ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/4271/22 Номер провадження 11-кп/814/492/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000561 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.03.2023,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стінки Сумського району Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.08.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 68 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, приєднати частину невідбутого покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.08.2021 у виді 1 року позбавлення волі, та остаточно призначено 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 24.08.2022.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період тримання під вартою з 24.08.2022 по день набрання вироком законної сили.

Задоволено цивільний позов. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 11 532 грн. матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

02.04.2022 близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на території КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», що за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 48, умисно, в умовах воєнного стану, проник до гаражного приміщення, звідки повторно, таємно викрав мікрохвильову піч торгівельної марки «SAMSUNG» моделі G2739NR, яка належала ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 1 350 грн.

Після чого, 10.05.2022 близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Суми, пр-т. Курський, буд. 103, діючи в умовах воєнного стану, проник у приміщенні спортивного залу «Атом», звідки повторно, таємно викрав велосипед торгівельної марки «VELOS», модель G29-424S HDD, що належав ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 11 532 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , 25.06.2022 близько 16 год. 28 хв., знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, проник до підсобного приміщення магазину «Кошик», звідки повторно, таємно викрав гранат ваговий загальною вагою 6,024 кг., що належав ФОП « ОСОБА_13 », чим спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 801 грн.

Також, у період часу з 15:00 год. по 21:30 26.07.2022, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , діючи в умовах воєнного стану, проник на територію подвір?я буд. АДРЕСА_3 , де увійшов до відчиненого гаражного приміщення, звідки повторно, таємно викрав велосипед марки «TREK», який належав ОСОБА_14 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 6 167 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок, оскільки він не вчиняв зазначених кримінальних правопорушень.

Захисник у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що надані стороною обвинувачення докази не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Так протокол пред`явлення особи для впізнання від 02.08.2022 за епізодом крадіжки від 26.07.2022 є недопустимим доказом, оскільки слідчу дію було проведено за відсутності особи, яка підлягає впізнанню, та протокол не містить даних щодо опису сукупних ознак за якими потерпілий може впізнати особу та обставин, за яких потерпілий її бачив, що суперечить вимогам ст. 228 КПК України.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують право власності потерпілого на велосипед, а протокол огляду місця події від 27.07.2022 ґрунтується лише на показаннях потерпілого, що ставить під сумнів повідомлений ним факт вилучення велосипеду у обвинуваченого.

За епізодом крадіжки від 10.05.2022 захисник звертає увагу, що ОСОБА_12 не є власником приміщення спортивного залу «Атом», де було вилучено відеозапис камер спостереження, тому не відомо, яким чином запис опинився у потерпілого. Крім того з відеозапису неможливо встановити адресу, за якою була розташована відеокамера, та особу, яка зображена на записі, тому зазначений доказ є недопустимим.

За епізодом крадіжки від 25.06.2022 зазначає, що диск з відеозаписом є недопустимим доказом, оскільки відсутні експертні дослідження, якими встановлено, що саме ОСОБА_8 зображений на записах.

За епізодом крадіжки від 02.04.2022 захисник зазначив, що суд під час розгляду кримінального провадження за цим епізодом порушив право на захист обвинуваченого, оскільки провів розгляд за відсутності потерпілої, не вживши заходів для забезпечення її явки у судове засідання. Вважає, що протокол пред`явлення речей для впізнання не відповідає вимогам ст. 229 КПК України, оскільки для впізнання було представлено печі різних фірм, а тому є недопустимим доказом.

Вказує, що сторону захисту не було ознайомлено з електронними доказами, чим порушено вимоги ст. 290 КПК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який погодився щодо закриття кримінального провадження в частині його засудження за епізодами крадіжки від 02.04.2022 та 25.06.2022 у зв`язку з декриміналізацією вчиненого діяння та підтримав подані ним та в його інтересах захисником апеляційні скарги в іншій частині, захисника, який погодився з позицією обвинуваченого щодо декриміналізації та просив задовольнити вимоги апеляційних скарг сторони захисту, прокурора, яка просила закрити провадження за епізодами крадіжок, які декриміналізовано, та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг в іншій частині, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Матеріально-правовими підставами ч. 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 КУпАП, відповідно до яких збільшено розмір суми збитків для настання кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України, оскільки розмір завданої майнової шкоди, має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Враховуючи підпункт 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», відповідно до якої прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2022 становив 2 481 грн., розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2022 році, має перевищувати 2 481 грн.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 інкримінованими кримінальними правопорушеннями, які вчинив 02.04.2022 та 26.07.2022, спричинив майнову шкоду потерпілим ОСОБА_11 та ФОП « ОСОБА_13 » на суму відповідно 1 350 грн. та 801 грн.

Тобто розмір збитків, необхідних для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку вчинену у 2022 році, перевищує завдану ОСОБА_8 потерпілим зазначеними кримінальними правопорушеннями суму майнової шкоди, тому зазначені діяння підлягають декриміналізації, а кримінальне провадження в цій частині - закриттю.

