___________________________________________________________________________________________________________________
справа № 947/9432/26
провадження № 1-кс/947/3108/26
УХВАЛА

про відмову у відводі слідчого судді

10.03.2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у місті Одеса у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від справи № 947/9432/26 (провадження № 1-кс/947/3102/26) за скаргою адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури та Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами від 04.11.2025 та 06.02.2026,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2026 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 «(повторна, об`єднана) на системну бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявами від 04.11.2025 та 06.02.2026 (з клопотанням про поновлення строку та заявою про відвід)».

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 03.03.2026, засвідченого працівником апарату суду Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 , при автоматизованому розподілі скарги ОСОБА_3 справі за цією скаргою присвоєно єдиний унікальний номер 947/9432/26, номер провадження 1-кс/947/3108/26, слідчим суддею по розгляду скарги визначено слідчого суддю ОСОБА_4 .

В день надходження справи до визначеного автоматизованим розподілом слідчого судді ОСОБА_4 , 03 березня 2026 року, останнім, до вирішення питання щодо прийнятності скарги і згідно з цим - подальшого провадження по справі, складено доповідну записку про передання скарги до канцелярії суду для визначення у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України іншого судді для розгляду заяви про відвід слідчому судді ОСОБА_4 , яка міститься в пункті 2 скарги (описова частина), поданої ОСОБА_3 (вхід. № 17588 від 03.03.2026 р.).

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 03.03.2026, засвідченого працівником апарату суду Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 , при автоматизованому розподілі скарги ОСОБА_3 в частині заяви про відвід судді, слідчим суддею по розгляду заяви визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

Після одержання розподілених автоматизованим розподілом матеріалів, питання щодо вирішення відводу слідчого судді ОСОБА_6 від розгляду справи № 947/9432/26 (провадження № 1-кс/947/3108/26) визначено вирішити у судовому засіданні 10.03.2026 року.

Згідно з ч. 3 ст. 81 КПК України при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

В судове засідання особа, якій заявлено відвід, не з`явилася без пояснення причин неявки. Довідковим листом від 06.03.2026 року підтверджено належне сповіщення цієї особи через помічника ОСОБА_7 (а.с. 4). Будь-яких заяв по сутті відводу чи з процесуальних питань слідчим суддею ОСОБА_4 надано не було.

Заявником ОСОБА_3 завчасно при поданні скарги, в прохальній її частині, заявлено клопотання про проведення розгляду за його відсутності.

Отже, як встановлено вище у цій ухвалі, відвід слідчому судді ОСОБА_4 заявлено ОСОБА_8 ще до визначення слідчого судді автоматизованим розподілом і до надходження справи до такого судді.

У зв`язку із наведеним постає питання щодо стадії провадження по справі, яка визначена процесуальним законом для вчинення відповідних процесуальних дій і подання заяв про відвід, які за своїм змістом є заявами з процесуальних питань

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Процесуальні питання щодо відводів (самовідводів) при здійсненні кримінального провадження регламентовано статтями 75-81 КПК України.

Так, стаття 80 КПК України, має наступну конструкцію.

Частина перша регулює питання щодо самовідводів, зокрема і слідчого судді, який слідчий суддя повинен заяви за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України.

Тобто, після одержання справи, слідчий суддя вирішує в першу чергу питання щодо наявності підстав для самовідводу і тільки у випадку, якщо такі підстави не встановлені, вирішує питання щодо прийнятності скарги: чи є підстави для її повернення, відмови у відкритті провадження. При невстановлені таких підстав вирішує питання про прийняття скарги й призначення її до розгляду, і на цій стадії питання, пов`язані з наявними заявами скаржника з процесуальних питань, які у коректних випадках подаються у формі окремої письмової заяви, а не включаються у зміст заяви по суті скарги.

У випадку, що розглядається у справі № 947/9432/26 (провадження № 1-кс/947/3108/26), до вирішення всіх вище окреслених питань, слідчий суддя ОСОБА_4 був вимушений одразу передати справу на розподіл для вирішення питання щодо його відводу, який йому був заявлений зі сторони ОСОБА_8 ще до розподілу справи на слідчого суддю ОСОБА_4 .

