н/п 1-кп/766/1593/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження № 0000291 від 08.07.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, Чернівецької області, громадянки України, , не одружена, з повною середньою освітою, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У червні 2022 року (точна дата та час не встановлені) невстановленими особами з числа представників військової окупаційної адміністрації російської федерації на території тимчасово окупованої Херсонської області, створено самопроголошений, незаконний та підконтрольний окупаційній адміністрації рф та увд рф правоохоронний орган - « ГУ МВД по Херсонской области », всупереч приписам Конституції України та Законів України, до складу якого входило у тому числі т.зв. « Управление Федеральной миграционной службы ГУ МВД Херсонской области », яке знаходилось за адресами: м. Херсон, вул. Стрітенська, 7А та пр-т Ушакова, 53 , до повноважень якого входили питання щодо здійснення реєстрації громадян України, громадян рф та осіб без громадянства на території Херсонської області у відповідності до законодавства рф, видача паспортів рф та інші, визначені Положенням про Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішніх справ російської федерації, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ російської федерації від 13.12.2019 N? 940 (далі - Положення N? 940). Згідно положень абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро У країни, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Так, згідно зазначеного вище Положення N? 940, до повноважень Головного управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації, а також його структурних одиниць, відноситься, зокрема:

-виконання ухвалених президентом російської федерації рішень з питань громадянства російської федерації;

-видача та заміна громадянам російської федерації основних документів, що засвідчують їхню особу на території російської федерації;

-ведення адресно-довідкової роботи;

-облік в установленому порядку справ про адміністративні правопорушення та виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення;

-участь у організації діяльності територіальних органів мвс росії з питань утримання іноземних громадян та осіб без громадянства, які підлягають адміністративному видворенню за межі російської федерації у формі примусового видворення за межі російської федерації, депортації чи реадмісії, у спеціальних установах мвс росії або його територіальних органів, в частині оформлення документів, що засвідчують особу та підтверджують цивільну приналежність, необхідних для перетину державного кордону російської федерації;

-організація профілактики та припинення адміністративних правопорушень, а також профілактики та виявлення злочинів з питань, що належать до компетенції управління з питань міграції;

-організація провадження у справах про адміністративні правопорушення у сфері міграції та контролю виконання адміністративних покарань за ними, та інші, що вказують на те, що Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації , а також його структурні одиниці є правоохоронним органом, у тому числі у розумінні визначення, зазначеного у абзаці 1 пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», а співробітники відповідних управлінь з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації наділені правозастосовними та/або правоохоронними функціями.

Окрім цього, невстановлені на даний час представники окупаційної адміністрації рф у Херсонській області (точна дата та час не встановлені) запропонували громадянці України ОСОБА_5 зайняти посаду т.зв. «тимчасово виконуючого обов?язки спеціаліста відділу паспортно-візової служби Суворовського міського управління поліції Головного управління МВС Херсонської області ».

ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, знаходячись на території м. Херсон у період його окупації збройними силами російської федерації діючи зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням і окупаційній адміністрації з метою завдання шкоди Україні, достовірно знаючи, що за адресою: м. Херсон, пр-т Ушакова, 53 , знаходиться незаконний новостворений правоохоронний орган - « Управление Федеральной миграционной службы ГУ МВД Херсонской области », погодилась на пропозицію військових російської федерації та вирішила добровільно зайняти посаду т.зв. «тимчасово виконуючого обов?язки спеціаліста відділу паспортно-візової служби Суворовського міського управління поліції Головного управління МВС Херсонської області », подавши, з метою зайняття вказаної посади, особисту заяву від 19.07.2022.