Оскільки вирок у цій частині підлягає скасуванню і обвинувачений погодився із закриттям кримінального провадження щодо потерпілих ОСОБА_11 та ФОП « ОСОБА_13 » з таких підстав, доводи захисника щодо недопустимості доказів, здобутих на підтвердження фактів цих крадіжок, апеляційним судом не перевіряються.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок 10.05.2022 та 26.07.2022 за обставин, викладених у вироку, та кваліфікацію його дій є правильним і ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Обвинувачений за вказаними епізодами крадіжок свою вину не визнав. Вказав, що зазначених протиправних діянь не вчиняв.

Разом з тим, за епізодом крадіжки 10.05.2022 у ОСОБА_12 , допитаний місцевим судом потерпілий зазначив, що обвинувачений викрав у нього велосипед з приміщення спортивного клубу «Атом», який потерпілий орендує, про що йому розповіли батьки дітей, яких він тренує. Завдані йому збитки ОСОБА_8 не відшкодував.

Свідок ОСОБА_15 повідомила у суді першої інстанції, що, прийшовши до клубу забрати свою дитину з тренування, побачила, як невідомий чоловік намагався забрати велосипед з приміщення клубу.

Під час проведення впізнання 16.07.2022 свідок упізнала ОСОБА_8 як особу, яка намагалася викрасти велосипед.

Крім того, вчинення обвинуваченим крадіжки велосипеду підтверджується даними, що містяться у протоколі огляду СD-R диску від 10.05.2022, з якого вбачається, як чоловік, схожий на ОСОБА_8 , викрадає спортивний велосипед з приміщення спортивного залу «Атом».

Доводи апеляційної скарги захисника щодо визнання зазначеного протоколу огляду диска недопустимим доказом, у ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Стаття 56 КПК України, яка визначає права потерпілого, у п. 3 ч. 1 містить положення щодо його права подавати слідчому та прокурору докази. Частина 2 ст. 93 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення може отримувати докази у тому числі документи шляхом їх отримання від фізичних осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.10.2011 №12-рп/2011 зробив висновок про те, що фактичні дані про вчинення злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначений речовий доказ було отримано слідчим у відповідності до ст. 93 КПК України. Так, із заяви потерпілого ОСОБА_12 від 07.06.2022 вбачається, що він просить долучити до матеріалів справи СD-R диск з відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих на прибудинковій території та у приміщенні спортивного клубу «Атом», здійснений 10.05.2022, який відповідно до вимог ст. 104, 105, 106, 107, 223, 237 КПК України було оглянуто слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 , про що 07.06.2022 було складено відповідний протокол.

Вказані відеозаписи отримані слідчим у передбачений законом спосіб, тому правильно визнаний судом як допустимий доказ та врахований під час ухвалення судового рішення, оскільки отримання цього доказу оформлене належним чином органом досудового розслідування через процедуру, визначену КПК України.

На вказаному відеозаписі відображено прибудинкову територію та приміщення спортивного залу «Атом», розташованого за адресою: буд. 103, пр-т Курський, м. Суми, та саму подію крадіжки 10.05.2022, що також підтверджує потерпілий ОСОБА_12 , тому апеляційні доводи захисника щодо неможливості встановити місце знаходження камери, на яку здійснено відеозапис події, у ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки велосипеду у потерпілого ОСОБА_14 підтверджується показаннями потерпілого, який у судовому засіданні у суді першої інстанції повідомив, що 26.07.2022 він виявив крадіжку належного йому велосипеда з приміщення гаражу, про що повідомив до органів поліції та виклав інформацію про крадіжку у соцмережі. Наступного дня йому зателефонували військові та повідомили, що бачили належний йому велосипед. Поїхавши на вказане ними місце, потерпілий виявив ОСОБА_8 , який їхав на його велосипеді, який ОСОБА_14 відібрав у обвинуваченого.

Відповідно до протоколу від 27.07.2022, було оглянуто велосипед марки Trek, синього кольору, що належить ОСОБА_14 , і який потерпілий забрав у обвинуваченого. Під час огляду велосипеда на ньому виявлений слід руки (Т.1, а.с. 114-119), який відповідно до висновку експерта СЕ-19/119-22/8581-Д від 03.08.2022 залишений долонею правої руки особи, дактилоскопічна картка якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 (Т.1, а.с. 122-130.

Під час пред`явлення осіб для впізнання 02.08.2022 ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 за сукупністю попередньо названих ним ознак, як особу, що перебував на викраденому велосипеді (Т.2, а.с. 140-146).

Всупереч апеляційним доводам захисника, з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.08.2022 вбачається, що під час проведення слідчої дії були присутні поняті та серед осіб, пред`явлених для впізнання, знаходився ОСОБА_8 , про що у протоколі наявний підпис обвинуваченого. У ході впізнання потерпілий повідомив ряд ознак, за якими зможе впізнати особу, що викрала велосипед, про що також зазначено у процесуальному документі. За результатами слідчих дій було складено протокол, який відповідає вимогам ст. 231 КПК України і будь-яких заперечень чи зауважень щодо нього від учасників не надходило, тому підстав для визнання зазначеного доказу недопустимим, колегія суддів не вбачає (Т. 1 а.с. 140).

