Справа №760/2690/26 1-кс/760/1638/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів, у кримінальному проваджені № 0000068, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2026, за підозрою ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів, у кримінальному проваджені № 0000068, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2026, за підозрою ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Клопотання мотивоване наступним.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ІНФОРМАЦІЯ_1 і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

21 лютого 2022 року Російською Федерацією (далі - РФ) визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

Надалі, 22 лютого 2022 року Президент РФ, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент РФ оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

В подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Так, 24 лютого 2022 року о 05:00 годині за наказом Президента Російської Федерації ОСОБА_6 Російська Федерація незаконно вторглась на територію Україну та здійснила збройний напад, застосовуючи Збройні сили РФ (далі - ЗС РФ).

Одним із першочергових етапів реалізації злочинного умислу щодо збройного нападу на державу Україна передбачалося здійснення вторгнення найбільш підготовлених та мобільних підрозділів ЗС РФ, у тому числі спеціального призначення, на територію держави Україна для організації силових захоплень та взяття під контроль будівель і споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі та здійснення силового впливу на їх діяльність; блокування та взяття під контроль військових частин Збройних Сил України (далі - ЗС України), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ) для перешкоджання їх законній діяльності щодо відсічі збройної агресії РФ, оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості; перекриття та блокування авіаційного, транспортного та морського сполучення по території держави Україна з метою недопущення пересування військових підрозділів ЗС України та представників правоохоронних органів для протидії збройній агресії ЗС РФ; пошкодження військових об`єктів ЗС України, які мають важливе оборонне значення та об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.

24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської, та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частини вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, не порушення принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, не відпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науково-технологічній); у не витоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері).

Державна безпека - це відсутність загрози, стан захищеності життєво-важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави.

Суверенітет держави означає верховенство державної влади, її самостійність усередині країни та незалежність у міжнародних відносинах, яка може бути обмежена лише необхідністю виконувати договори і зобов`язання в галузі міжнародних відносин.

Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.

Територіальна недоторканність - це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.

Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.

Сили оборони - Збройні Сили України, а також інші утворені відповідно до законів України військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення оборони держави.

Загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються ІНФОРМАЦІЯ_9 і затверджуються указами Президента України.

Відповідно до стратегії національної безпеки України, затвердженої Указом Президента України від 14 вересня 2020 року № 392/2020, спеціальні служби іноземних держав, насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально - підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу.

Підривною визнають будь-яку діяльність, пов`язану: - зі спробою зміни системи вищих органів державної влади нелегітимним шляхом; - з втручанням у зовнішню політику України; - з втручанням у внутрішню політику; - зі спробою зміни території України; - зі спробою знизити обороноздатність України; - зі створенням умов для діяльності на території України іноземних розвідок; -з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності України від інших держав тощо.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_7

№ 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який дії по теперішній час.

У період збройної агресії Російської Федерації проти України, у невстановлений досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 15.01.2026, у громадянина України ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення злочину проти основ національної безпеки України, спрямований на надання допомоги представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України з метою завдання шкоди обороноздатності України.

Розуміючи вищевказані обставини, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці та точний час, але не пізніше 15.01.2026, у месенджері «Telegram» з використовуючи обліковий запис під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_14» нік-неймом « ОСОБА_8 » з НОМЕР_11 познайомився та розпочав спілкування з представником іноземної держави, співробітником ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (надалі - ОСОБА_9 ).

Після чого, ОСОБА_5 , діючи умисно, перебуваючи у невстановлений досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 15.01.2026, під час спілкування у месенджері «Telegram» домовився з співробітником ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 про надання ним допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

При, цьому громадянин України ОСОБА_5 усвідомлював, що передана за грошову винагороду ним інформація буде використана представниками іноземної держави на шкоду обороноздатності України.