Наказом від 22.07.2022 незаконного правоохоронного органу - т.зв. « Головного управління МВД Херсонської області », з 22.07.2022 на посаду т.зв. «тимчасово виконуючого обов?язки спеціаліста відділу паспортно-візової служби Суворовського міського управління поліції Головного управління МВС Херсонської області » призначена громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На вказаній посаді на ОСОБА_6 були покладені наступні обов?язки, а саме:

- організація та видача т.зв. «адресних довідок» мешканцям Херсонської області для подальшого отримання паспорту рф;

- здійснення перекладу паспортів громадян України та інших документів українського зразка російською мовою з метою подальшої видачі паспортів рф;

- проведення процедури ідентифікації осіб, що втратили паспортні документи, для подальшого складання адресних довідок та інші, визначені посадовою інструкцією та Положенням N? 940.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 , за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність , а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

II. Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia).

З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченої, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.

Процедура заочного судового розгляду не є деталізованою процесуальним законом, не має тривалої історії застосування у судовій практиці, а тому суд виходив із загальних засад кримінального провадження.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним уст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст.323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченої (in absentia), яка переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошена в міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 2 ст.297-1КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ч.7 ст.111-1 КК України, за якою висунуто обвинувачення ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1,2 ст.135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора .

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02.08.2024 року було призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2025 року задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , та ухвалою суду від 05.03.2025 року призначено судовий розгляд.

На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 , до призначених судових засідань опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті «Урядовий кур`єр та на сайті Офісу Генерального прокурора .

Також, повідомлення про виклик до суду ОСОБА_5 , були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.

Крім того, повідомлення про виклик до суду ОСОБА_5 направлялися за останнім відомим місцем її проживання.

Водночас, незважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_5 , протягом тривалого часу на території України, яка підконтрольна законній владі, у органу досудового слідства, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останньої за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.

З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченої, водночас є мотивовані підстави стверджувати, що обвинувачена була обізнана щодо судового провадження ще на стадії проведення судом підготовчих дій.

Щодо забезпечення права обвинуваченої на захист, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Відповідно до ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Згідно п. 8 ч. 2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи наведені норми закону участь захисника у цьому кримінальному провадженню є обов`язковою.

Згідно доручення Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 28.05.2024 року № 002-140001512 захисником ОСОБА_5 , було призначено адвоката ОСОБА_4 .

28.05.2024 року ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

28.05.2024 року в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано оголошення про повідомлення про підозру ОСОБА_5 , із повістками про виклик останньої до слідчого на 01.06.2024 , 03.06.2024, 04.06.2024, для вручення її письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. ст. 111-1 КК України, допиту як підозрюваної, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Крім того, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик розміщені на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик » та направлені їй поштовим зв`язком за останнью відомою адресою проживання.

Постановою слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 05.06.2024 року ОСОБА_5 , оголошено у розшук.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 11.07.2024 року (справа № 490/4132/23), надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за її підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захисті інтересів обвинуваченої.

На виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України копії процесуальних документів направлялись та були вручені захиснику, який крім того був обізнаний з матеріалами кримінального провадження. Будь-які клопотання від підозрюваної на стадії досудового розслідування та обвинуваченої на стадії судового розгляду на адресу суду не надходили.

Враховуючи наведене та з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення було дотримано всіх можливих передбачених КПК заходів та способів повідомлення ОСОБА_5 , щоб забезпечити останній можливість безпосередньо та через призначеного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.

Суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia» виконані та дотримані у повному обсязі.

III. Позиція сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказала на доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та просила призначити відповідне покарання в межах санкції вказаної статті у вигляді 15 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 15 років та з конфіскацією усього майна, що належить обвинуваченій.

Захисник у своїй промові під час судових дебатів, вказав на недоведеність вини обвинуваченої у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні належними та допустимими доказами.

Захисник зауважив, що підслідність даного кримінального провадження була визначена Генеральним прокурором 24.01.2024, до цього часу досудове розслідування проводилось неповноважними особами, а тому результати слідчих дій, які сторона обвинувачення використовує , як докази є недопустимими доказами.

Вказав, що не підтверджено добровільність зайняття посади обвинуваченою. Женевською конвенцією про захист цивільного населення гарантовано забезпечення цивільного населення можливості працевлаштування. Перебування населення, в тому числі обвинуваченої, на тимчасово окупованій території, вказує на їх беззахисність та відсутність вільного вибору.