В частині тексту скарги, тобто заяви по суті справи, ОСОБА_8 в п. 2 описової та мотивувальної частини, де викладає по суті зміст заяви з процесуальних питань щодо відводу, не вказує норму процесуального права, якою б обгрунтовувася сформований на стадії ще до подачі скарги до суду відвід конкретному слідчому судді. Єдина визначена у цій частині норма КПК України стосується підстави відводу (ст. 75 КПК), і такою підставою заявник ОСОБА_8 вказує наявність конфлікту інтересів та упередженість судді, які заявник пов`язує з наступними, переліченими ним обставинами:

неодноразові відмовлення суддею ОСОБА_4 у доступі до правосуддя шляхом постановлення ухвал про повернення скарг ОСОБА_8 ;

злочинна змова судді з поліцією;

подання ОСОБА_8 заяв до ДБР та скарг до ВРП на суддю ОСОБА_4 ;

дія судді ОСОБА_4 , як координатора незаконних операцій з примусового затримання (приводу) ОСОБА_8 в інтересах злочинної групи правоохоронців;

найбільша емоційність, з маніпулятивністю фактів, у порівняні із іншими суддями, юридично необгрунтованих ухвал судді ОСОБА_9 , серед тих, які отримує ОСОБА_8 ;

«раптове» з`явлення судді ОСОБА_4 у справі по відводу судді Літвінової одразу, як ОСОБА_8 «викрив спробу судді Літвінової провести таємне судове засідання», що за висновками ОСОБА_8 свідчить про «ручне керування розподілом справ з метою знайти судді, який погодиться винести завідомо незаконне рішення» про його привід або арешт.

За загальними процесуальними положеннями, будь-які обставини, на які посилається, обґрунтовуючи свої вимоги, повинні бути підтвердженні належними, достатніми та допустимим доказами. Вимагаючи відвести суддю ОСОБА_4 від розгляду справи № 947/9432/26 (провадження № 1-кс/947/3108/26) особа, якою заявлено відвід таких доказів не надає. Між тим, заявник ОСОБА_8 , як учасник процесу, є вільним в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Заявник скористався наданим йому правом на власний розсуд, й відповідно несе наслідки вчинення чи не вчинення відповідних дій. На вимогу заявника розгляд питання щодо відводу проводиться за його відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.

Щодо судових рішень, ухвалених під головуванням судді ОСОБА_10 , і з якими не погоджується ОСОБА_8 і проведення «таємних судових засідань», зазначається, що одними із засад судочинства є гласність судового процесу й забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

В разі ознак дисциплінарного проступку судді громадянам надано право на звернення з відповідними скаргами до ВРП. В свою чергу факт звернення з такими скаргами чи подання заяв до будь-яких інших органів, включно правоохоронні, не є обставиною, яка перешкоджає судді приймати участь у справі, розподіленій на нього у встановленому законом порядку.

Повторне потрапляння провадження до того ж складу суду не підстава відводу. Це нововведення роз`яснене в ухвалі КАС ВС, 03.10.2024, № 520/37646/23.

Суддя не може свавільно зловживати самовідводами. Кожен самовідвід у справах, що тривало перебувають на розгляді, оцінюється на предмет зловживання правом та обґрунтованості.

За загальним правилом, суддя не може за власним бажанням, без пояснення будь-яких причин відмовитися від розгляду розподіленої на нього справи, оскільки фактично здійснення правосуддя є його конституційним обов`язком.

В свою чергу, випадки втручання з боку сторін чи інших зацікавлених осіб у здійснення правосуддя є досить поширеним явищем, оскільки існує велика спокуса вирішити справу на свою користь. Нерідко такі дії, хоч і здійснюються у формально законній формі (наприклад, у вигляді подання скарги до Вищої ради правосуддя на суддю, який розглядає справу) але переслідують не зовсім законну мету залякати або здійснити тиск на суддю, усунути його від розгляду справи або схилити до прийняття рішення певного змісту.

