ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/662/25 Номер провадження 11-кп/814/881/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника- адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне №0000191 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Велика Рублівка, Котелевського району, Полтавської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, особи пенсійного віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами 1 рік.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження застосовані ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 16.05.2025 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

14.05.2025 приблизно о 09.00 год ОСОБА_10 , керуючи технічно справним легковим автомобілем ВАЗ 21063, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральна в с. Велика Рублівка, Полтавського району, Полтавської області у напрямку с. Скороходове, Полтавської області, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, не виконав вимоги п.п. 12.3 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , який рухався головною дорогою в попутному напрямку по вул. Центральна, с. Велика Рублівка, Полтавського району, Полтавської області у напрямку с. Скороходове, Полтавської області.

В результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого багатоуламкового косо-поперечного перелому верхньої третини діафізу правої стегнової кістки зі зміщенням, яке утворилось від дії тупого предмету.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, визнати його винуватив за ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не врахував, що він раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, злочин вчинив вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав вину, активно сприяв розкриттю правопорушення і не намагався уникнути відповідальності, щиро розкаявся у скоєному, його похилий вік, є особою пенсійного віку і від злочину не наступило тяжких наслідків.

Тому вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання.

Вказує, що позбавляючи його права керування суд не врахував того, що він проживає за межами населеного пункту, його будинок знаходиться у лісі. Він переніс інсульт, у зв`язку з чим пересувається з трудом і за допомогою палиці, а тому без автотранспорту не зможе дійти до магазину, який знаходиться далеко від місця мого проживання для купівлі необхідних продуктів харчування. Без користування автомобілем, як засобу для існування, він фактично позбавлений можливості для повноцінного проживання. Тому вважає, що на підставі ч.2 ст. 69 КК України, суд може не визначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, представника потерпілого та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінальних правопорушень, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Оскільки обвинувачений під час розгляду провадження в суді першої інстанції визнав вину у вчиненні кримінального правопорушеня за обставин висунутого обвинувачення, місцевий суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому і з цих підстав апеляційна інстанція вказані обставини не перевіряє.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику за місцем проживання, його вік, а саме є особою пенсійного віку, стан здоров`я, наявність обставини, яка пом`якшує покарання повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставину, яка обтяжує покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Тому місцевий суд врахував всі встановлені під час судового розгляду та зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Застосування ст. 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час та після вчинення злочину, а також іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Отже призначення більш м`якого покарання, ніж визначене санкцією кримінального закону, можливе лише у випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Обираючи розмір покарання, місцевий суд виходив із того, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого. Проте суд першої інстанції, як і апеляційної інстанції, не встановив зв`язку цих обставин з вчиненим злочином і їх вплив на його тяжкість, а отже і підстав для застосування положень ст. 69 КК України. Разом із тим, оцінивши наведені обставини, місцевий суд вважав за можливе призначити засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією закону.

Враховуючи вказане, колегією суддів не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому не вбачає підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Щодо вимоги апеляційної скарги про застосування ч.2 ст. 69 КК України, тобто призначення покарання без позбавлення права керувати транспортним засобом, необхідно зазначити таке.

Положеннями ч. 2 ст. 69 КК України визначено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 2 ст. 69 КК України є застосовною, якщо дотримані умови, передбачені ч. 1 ст. 69 КК України. Проте сама ж диспозиція ч. 2 ст. 69 КК містить виняток щодо її застосування, а саме - її положення не поширюються на випадки призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таку правову позицію було висловлено у постановах ККС ВС від 16 березня 2023 року у справі №185/1030/22, від 31 травня 2023 року у справі №727/6826/22.

У даному провадженні ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої альтернативно передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, то положення ч. 2 ст. 69 КК України є незастосовними у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, призначене ОСОБА_10 покарання, яке є мінімальним, що передбачено санкцією інкримінованої частини статті з призначенням додаткового покарання, в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4