Зазначив, що рішення про спеціальне судове провадження у цій справі , порушує право обвинуваченої на доступ до правосуддя. Вважає, що обвинуваченій не відомо про дане кримінальне провадження.

Крім того зазначив, що зміни до Кримінального кодексу України в частині встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність приймались вже під час окупації в тому числі і Херсонської області, що не відповідає принципу правової визначеності. Для того, щоб інкримінувати особі вчинення тих чи інших протиправних дій необхідно переконатись, що остання була обізнана про можливу кримінальну відповідальність, оскільки на окуповану територію друковані видання не доставлялись, отже можна стверджувати, що обвинуваченій у належний спосіб не було доведено встановлену відповідальність за вчинення злочинів проти основ національної безпеки.

Крім того, зазначив, що протокол огляду від 10.07.2023, відповідно до якого оглянуто DVD -диск , наданий з матеріалів кримінального провадження № 0000479 від 09.05.2023 та протокол обшуку від 25.11.2022 за адресою: АДРЕСА_4 за місцем мешкання ОСОБА_7 є недопустимими доказами, оскільки отримані в іншому кримінальному провадженні та використовуються в цьому кримінальному провадженні без належної правової процедури, передбаченої КПК України. Також документи, що знаходяться на вказаному DVD -диску не містять підписів, печаток, неможливо перевірити їх достовірність.

IV. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Вина ОСОБА_5 , у вчиненні поставленого їй у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:

- протоколом обшуку від 21.08.2023 з додатком у виді оптичного диску на якому міститься відеофіксація обшуку, проведеного за місцем проживання ОСОБА_5 , у ході якого виявлені та вилучені наступні документи: Аркуш формату А4 «План-конспект проведения занятия по служебной подготовке УВМ ГУ МВД Херсонской области»; Аркуш паперу на якому надруковано інформацію щодо громадянства рф.; Аркуш паперу під назвою «Заявление о видаче (замене) паспорта» із заголовком «Приложение N?1 к Административному регламенту министерства внутренних дел росийской федерации по предоставлению государственной услуги по выдаче, замене паспортов гражданина росийской федерации, удостоверяющей личность гражданина росийской федерации на територии росийской федерации», оглянуті відповідно до протоколу огляду від 06.07.2024;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2023 зі свідком ОСОБА_8 , відповідно до якого свідок впізнав ОСОБА_5 , як особу, що в серпні 2022 року зайняла посаду в окупаційній міграційній службі, видавала паспорти рф;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.04.2024 зі свідком ОСОБА_9 , , з додатком у виді оптичного диску , відповідно до якого свідок впізнав ОСОБА_5 , як особу, що працювала в Управлінні ДМС ГУМВД в Херсонській області під час окупації м.Херсона;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2024 зі свідком ОСОБА_10 , з додатком у виді оптичного диску , відповідно до якого свідок впізнала ОСОБА_5 , як особу, що працювала в паспортно-візовій службі окупаційної влади;

- протоколом огляду від 10.07.2023, відповідно до якого оглянуто DVD -диск , наданий з матеріалів кримінального провадження № 0000479 від 09.05.2023 на якому наявний файл , що містить список працівників «управления по вопросам миграции главного управления МВД в Херсонской области », де наявна інформація про ОСОБА_5 , як «специалиста отдела паспортно-визовой службы Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД », а також наказ « Главного управления МВД Херсонской области » від 22.07.2022 відповідно до якого ОСОБА_5 на підставі її заяви від 19.07.2022 призначено на посаду «временно исполняющего обязанности специалиста отдела паспортно-визовой службы Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области » з 25.07.2022; заява ОСОБА_5 про допуск до навчання у Херсонському державному університеті , у якій вона зазначає в якості контактного телефону номер російського оператора мобільного зв`язку. Вказані відомості вилучені згідно протоколу обшуку від 25.11.2022 за адресою: АДРЕСА_4 за місцем мешкання ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду від 15.08.2023, з додатком у виді оптичного диску, відповідно до якого оглянуто інтернет сторінку « ІНФОРМАЦІЯ_16 », де наявне Положення про Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішніх справ російської федерації, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ російської федерації від 13.12.2019 N? 940 . Так, згідно зазначеного вище Положення, до повноважень Головного управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації , а також його структурних одиниць, відноситься, зокрема:

