Справа №523/2611/26
Провадження №1-кс/523/2067/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_4 , в присутності підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старший слідчого в ОВС другого слідчого відділу Територіальногоуправління (з дислокацією у м. Одесі) Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Понятівка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженою, працевлаштованої поліцейською взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, ,зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000137 від 15.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури.

Так, органами досудового розслідування встановлено, що в січні 2026 року, більш точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне протиправне збагачення шляхом отримання неправомірної вигоди від осіб призовного віку, що підлягають мобілізації та порушують правила військового обліку за невжиття заходів щодо їх належного виявлення та доставлення до підрозділів ТЦК та СП, та щодо уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 вступила у попередню змову зі своєю колегою інспектором взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_7 , з яким здійснювала патрулювання у складі екіпажу «Океан-101», на службовому автомобілі марки «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , погодивши спільні дії, спрямовані на вимагання та отримання неправомірної вигоди шляхом умисного невиконання покладених на них службових обов`язків.

Так, 03.02.2026 року ОСОБА_5 відповідно до Дислокація сил та засобів на 03.02.2026р. батальйону № 1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої командиром батальйону № 1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, спільно з ОСОБА_7 у складі екіпажу «Океан-101» заступила з 19 год. 30 хв. 03.02.2026 по 07 год. 30 хв. 04.02.2026 на патрулювання Київського району м. Одеси.

Здійснюючи патрулювання, знаходячись у Київському районі м. Одеси, проїжджаючи по вул. Ялинковій біля будинку № 3 в сторону вул. Ахматової, приблизно о 22 год 14 хв, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зупинили автомобіль марки «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у ході перевірки документів останнього повідомили йому, що він порушив правила військового обліку та підлягає доставленню до територіального підрозділу ТЦК та СП, а також те, що нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння за що передбачено відповідальність за ст. 130 КУпАП.

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 діючи за попередньо змовою групою осіб, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , достовірно знаючи про необхідність доставлення останнього до підрозділу ТЦК та СП як особи, що порушує правила військового обліку та необхідності складення протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, висунули ОСОБА_8 вимогу про надання неправомірної вигоди, за невчинення ними вищевказаних дій. При цьому значивши, що з цією метою ОСОБА_8 необхідно зателефонувати своїм знайомим, які мають зв`язки у правоохоронних органах або у ТЦК та СП, достовірно знаючи, що таким знайомим ОСОБА_8 є саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та розуміючи, що саме ОСОБА_9 передасть у розмові із ОСОБА_8 вимогу працівників поліції про надання неправомірної вигоди у розмірі 2000 дол. США.

На виконання їх вимоги, ОСОБА_8 не будучи фахівцем у галузі права та побоюючись невідворотність дій ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в той же день, приблизно о 22 год. 25 хв. зателефонував ОСОБА_9 .

Цього ж дня, приблизно о 22 год. 34 хв., ОСОБА_9 прибув до місця знаходження ОСОБА_8 , де вийшов із автомобіля, підійшов до службового автомобіля патрульної поліції, привітався з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , демонструючи ОСОБА_8 наявність знайомства із працівниками патрульної поліції, при цьому у розмові з ними проговорив про суму неправомірної вигоди у розмірі 2000 дол. США.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 повідомили ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про те, що відносно ОСОБА_8 не складатимуться адміністративні матеріали та його не буде доставлено до ТЦК та СП, при цьому зазначивши, що ОСОБА_9 має привезти обговорену вище суму неправомірної вигоди.

В той же день ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , домовились про зустріч з ОСОБА_9 приблизно о 23 год 20 хв на території АЗС «VST» за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Чикаленка, 46/1.

Прибувши за вказаною адресою, приблизно о 23 год. 40 хв., перебуваючи на території АЗС, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , отримав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду за невжиття заходів мобілізаційного характеру, а саме за недоставлення до ТЦК та СП військовозобов`язаного ОСОБА_8 та нескладення відносно останнього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, у розмірі 2000 дол. США, що станом на 03.02.2026р. згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 85 939 грн 40 коп.

Після отримання неправомірної вигоди ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були затримані працівниками правоохоронних органів.

04.02.2026 року ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України було затримано та в той же день повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема:

- матеріалами ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області про виявлений злочин;

- заявою про злочин ОСОБА_9 ;

- протоколами допиту ОСОБА_9 у якості свідка;

- протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 ;

- протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду та вручення грошових коштів;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду місця події;

- протоколом обшуку автомобіля Тойота Пріус та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

05.02.2026 року до Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу Територіального управління (з дислокацією у м. Одесі) Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , яке обґрунтоване тим, що вона може:

- переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Так, ОСОБА_5 на даній стадії досудового розслідування інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, що згідно примітки до ст. 45 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням, а тому з урахуванням вимог ст. ст. 69, 74, 75 КК України, у разі доведення вини у суді, останній може бути призначено покарання виключно у вигляді позбавлення волі, а рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти тільки у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування від покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років або іншого більш м`якого покарання, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Маючи значний досвід роботи в правоохоронних органах, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 може використати наявні у неї засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час, ОСОБА_5 також достатньо обізнана зі змістом отриманих результатів проведених слідчих (розшукових) дій стосовно неї, іншими доказами у кримінальному провадженні, що створює додатковий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу не є виправданим.

