ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/4079/26
№ провадження 1-кп/646/991/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому засіданні:

прокурор Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_4 ,

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001981 від 12.08.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Котлярівка Куп`янського району Харківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 перебуває зазначена кримінальна справа.

Засобами системи «Електронний суд» від прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 строком на 60 діб.

Засобами системи «Електронний суд» від захисника ОСОБА_6 надійшли заперечення на клопотання сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обгрунтовуючи та мотивуючи відсутність правових підстав для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 посилається на те, що відсутні підстави уважати, що обвинувачена буде переховуватись від суду, оскільки її попередня поведінка свідчить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення остання не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані.

Окрім того, відсутні підстави уважати, що ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки з села Новоосинове Куп`янського району Харківської області у 2024 року було проведено обов`язкову евакуацію населення. Обвинувачена не мешкала у Куп`янському районі Харківської області з червня 2023 року, а мешкала у місті Луцьк разом із сином та онуком.

Тому, на думку захисника, ОСОБА_4 не можуть бути відомі місця проживання свідків у справі, оскільки останні були евакуйовані з Куп`янського району Харківської області, а нові адреси їх місць проживання обвинуваченій невідомі.

Також, ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачена є особою похилого віку, пенсіонеркою, має низку хронічних захворювань, існує необхідність операбельного втручання з метою усунення поліпозу шлунку.

З огляду на викладені вище обставини ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 із покладенням відповідних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор просив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 строком на 60 діб, задовольнити, оскільки ризики, встановлені пунктами 1), 3) та 5) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, продовжують існувати.

Обвинувачена ОСОБА_4 зазначила суду, що заперечує проти клопотання оскільки за станом здоров`я не може знаходитися під вартою.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав свої заперечення проти клопотання сторони обвинувачення; зазначив суду, що обвинувачена є хворою літньою людиною і тримати її під вартою немає сенсу, тому, уважає за можливе змінити своїй підзахисній вид запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 зазначив суду, що за станом здоров`я його підзахисна не може триматися під вартою, документи щодо цього надавалися до слідчого ізолятора; ризики відповідно до пунктів 1), 3) та 5) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, що наведені у клопотанні прокурора, уважає, що стороною обвинувачення не доведені ОСОБА_4 ; окрім того, звернув увагу суду, що на теперішній час існує судова практика про зміну запобіжного заходу обвинуваченим, які обвинувачуються, зокрема за статтею 111-1 Кримінального кодексу України, отже, уважає за можливе змінити своїй підзахисній вид запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2026 року обвинуваченій ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 червня 2026 року включно.

Частиною четвертою статті 176 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 194 Кримінального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ураховуючи положення статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із пунктом 1) статті 5 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (пункт 79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 Кримінального кодексу України, що у відповідності до положень статті 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Тому, суд уважає обґрунтованими доводи прокурора, що тяжкість інкримінованого обвинуваченій злочину є вагомим доводом, що збільшує ризик переховування її від суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Як зазначено у пункті 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Ризик втечі оцінюється судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» § 58).

Характер та суть інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що полягає у добровільному зайнятті посади в незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України, безпосередньо впливають на наявність ризику, передбаченого пунктом 1) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Участь обвинуваченої у діяльності незаконних органів влади на тимчасово окупованій території свідчить про її фактичну інтегрованість у систему окупаційної адміністрації та наявність зв`язків і можливостей перебування поза контролем органів державної влади України. Така обставина об`єктивно підвищує ймовірність її переховування від суду, зокрема, шляхом перебування на тимчасово окупованій території або виїзду на територію держави-агресора, що ускладнює або унеможливлює забезпечення її належної процесуальної поведінки.

Суд погоджується і з доводами прокурора стосовно існування ризику, передбаченого пунктом 3) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 цілком імовірною є можливість її впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачена самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих їй обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань щодо її непричетності до вчинення інкримінованого її правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні.

Нівелювання вказаного ризику забезпечить дотримання принципу безпосередності дослідження показань, передбаченого статтею 23 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки свідки у даному кримінальному провадженні судом ще не допитані, а надані ними показання під час досудового розслідування не можуть бути ураховані при ухваленні вироку стосовно обвинуваченої.