- виконання ухвалених президентом російської федерації рішень з питань громадянства російської федерації;

- видача та заміна громадянам російської федерації основних документів, що засвідчують їхню особу на території російської федерації;

- ведення адресно-довідкової роботи;

- облік в установленому порядку справ про адміністративні правопорушення та виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення;

- участь у організації діяльності територіальних органів мвс росії з питань утримання іноземних громадян та осіб без громадянства, які підлягають адміністративному видворенню за межі російської федерації у формі примусового видворення за межі російської федерації, депортації чи реадмісії, у спеціальних установах мвс росії або його територіальних органів, в частині оформлення документів, що засвідчують особу та підтверджують цивільну приналежність, необхідних для перетину державного кордону російської федерації;

- організація профілактики та припинення адміністративних правопорушень, а також профілактики та виявлення злочинів з питань, що належать до компетенції управління з питань міграції;

- організація провадження у справах про адміністративні правопорушення у сфері міграції та контролю виконання адміністративних покарань за ними, та інші, що вказують на те, що Головне управління з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації , а також його структурні одиниці є правоохоронним органом, у тому числі у розумінні визначення, зазначеного у абзаці 1 пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», а співробітники відповідних управлінь з питань міграції Міністерства внутрішній справ російської федерації наділені правозастосовними та/або правоохоронними функціями;

- протоколом огляду від 30.03.2023, з додатком у виді оптичного диску, відповідно до якого оглянуто Херсонську філію Херсонського обласного центру зайнятості , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де виявлено документи, які стосуються діяльності органу окупаційної влади в м. Херсоні - «Управления Федеральной миграционной службы ГУ МВД Херсонской области», що оглянуті відповідно до протоколу огляду речей від 24.04.2023, зокрема: довідки про втрату паспортів, оформлених за підписом «врио начальника Днепровського ГОП ГУ МВД Херсонской области »; адресні довідки щодо зареєстрованого місця проживання, виданих «главным управлением МВД по Херсонской области »; документ «штатная расстановка управления по вопросам миграции ГУ МВД » у якому , зокрема, вказано, що ОСОБА_5 займає посаду «спеціаліста відділу паспортно-візової служби Суворовського міського управління поліції Головного управління МВС Херсонської області », документ у якому, зокрема вказано, відомості про ОСОБА_5 , а саме те, що вона має перепустку під № 2190 та позивний « ОСОБА_11 »; копії військових квитків, паспортів та медичних книжок , свідоцтв про народження , карток платників податків, копію «указу военно-гражданской администрации от 19.08.2022 №18-у" "О документировании и регистрации граждан Украины и лиц без гражданства, в том числе утративших свои национальные документы, на территории Херсонской области», а також ряд інших документів, які свідчать про роботу міграційної служби створеною окупаційною адміністрацією і діяльність якої була пов`язана з оформленням та видачею паспортів рф;

- протоколом огляду від 06.03.2023, з додатком у виді оптичного диску, за змістом якого оглянуто відкритий ресурс з мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_18 де наявний відеозапис розміщений 22.07.2022 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_19 », на якому зафіксовано інтерв`ю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які висловлюються щодо відкриття пункту прийому документів для отримання паспортів рф в м. Херсоні;

- протоколом огляду від 09.08.2023, з додатком у виді оптичного диску, відповідно до якого об`єктом огляду є загальнодоступна сторінка Інтернет, де виявлено ресурс під назвою «Паспортно-визовый сервис» МВД россии», що містить інформацію щодо послуг, які надаються зазначеним органом, а також нормативно-правові акти, якими регулюється діяльність останнього. Так, зокрема, на сайті розміщено «распоряжение правительства рф от 05.11.2009 №1638-р», відповідно до якого створено федеральне унітарне підприємство «паспортно-візовий сервіс» федеральної міграційної служби, основними напрямками діяльності якого є надання послуг у сфері міграції, а також надання послуг по оформленню документів, які подаються до фмс росії;

- інформацією про особу з інформаційного масиву Державної міграційної служби України , згідно якої ОСОБА_5 документована паспортом громадянина України номер НОМЕР_1 , виданого 18.09.2019.