Доводи сторони захисту про те, що викрадений велосипед не належить потерпілому ОСОБА_14 , спростовується наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, з яких вбачається, що потерпілий виявив крадіжку велосипеда, який знаходився у належному йому гаражі. Крім того, ОСОБА_14 при зверненні із заявою до органу поліції детально описав його зовнішній вигляд та прикмети, за якими можна ідентифікувати велосипед. У подальшому, враховуючи повідомлені потерпілим ідентифікуючі ознаки, викрадений велосипед вдалося виявити військовим у ОСОБА_8 . Тому, підстави для сумнівів щодо належності викраденого велосипеду саме ОСОБА_14 відсутні.

Крім того, місцевий суд правильно визнав необґрунтованою позицію сторони захисту про те, що їм не відкривались в порядку ст.290 КПК України речові докази, зокрема, СD-диски, що містять відеозаписи з камер спостереження.

Так, прокурором було надано протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 14.09.2022 та повідомленні згідно ч. 8 ст. 290 КПК України, з яких вбачається, що ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 з матеріалами ознайомилися в повному обсязі, без обмежень у часі та будь-якого тиску, про що написали власноруч. Також з протоколу і повідомлення вбачається, що під час ознайомлення з матеріалами захисник та підозрюваний зауважень не висловлювали, клопотань не заявляли.

Таким чином, суд не вбачає порушень вимог ст. 290 КПК України під час відкриття стороні захисту матеріалів провадження, оскільки вищезазначені обставини дають підстави стверджувати про те, що стороні захисту було відкрито речові докази, які прокурор використовував у суді та які досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою Верховного Суду від 31.05.2024 було скасовано ухвалу Сумського апеляційного суду від 25.05.2023 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що апеляційний суд залишив поза увагою твердження ОСОБА_8 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування.

У зв`язку з цим Полтавський апеляційний суд роз`яснив обвинуваченому його право на звернення до правоохоронного органу із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. В подальшому судом 16.12.2025 на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, було направлено лист-запит, на який 05.01.2026 отримано лист-відповідь з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 та захисник адвокат ОСОБА_9 із заявами чи повідомленнями про застосування до ОСОБА_8 недозволених методів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000561 на дату отримання запиту, не зверталися.

Також під час апеляційного розгляду у судовому засіданні 24.02.2026 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 повідомив, що ні він, ні обвинувачений на теперішній час із заявою про застосування до обвинуваченого заборонених методів досудового розслідування до відповідних органів не зверталися і звертатись не планують, оскільки такою є позиція ОСОБА_8 .

За змістом ст.214 КПК України відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відповідною уповноваженою особою на підставі заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

У апеляційного суду відсутні об`єктивні дані про вчинене щодо ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений не навів конкретних даних, що свідчили б про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування. Тому в розумінні ст.214 КПК України суд не може бути заявником.

При цьому обвинувачений ОСОБА_8 та захисники, які діяли в його інтересах, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, у тому числі після скасування рішення апеляційної інстанції Верховним судом, з відповідними заявами до правоохоронних органів не зверталися. Перевірка фактів, про які ОСОБА_8 заявляє, правоохоронним органом не проводилася.

Тобто, у апеляційного суду відсутні дані, що свідчили б про застосування до ОСОБА_8 недозволених методів досудового розслідування, і вичерпано можливість такі дані отримати.

Разом з тим, ОСОБА_8 не зазначає, яким чином на кримінальне провадження могло б вплинути застосування до нього таких дій представниками правоохоронних органів. У кримінальному провадженні відсутні показання обвинуваченого, у яких він викривав би себе, місцевий суд на такі показання не посилався. Будь-яких доказів, які могли б бути отримані у результаті викриття себе ОСОБА_8 , у матеріалах провадження не міститься і в основу обвинувачення таких доказів не покладено.

Таким чином, усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження, є допустимими, оскільки вони складені та отримані уповноваженими особами відповідно до вимог діючого КПК України, узгоджуються між собою та із іншими матеріалами кримінального провадження, та є такими, що в своїй сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, не відшкодував завдану ОСОБА_12 шкоду. Також місцевий суд взяв до уваги, що інкриміновані кримінальні правопорушення ОСОБА_8 вчинив в період іспитового строку та правильно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, розмір якого визначено в межах санкції інкримінованих кримінальних правопорушень, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах захисника необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01.03.2023, щодо ОСОБА_8 в частині засудження ОСОБА_8 за епізодами крадіжок від 02.04.2022 та 25.06.2022 щодо потерпілих ОСОБА_11 та ФОП « ОСОБА_13 » скасувати, кримінальне провадження у цій частині закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв?язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4