Так, 15.01.2026 ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Київ, на виконання злочинного умислу здійснив фото- та відео- фіксації місця розташування військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України за адресою: АДРЕСА_1 , та контрольно-пропускного пункту зазначеної військової частини за адресою: АДРЕСА_2 , та надіслав у месенджері «Telegram» через свій обліковий запис під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_14» (нік-нейм « ОСОБА_8 », НОМЕР_11) відзняті матеріали ОСОБА_9 на його обліковий запис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 » нік-неймом « ОСОБА_10 ».

Передача вищевказаної інформації про переміщення та розміщення підрозділів Сил оборони України в умовах дії воєнного стану представникам Російської Федерації становить реальну загрозу національній безпеці України, зокрема обороноздатності держави, а саме створює загрозу ураження особового складу, військової техніки збройних формувань України, а також зриву проведення військових операцій.

Крім цього, 20.01.2026 ОСОБА_5 перебуваючи за адресою:

АДРЕСА_3 , діючи умисно, на виконання раніше поставленого завдання, з мотивів, направлених на шкоду обороноздатності України, здійснив фото- та відео- фіксації місця розташування військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України та, використовуючи свій обліковий запис під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_14» (нік-нейм « ОСОБА_8 », ОСОБА_11 ) у месенджері «Telegram» надіслав зазначені матеріали інформацію ОСОБА_9 на його обліковий запис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 » нік-неймом « ОСОБА_10 ».

Передача вищевказаної інформації про переміщення та розміщення підрозділів Сил оборони України в умовах дії воєнного стану представникам іноземної держави - Російської Федерації становить реальну загрозу Національній безпеці України, зокрема обороноздатності держави, а саме створює загрозу ураження особового складу, військової техніки збройних формувань України, а також зриву проведення військових операцій.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчинене громадянином України на шкоду обороноздатності України: наданні представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

05.02.2065 проведений огляд місця події органом досудового розслідування в порядку статті 237 КПК України за адресою: Київська обл., м. Українка, вул. Промислова. В ході проведення огляду місця події вилучено: мобільний телефон Samsung, модель Galaxy S10e, серійний номер SM-G970U, IMEI НОМЕР_3 з сім-карткою НОМЕР_4 , який належать громадянину України ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення (зокрема встановлення місця вчинення злочину, абонентського номеру телефону, інших причетних до вчинення злочину осіб), у слідства виникла необхідність в отриманні тимчасового доступу до документів та речей, які перебувають у володінні оператора мобільного зв`язку ПРАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , які містять відомості про обставини вчиненого кримінального правопорушення та мають значення для досудового розслідування як докази.

Іншим способом, ніж отримати тимчасовий доступ до вищевказаних документів, отримати документи, що можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, неможливо, з огляду на що слідчий звернувся з даним клопотанням до слідчого судді.

Слідчий в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Слідчий суддя на підставі ч. 2 ст. 163 КПК України проводить розгляд клопотання без виклику представників особи, у володінні якої знаходяться речі та документи, за наведених слідчим у клопотанні підстав.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу України, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Зокрема, питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і тимчасовий доступ до речей і документів, регламентовані Главою 10 - заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування та Главою 15 - тимчасовий доступ до речей і документів Кримінального процесуального кодексу України.

А саме, у випадку необхідності отримання тимчасового доступу до речей і документів, сторона кримінального провадження має право, згідно положень ст. 160 КПК України, звернутись до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.

При цьому, слідчий суддя постановляє ухвалу про надання доступу до речей і документів з розпорядженням про можливості їх вилучення за умови, що сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що вони мають суттєве значення для встановлення важливих обставин, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, а без вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів (ч. 5 та ч. 7 ст. 163 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУ СБ України в м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000068, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2026, за підозрою ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України (витяг з ЄРДР а.с.10-11).