Також вина обвинуваченої ОСОБА_5 , підтверджуюся показами свідка, допитаного в ході судового розгляду, а саме.

-свідка ОСОБА_9 , який під час допиту показав, що у серпні 2022 року він прийшов до «паспортного центру росії» , що знаходився у центрі міста Херсона, його прийняла ОСОБА_5 та пояснила, що необхідно для отримання паспорта рф, після чого він пішов.

V. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 року) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами, а також характеризують особу обвинуваченої.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані стороною захисту.

За викладених підстав суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 , у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення, надані докази суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, будь-яких порушень вимог діючого законодавства під час руху кримінального провадження не встановлено.

Надаючи оцінку позиції захисника щодо не визначення підслідності у даному кримінальному провадженні Генеральним прокурором , суд виходить з наступного.

Статтею 218 КПК України передбачено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.

Слідчі органи безпеки здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 109, 110, 110-2 111, 111-1, 111-2 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 201, 258 - 258-6, 265-1, 305, 328, 329, 330, 332-1, 332-2, 333, 334, 359, 422, 435-2, 436, 436-2, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 442-1, 443, 444, 446, 447 КК України (ч. 2 ст. 216 КПК України).

Інститут підслідності покликаний оптимізувати діяльність органів, що здійснюють досудове розслідування, з метою його найбільш ефективної та результативної організації для досягнення завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК. Водночас забезпечення ефективного розслідування і, як складова цієї діяльності, визначення органу розслідування є по суті управлінською діяльністю прокурора, у якого можуть бути різні підстави для передачі справи тому чи іншому органу. Це можуть бути відомості про особисту зацікавленість посадових осіб «правильного» органу розслідування в результатах справи, і їхня функціональна залежність від сторін у справі, відсутність достатнього досвіду, ресурсів та інформації в того органу, який має проводити розслідування за визначеною законом підслідністю тощо (постанова ВС від 30.01.2024 у справі № 725/1375/19).

Нормативна вимога проведення процесуальних дій уповноваженими суб`єктами покликана забезпечити вчинення цих дій кваліфікованими особами, які виконують свої професійні обов`язки в умовах передбаченого законом контролю і у визначений правовий спосіб.

Обґрунтовуючи свої заперечення сторона захисту не вказала, яким чином на допустимість зібраних у цьому кримінальному провадженні доказів впливає факт розслідування кримінального правопорушення слідчими наприклад служби безпеки Львівської області, а не Херсонської з огляду на те, що КПК встановлює однакові правила збирання доказів для усіх органів, які уповноважені здійснювати досудове розслідування.

З огляду на викладене судом не вбачається порушень правил підслідності за обставин, коли досудове розслідування здійснюється іншим територіальним підрозділом, однак в межах компетенції одного органу досудового розслідування, що відповідає позиції висловленій у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 12.08.2025 у справі №941/1790/20 (провадження №51-3879км23).

Доводи захисника про недоведеність добровільності дій обвинуваченої, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченої ОСОБА_5 , ознака добровільності, суд враховує постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №638/5446/22, провадження №51-4092км23, відповідно до якої зазначено, що в кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.

Наведені вище докази, зокрема, покази допитаного свідка, свідчать про невимушеність поведінки ОСОБА_5 , відсутність жодного примусу, та навпаки впевненість у своїх службових можливостях, планування свого майбутнього життя і служби в окупаційних органах влади, а відтак про добровільність її дій.