Доводи сторони захисту про відсутність ризику, передбаченого пунктом 3) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, не спростовують наявності достатніх підстав уважати, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Сам по собі факт проведення обов`язкової евакуації населення із села Новоосинове Куп`янського району Харківської області та проживання обвинуваченої у місті Луцьк не виключає можливості підтримання контактів зі свідками засобами телефонного, електронного чи іншого дистанційного зв`язку.

Окрім того, ризик незаконного впливу на свідків оцінюється не лише з огляду на фактичне місце проживання особи, а й з урахуванням характеру її зв`язків зі свідками, обізнаності щодо їхніх анкетних даних, змісту показань та інших обставин кримінального провадження.

Ураховуючи те, що свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитані судом безпосередньо, існує обґрунтована ймовірність впливу на них з метою зміни або узгодження показань, що свідчить про продовження існування ризику, передбаченого пунктом 3) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Окрім того, суд уважає обгрунтованим твердження прокурора про існування ризику, передбаченого пунктом 5) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення свідчать про те, що остання протягом достатньо тривалого часу виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України, спрямовані на підтримку функціонування окупаційної адміністрації, що зумовлено її фактичним перебуванням у відповідному середовищі та наявністю зв`язків із незаконними структурами.

Ураховуючи триваючу воєнну агресію Російської Федерації та продовження дії воєнного стану такі відомості можуть свідчити про актуальність ризику щодо вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пояснення захисників обвинуваченої ОСОБА_4 щодо її стану здоров`я ураховуються судом, проте на рішення щодо застосування стосовно неї менш суворого запобіжного заходу не можуть вплинути, оскільки вимоги закону щодо застосування в даному випадку лише запобіжного заходу у виді тримання під вартою є імперативними.

На підставі викладеного, ураховуючи актуальність ризиків, визначених пунктами 1), 3) та 5) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченої ухилитись від суду та від виконання процесуальних обов`язків, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для незастосування стосовно неї запобіжного заходу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Згідно із частинами першою та пунктом 2) частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як зазначено у частині четвертій статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ураховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , доводи сторони захисту щодо стану її здоров`я, а також надані на підтвердження цих обставин докази, суд уважає за необхідне визначити їй заставу у розмірі, передбаченому пунктом 2) частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, а саме - 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 199 680,00 гривень.

Саме такий розмір застави буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, і забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею процесуальних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Ураховуючи доводи сторони захисту, викладені у запереченнях на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а також наведені під час судового засідання, зокрема, посилання на похилий вік обвинуваченої ОСОБА_4 , наявність у неї низки хронічних захворювань та необхідність оперативного втручання з метою усунення поліпозу шлунка, суд дійшов висновку про необхідність перевірки зазначених обставин у частині можливості подальшого перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора.

Відповідно до вимог статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Окрім того, за змістом частини першої статті 178 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про застосування чи продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченої.

Водночас положення статті 194 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язують суд перевірити достатність та обґрунтованість підстав для подальшого застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а також можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання щодо можливості подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою, суд уважає за необхідне витребувати у Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» медичний висновок щодо стану здоров`я обвинуваченої, наявності у неї захворювань, які потребують спеціалізованого чи оперативного лікування, а також щодо можливості подальшого перебування ОСОБА_4 в умовах слідчого ізолятора та наявності чи відсутності медичних протипоказань для її тримання під вартою.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 131, 176, 177, 178, 193, 194, 196, 314, 323 та 331 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Котлярівка Куп`янського району Харківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Котлярівка Куп`янського району Харківської області, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 25 липня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Котлярівка Куп`янського району Харківської області, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , суму застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 199 680 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, які необхідно внести на депозитний рахунок № UA0006674, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код отримувача (ЄДРПОУ) 26281249, код банку отримувача 820172, отримувач коштів Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, призначення платежу: застава згідно із ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 27 травня 2026 року у справі № 646/4079/26.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Харківській слідчий ізолятор».

При внесенні визначеної суми застави обвинувачена підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до суду;

- не відлучатись з постійного місця проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо вона порушить покладені на неї обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Застава, не звернена у дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Зобов`язати керівництво Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 19 червня 2026 року надати суду висновки стосовно можливості тримання обвинуваченої ОСОБА_4 за станом здоров`я під вартою в умовах слідчого ізолятора.

Копію даної ухвали направити Куп`янській окружній прокуратурі Харківської області, обвинуваченій, захисникам та Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1