вчинення таких кримінальних правопорушень за умови щирого каяття та бажання повернутися до проходження військової служби.

Так, Законом України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану» (набрав чинності 7 вересня 2024 року), серед іншого, доповнено ст. 401 частиною 5, згідно з якою особа, котра під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася з клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Аналіз наведеної норми свідчить , що за характером обов`язковості наведений в ній вид звільнення від кримінальної відповідальності є факультативним (дискреційним), коли питання вирішується виходячи з суб`єктивної оцінки правозастосовного органу, який має право, проте не зобов`язаний звільнити винувату у вчиненні злочину особу від кримінальної відповідальності навіть за наявності всіх умов, передбачених КК для цього.

Особу можна визнати суспільно-небезпечною, та як наслідок звільнити від кримінальної відповідальності за наведених умов у разі, коли вона сама, або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину.

У цій справі на час розгляду клопотання судом встановлено, що згідно з оголошеним прокурором у судовому засіданні обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період та направленим для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , грубо порушив встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 23.05.2025 року о 20 годині 00 хвилин ухилився від проходження військової служби, проводив час на власний розсуд до 31 травня 2025 року до затримання працівниками правоохоронного органу. Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Водночас ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме в тому, що він, будучи військовослужбовцем, незаконно придбав бойові припаси та вибухові речовини без передбаченого законом дозволу, відправив по пошті за місцем проживання за адресом: АДРЕСА_2 , де продовжив їх зберігати.

Окрім цього, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 є раніше судимим вироком Одеського апеляційного суду від 09.07.2024 року за ч.3 ст.332 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Сукупність наведених обставин вказує на те, що ОСОБА_5 є засудженим, покарання не відбув, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, що виключає можливість його звільнення від відповідальності згідно з ч.5 ст. 405 КК України, оскільки в іншому разі таке звільнення створить умови для уникнення особою відповідальності за вчинений злочин, що не відповідатиме засадничому принципу обов`язковості судового рішення, а також унеможливить проведення судового розгляду у справі з тим, щоб якщо особа вчинила правопорушення, була притягнута до відповідальності в міру своєї вини, у разі невинуватості не була засуджена. Як наслідок таке звільнення від кримінальної відповідальності може призвести до рецидиву.

Стосовно скасування запобіжного заходу, суд зазначає, що клопотання прокурора про це в порядку ст. 616 КПК України до суду не надходило. Окрім цього в судовому засіданні сторона захисту повідомила, що до прокурора з клопотанням про ініціювання перед судом питання про скасування запобіжного заходу не зверталась.

Посилання сторони захисту на позицію Верховного Суду у рішенні від 21.09.2022 року у справі № 192/1576/19 суд вважає необґрунтованим, оскільки таке рішення ухвалювалось за інших фактичних обставин, які не є подібними до обставин у цій справі.

Керуючись ст.ст.401, 407, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 у справі № 514/1531/25 (провадження № 1-кп/514/64/26) про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 407 КК України, зміну запобіжного заходу та зупинення судового провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1