Посилання захисника на необхідність урахування положень Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року є безпідставним, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена добровільно, без будь-якого примусу перейшла працювати до незаконного правоохоронному органу, мала можливість вільно пересуватися, про факти застосування будь-якого насильства, тиску, примусу не повідомляла, тілесних ушкоджень на обвинуваченій або того , що вона перебувала в пригніченому стані свідок не бачив.

Під час судового слідства не встановлено обставин, на підтвердження того, що дії обвинуваченої вчинено під фізичним чи психологічним примусом або внаслідок складних життєвих умов.

Твердження сторони захисту щодо примусу обвинуваченої до співпраці внаслідок неможливості працевлаштування за національним законодавством України, судом розцінюються критично, як суб`єктивне сприяння наявної у м. Херсоні на час окупації обстановки для мешканців міста та умов їх життя.

Що стосується доводів захисника про те, що рішення про спеціальне судове провадження у цій справі , порушує право обвинуваченої на доступ до правосуддя та про необізнаність обвинуваченої про дане кримінальне провадження, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Крім того, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року передбачає, що кожний має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому обвинувачення на ряд гарантій на основі повної рівності й, зокрема, бути засудженим у його присутності та захищати себе особисто або за допомогою обраного ним захисника.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі, виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні і щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин, за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Враховуючи ту обставину, що при прийнятті рішення щодо здійснення спеціального судового провадження, судом було перевірено обізнаність ОСОБА_5 щодо кримінального провадження відносно неї і їй було забезпечено участь захисника протягом як досудового розслідування, так і всього судового розгляду, заперечення захисника висновків суду щодо можливості притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за її відсутності не спростовує.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_5 могла не знати чи була встановлена кримінальна відповідальність за колабораційну діяльність та про порушення принципу правової визначеності у зв`язку із тим, що зміни до Кримінального кодексу України в частині встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність приймались вже під час окупації в тому числі і Херсонської області, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Закон України №2108-IX від 03.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність» було опубліковано у газеті «Голос України» №56 від 15.03.2022.

Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у встановленому законом порядку. Таким чином, основна умова вступу нормативно-правового акту в силу, і відповідно обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування в офіційних друкованих виданнях. Отже, опублікування нормативно-правового акту є юридичною підставою презумпції знання законодавства, а тому доводи сторони захисту є необгрунтованими, що відповідає позиції Верховного Суду, висловленій 03.12.2024 у справі №383/426/23.

Доводи захисника , що протокол огляду від 10.07.2023, відповідно до якого оглянуто DVD -диск , наданий з матеріалів кримінального провадження № 0000479 від 09.05.2023 та протокол обшуку від 25.11.2022 за адресою: АДРЕСА_4 за місцем мешкання ОСОБА_7 є недопустимими доказами, суд не бере до уваги.

Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.12.2025 у справі № 638/18926/23 вказано наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні: захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Порядок отримання доказів через здійснення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні регулюється Розділом ІІІ КПК, а главою 4 цього Кодексу встановлено критерії допустимості доказів. У той же час тимчасовий доступ до речей і документів є заходом забезпечення кримінального провадження та передбачений Розділом ІІ КПК.

При цьому, за приписами ст. 166 КПК у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів, тобто матеріальних носіїв інформації (фактичних даних), які є доказами в кримінальному провадженні.

Приписи вказаної норми, як і ті, що передбачені ст. 93 КПК, переконливо свідчать, що сторони мають право збирати докази, крім як у спосіб проведення слідчих (розшукових) дій, а також і шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів надається особою, у володінні якої вони знаходяться. Лише у разі відмови особи надати такий доступ, процесуальний закон вимагає втручання слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов`язати володільця надати органу досудового розслідування тимчасовий доступ до речей і документів (справа № 711/2233/18).