У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні території Херсонської, Запорозької, Луганської, Донецької областей чи АР Крим, або за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон, взагалі виїхати до іншої країни.

Одночасно з цим, з огляду на військову агресію російської федерації проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість її перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску, а тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, не виключають такої можливості.

Також, ОСОБА_5 , будучи співробітником правоохоронного органу, ознайомлена з тактикою та методами розшуку осіб у кримінальних провадженнях, у тому числі шляхом проведення негласних (слідчих) розшукових дій, а тому здобуті знання під час проходження служби, підозрювана може використати з метою власного переховування від органу досудового розслідування, та як наслідок, уникнути настання кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваної у вигляді її можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки характер інкримінованого підозрюваній злочину має корисливу спрямованість та вчинений з використанням службового становища.

Застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, може надати можливість підозрюваній вчинити зазначені дії з такими речами у кримінальному провадженні, з огляду на викладені обставини.

Підозрювана ОСОБА_5 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно неї, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, а тому може вжити заходів, як особисто так і використовуючи знайомства в правоохоронних органах, з метою знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, які перебувають у володінні УПП в Одеській області ДПП, що у свою чергу створить перешкоди органу досудового розслідування у їх вилученні з метою подальшого призначення в разі необхідності відповідних судових експертиз;

- незаконно впливати на свідків на експертів у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до передбаченої КПК України процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акту до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Враховуючи викладені обставини вчинення кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, у тому числі на ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також на свідків які ще не допитані органом досудового розслідування, а також інших підозрюваних, з метою зміни чи відмови від наданих ними показань, тобто є наявним ризик незаконного впливу підозрюваним на таких осіб.

За рахунок поточної посади та раніше займаних посад реалізації своїх повноважень, ОСОБА_5 має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади, що дає змогу впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, не будучи обмеженою у спілкуванні із свідками, ознайомившись зі змістом їх показань, протоколи допиту яких є у додатках до клопотання про застосування запобіжного заходу, ОСОБА_5 матиме можливість з метою уникнення кримінальної відповідальності сама, або за допомогою третіх осіб, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, наразі у кримінальному провадженні заплановано призначення судових експертиз, проведення яких буде доручено експертам ОНДІСЕ МЮ України або Одеського НДЕКЦ МВС, а тому існує ризик впливу на експертів, враховуючи стійкі зв`язки підозрюваної (в силу досвіду роботи в правоохоронних органах Одеської області) з іншими структурними підрозділами органів державної влади.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки як вже зазначалося вище, ОСОБА_5 має досвід роботи в правоохоронних органах, а тому остання обізнана з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень, та може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню (штучне затягування досудового розслідування; розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваних тощо).

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити з підстав, викладених в ньому;

захисник підозрюваної - адвокат ОСОБА_4 , заперечив проти клопотання та просив застосувати цілодобовий домашній арешт або зменшити розмір застави до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

підозрювана ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нею процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст.178 КПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне Процесуальне Законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання підозрюваної під вартою повинна забезпечувати не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На даний час є достатні підстави вважати, що підозрювана перебуваючи на свободі з огляду на санкцію статті в підозрі може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду на території України або за її межами з метою уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, як особисто, так і через третіх осіб, з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскількиволодіє інформацією про кримінальне провадження стосовно неї та може вжити заходів, як особисто так і використовуючи знайомства в правоохоронних органах, з метою знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, які перебувають у володінні УПП в Одеській області ДПП; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з підстав зазначених у клопотанні слідчого.

Слідчий суддя вважає, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Вказані обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі, підозрювана ОСОБА_5 буде перешкоджати виконанню покладених на неї процесуальних обов`язків.

Зазначені ризики існують, що згідно ст. 177 КПК України, є підставою для застосування підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України не встановлено.

З урахуванням суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_5 пред`явлена підозра, усіх обставин справи, особи підозрюваної, яка є громадянином України, з вищою освітою, одруженої, працевлаштованої поліцейською Департаменту патрульної поліції Національної поліції, маючої постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимої, останній було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, слідчий суддя вважає, що потрібно застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, згідно ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Вирішуючи питання щодо встановлення застави, слідчий суддя приймає до уваги, обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , зокрема, підвищений ступінь суспільної небезпеки тяжкого корисливого кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваної, інші відомості про неї та положення ст.182 КПК України. Враховуючи розмір можливого безпідставного доходу підозрюваної від протиправної діяльності та, як наслідок, істотного поліпшення її майнового стану, виходячи з практики ЄСПЛ, враховуючи сімейний і майновий стан підозрюваної ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає за можливе визначити розмір застави як альтернативний запобіжний захід у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваної процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у даному кримінальному провадженні, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваної, слідчий суддя не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити та застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що на даній стадії судового розгляду, з урахуванням даних про особу підозрюваної, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що на даній стадії судового розгляду застосування більш м`якого запобіжного, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_5 , та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, враховується необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати підозрюваній ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 04.04.2026 року включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваної ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 266240 грн.

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрювана звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора;

-повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого з визначеною періодичністю, а саме кожної середи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та іншими підозрюваними;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до ГУ ДМС вОдеській області.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрювана, будучи належним чином повідомлена не з`явивилась за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1