Слідчим суддею досліджено та проаналізовано долучені до клопотання матеріали в їх копіях в своїй сукупності та взаємозв`язку: рапорт про виявлене кримінальне правопорушення №51/3/2-134 від 17.01.2026 (а.с.12-13); матеріали щодо виконання доручення № 51/3/2-286мл від 20.01.2026 (а.с.17-18); протокол огляду від 03.02.2026 (а.с.19-21); протокол огляду від 03.02.2026 (а.с.22-23); протокол огляду від 03.02.2026 (а.с.24-29); протокол огляду місця події від 05.02.2026 (а.с.32-36); протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.02.2026 (а.с.41-45); повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України (а.с.45-55) та інші документи долучені до клопотання.

При цьому, аналізуючи додані до клопотання вказані вище документи, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Зокрема, внаслідок надання стороні обвинувачення тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , може бути виконане завдання, для виконання якого орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, а саме: встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, ці відомості самі по собі можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Таким чином, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що згідно ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування та за своєю суттю в цілому відповідає вимогам ч.6 ст.132, ст.160 КПК України, обставин, регламентованих п. п. 1-3 ч. 3 ст. 132, ст.ст. 161, 163 КПК України, не встановлено.

Порушень вимог Глави 10 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування, та Глави 15 КПК України - тимчасовий доступ до речей і документів, у судовому засіданні, слідчим суддею не виявлено.

За таких обставин, слідчий суддя дослідивши клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінюючи сукупність наданих доказів точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що долучені до клопотання докази свідчать про те, що детективом, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, надано ґрунтовні докази, які дають змогу прийти до висновку про неможливість іншим способом, на даному етапі, забезпечити повноту, всебічність та неупередженість розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, отримати відомості, що є необхідними для з`ясування всіх важливих обставин у їх сукупності, кореспондуються з вимогами ст. 132 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню.

З цих підстав слідчий суддя, керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 159-166, 369-372, 376 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів, у кримінальному проваджені № 0000068, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2026, за підозрою ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України - задовольнити.

Надати слідчому 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області старшому лейтенанту юстиції ОСОБА_3 , а також слідчим слідчої групи у кримінальному проваджені № 0000068, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2026 тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають уволодінні оператора мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а саме інформації в електронному вигляді про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, за номерами мобільного телефону: НОМЕР_4 , у період часу з 15.01.2026 по 05.02.2026 включно:

- про дату, час і тривалість вхідних та вихідних телефонних з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) абонента А, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій та їх адрес розташування, які забезпечували зв`язок кінцевого обладнання із вищевказаними мобільними терміналами (абонент А);

- про адреси місцеперебування абонента зазначених мобільних терміналів у момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання та вхідних, вихідних SMS - повідомлень, про GPRS - трафік, з урахуванням нульових дзвінків вказаних номерів телефонів та маршрутів передавання з адресною ідентифікацією пунктів закінчення телекомунікаційних мереж (базових станцій);

- про ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання абонента А: унікальний ідентифікатор сім-картки (IMSI), міжнародний ідентифікатор кінцевого обладнання (далі - IMEI), тощо;

- про типи з`єднання абонента А: вхідні та вихідні дзвінки, SMS (короткі текстові повідомлення), MMS (мультимедійні повідомлення), GPRS (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот);

- ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання споживачів телекомунікаційних послуг, із якими відбувався сеанс зв`язку абонента А (абонент Б).

Строк дії ухвали становить два місяці з дня її постановлення.

Особа, яка зазначена в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених в ухвалі речей і документів особі, зазначеній у відповідній ухвалі слідчого судді. Зазначена в ухвалі слідчого судді, суду особа зобов`язана пред`явити особі, яка зазначена в ухвалі як володілець речей і документів, оригінал ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів та вручити її копію. Особа, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і оригіналів або копій документів, зобов`язана залишити володільцю речей і оригіналів або копій документів опис речей і оригіналів або копій документів, які були вилучені на виконання ухвали слідчого судді. На вимогу володільця особою, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів, має бути залишено копію вилучених оригіналів документів. Копії документів, які вилучаються або оригінали яких вилучаються, виготовляються з використанням копіювальної техніки, електронних засобів володільця (за його згодою) або копіювальної техніки, електронних засобів особи, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів.

У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями КПК України з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1