Суд вже неодноразово приходив до висновку, що КПК не вимагає від слідчого здійснювати збирання доказів виключно шляхом отримання тимчасового доступу до них. У разі, коли особа, у розпорядженні якої знаходяться речі, документи та інші матеріали, які мають доказове значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, висловлюючи своє волевиявлення, добровільно надає їх слідчому, це не свідчить про здобуття таких доказів органом досудового розслідування у позапроцесуальний спосіб та не є підставою для визнання їх недопустимими (справа № 596/509/22).

У разі об`єднання кількох проваджень в одне або навпаки виділення окремого провадження із первинного, спеціальної процедури для використання здобутих у межах первинного провадження доказів КПК не передбачено і такі докази можуть використовуватися без будь-яких додаткових дозволів як у об`єднаному провадженні, так і у виділених провадженнях.

Так, в рамках кримінального провадження № 000299 від 31.05.2023 на запит від 20.06.2023 слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Херсонській області отримано від Головного слідчого управління СБ України в електронному вигляді матеріали кримінального провадження № 000479 від 09.05.2023 на компакт диску.

Згідно витягу з ЄРДР, в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000067 від 31.01.2023 .

Постановою прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_14 від 22.06.2023, матеріали кримінального провадження № 0000067 від 31.01.2023 , об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 000299 від 31.05.2023, подальше досудове розслідування здійснювати в рамках об`єднаного кримінального провадження № 0000067 від 31.01.2023 за попередньою правовою кваліфікацією , передбаченою ч.7 ст.111-1 КК України.

Згідно протоколу огляду від 10.07.2023 в рамках кримінального провадження № 0000067 від 31.01.2023 оглянуто DVD -диск , наданий з матеріалів кримінального провадження № 0000479 від 09.05.2023 на якому виявлено документи щодо ОСОБА_5 , зміст яких описаний вище та протокол обшуку від 25.11.2022 за адресою: АДРЕСА_4 за місцем мешкання ОСОБА_7 згідно якого вказані документи були вилучені;

Постановою прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_15 від 08.07.2024, виділено з матеріалів досудового розслідування з № 0000067 від 31.01.2023 згідно реєстру , матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та зареєстровано їх в ЄРДР за № 0000291.

Так, згідно реєстру виділених матеріалів, зокрема, виділено копію протоколу обшуку від 25.11.2022, копію протоколу огляду від 10.07.2023 з додатками.

Отже, дані докази отримані у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

Щодо доводів захисника, що документи, що знаходяться на DVD -диску наданого з матеріалів кримінального провадження № 0000479 від 09.05.2023 не містять підписів, печаток та неможливо перевірити їх достовірність, суд зазначає наступне.

Так, як вже вказувалося, згідно протоколу огляду від 10.07.2023, оглянуто DVD -диск , наданий з матеріалів кримінального провадження № 0000479 від 09.05.2023 на якому наявний файл , що містить список працівників «управления по вопросам миграции главного управления МВД в Херсонской области », де наявна інформація про ОСОБА_5 , як «специалиста отдела паспортно-визовой службы Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД », а також наказ « Главного управления МВД Херсонской области » від 22.07.2022 відповідно до якого ОСОБА_5 на підставі її заяви від 19.07.2022 призначено на посаду «временно исполняющего обязанности специалиста отдела паспортно-визовой службы Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области » з 25.07.2022; заява ОСОБА_5 про допуск до навчання у Херсонському державному університеті , у якій вона зазначає в якості контактного телефону номер російського оператора мобільного зв`язку.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зазначені документи в повній мірі відповідають вимогам щодо кадрової документації, відсутність на вказаних документах підписів та печаток не свідчить, що відповідні документи не мали статусу офіційних, адже зміст вказаних документів в повній мірі відповідає іншим встановленим в ході розгляду справи обставинам, зокрема, щодо працевлаштування та роботи ОСОБА_5 у « відділі паспортно-візової служби Суворовського міського управління поліції Головного управління МВС Херсонської області », а тому у суду відсутні будь-які сумніви щодо їх походження та наявності ознак офіційності.

На переконання суду наведені вище докази в повній мірі підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, вони отримані у перебачений КПК України спосіб, а тому у суду не має підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність.