Також учасники справи часто намагаються усунути суддю від розгляду справи ініціюючи проти нього процедури притягнення до юридичної відповідальності. Проте, подання заяви про злочин чи дисциплінарної скарги судді є безумовною підставою для задоволення заяви про відвід. Такі звернення самі по собі не свідчить про виникнення неприязних відносин до заявника та не можуть негативно впливати на розгляд його справи. Навіть реєстрація кримінального провадження щодо судді не є є безумовним доказом упередженості судді. Недостатньо лише факту ініціювання учасником справи притягнення судді до юридичної відповідальності. В кожному конкретному випадку, суддя, виходячи з власного розсуду, оцінює чи породжує такий факт сумніви у його неупередженості.

Тобто, у вище окреслених випадках надання оцінки віднесено виключно до компетенції такого судді, і для вирішення таких питань введено інститут самовідводу.

Також і наявність «стійких неприязних стосунків» між суддею ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , про які вказує останній, стосується суб`єктивних відносин. Так, ОСОБА_8 констатує власне неприязне відношення до судді, виходячи з особистих внутрішніх почуттів до нього. Але це не свідчить, що суддя ОСОБА_4 перебуває у якихось стосунках із ОСОБА_8 , не пов`язаних із здійсненням правосуддя суддею, і що ці стосунки є неприязними для судді ОСОБА_4 .

Щодо звинувачень з боку ОСОБА_8 суддів, зокрема судді ОСОБА_4 , в злочинній змові з поліцією; координації незаконних операцій з примусового затримання (приводу) ОСОБА_8 в інтересах злочинної групи правоохоронців; свавільному з`явленні у справах щодо інших суддів; втручання в розподіл, слідчий суддя наголошує, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) судочинства.

Такі твердження, незалежно від їх умисності чи помилковості, мають ознаки ганебності, несуть репутаційне приниження, тобто репутаційну шкоду.

В свою чергу, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Перелік дій, що суперечать завданню судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, виходять з відповідної оцінки.

Загальними правилами судочинства, застосування яких допускається за аналогією, зокрема, визначається, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт судочинства свої процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного права.

Звертається увага, що саме з метою виконання завдання судочинства учасник процесу має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Конституційний Суд України наголосив, що людську гідність необхідно трактувати як право, гарантоване статтею 28 Конституції України, і як конституційну цінність, яка наповнює сенсом людське буття, є фундаментом для усіх інших конституційних прав, мірилом визначення їх сутності та критерієм допустимості можливих обмежень таких прав. Наведене опосередковано підтверджується унікальним значенням людської гідності в Конституції України, за якою, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (стаття 21); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68).

Частиною першою статті 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки суду, зокрема, узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19).

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголосив неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання.

Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Слідчий суддя вважає, що вжитті заявником ОСОБА_3 висловлювання, образи та безпідставні звинувачення не є такими, що спрямовані на ефективний захист його прав, свобод та інтересів, тому не можуть сприйматися судом такими, що мають на меті врегулювання певних відносин, а отже суперечать завданню судочинства та є зловживанням процесуальними правами, що визначенні нормами міжнародного права.

Отже, за наслідками розгляду питання про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , слідчий суддя доходить висновку, що відвід, заявлений ОСОБА_8 з порушенням встановленого процесуального порядку, є неприйнятним, не доведеним та таким, що не може бути задоволеним.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

З метою дотримання цієї гарантії, учасники судового провадження наділені правом заявити слідчому судді відвід за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 79 цього Кодексу (ст. 80 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

З п.п. 49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України», вбачається, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь- яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and ЗО; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42. ЄСПЛ 2000-Х1І). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року. п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується. поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Слідчий суддя зазначає, що в ході судового розгляду заяви про відвід не встановлено існування обставин, які б викликали сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 та які б, в свою чергу, унеможливлювали б винесення слідчим суддею об`єктивного судового рішення, а відтак, заявлений відвід не містить належних, конкретних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність передбачених чинним законодавством підстав для його задоволення.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями та діями слідчого судді також не може бути підставою для його відводу.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від справи №947/9432/26 (провадження №1-кс/947/3102/26) за скаргою адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури та Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами від 04.11.2025 та 06.02.2026 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1