За викладених обставин, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд, оцінивши сукупність зібраних доказів, , що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікація її дій за ч.7 ст. 111-1 КК України знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом у повному обсязі.

VI. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

VІІ. Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 , встановлено, що вона є громадянкою України, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружена, утриманців не має, раніше не судима.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, сукупність усіх характеризуючих обвинувачену даних.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою злочину проти основ національної безпеки України в умовах прямої військової агресії проти України, яка посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_5 , можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства.

Конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченої, дають підстави для призначення ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг на строк 15 (п`ятнадцять) років .

Крім того, у зв`язку із встановленим, серед іншого, корисливим мотивом вчинення злочину, спрямованого на одержання ОСОБА_5 стабільних доходів від представників держави- агресора, у зв`язку із зайняттям посади т.зв. «тимчасово виконуючого обов?язки спеціаліста відділу паспортно-візової служби Суворовського міського управління поліції Головного управління МВС Херсонської області » , необхідно застосувати конфіскацію усього належного обвинуваченій майна.

Підставі для призначення обвинуваченій більш м`якого покарання - відсутні.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

VIІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2024 року відносно ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Необхідно скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 серпня 2023 року на:

- Аркуш формату А4 «План-конспект проведения занятия по служебной подготовке УВМ ГУ МВД Херсонской области » на 1 арк.;

- Аркуш формату А4 з друкованим текстом виконаним барвником чорного кольору «1. Основные понятия Гражданство росийской федерации...», на 1 арк.;

- Картонна картка «Приложение N? 1 к Административному регламенту министерства внутренних дел росийской федерации по предоставлению государственной услуги по выдаче, замене паспортов гражданина росийской федерации, удостоверяющей личность гражданина росийской федерации на територии росийской федерации», 1 шт.;

- Пластикова основа для сімкартки «Волна мобайл», абонентський номер НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3, біло синього кольору, 1 шт.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг на строк 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту її фактичного затримання у порядку виконання даного вироку.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг виконується самостійно та обчислюється з моменту відбуття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , основного покарання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 серпня 2023 року на:

- Аркуш формату А4 «План-конспект проведения занятия по служебной подготовке УВМ ГУ МВД Херсонской области » на 1 арк.;

- Аркуш формату А4 з друкованим текстом виконаним барвником чорного кольору «1. Основные понятия Гражданство росийской федерации...», на 1 арк.;

- Картонна картка «Приложение N? 1 к Административному регламенту министерства внутренних дел росийской федерации по предоставлению государственной услуги по выдаче, замене паспортов гражданина росийской федерации, удостоверяющей личность гражданина росийской федерации на територии росийской федерации», 1 шт.;

- Пластикова основа для сімкартки «Волна мобайл», абонентський номер НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3, біло синього кольору, 1 шт.

Речові докази:

- Аркуш формату А4 «План-конспект проведения занятия по служебной подготовке УВМ ГУ МВД Херсонской области » на 1 арк.;

- Аркуш формату А4 з друкованим текстом виконаним барвником чорного кольору «1. Основные понятия Гражданство росийской федерации...», на 1 арк.;

- Картонна картка «Приложение N? 1 к Административному регламенту министерства внутренних дел росийской федерации по предоставлению государственной услуги по выдаче, замене паспортов гражданина росийской федерации, удостоверяющей личность гражданина росийской федерации на територии росийской федерации», 1 шт.;

- Пластикова основа для сімкартки «Волна мобайл», абонентський номер НОМЕР_2 , ICCID: НОМЕР_3, біло синього кольору, 1 шт. - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Також, суд роз`яснює, що якщо апеляційну скаргу буде подано обвинуваченою, щодо якої судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд може поновити строк подання апеляційної скарги за умови надання обвинуваченою підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених статтею 399 цього Кодексу.

Обвинувачена має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після судового засідання вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про вирок опублікувати в газеті "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст.323 КПК України.

СуддяОСОБА_1