ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29974/24

Провадження № 11-сс/820/202/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року у кримінальному провадженні №0001463 від 29.10.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухівці Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001463 від 29.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 , який працює механізатором ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», засновником якого є ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», та здійснює підживлення полів вказаного підприємства аміачною селітрою, про свої злочинні наміри, спрямовані на корисливе, протиправне, таємне викрадення аміачної селітри, яка належить ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», попередньо залучивши до протиправної діяльності ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вступили у попередню змову та досягли спільного злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна.

В подальшому, діючи в умовах воєнного стану, введеного на всій території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому неодноразово продовжений іншими Указами Президента України, 20.02.2025 ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_9 та домовилися про вчинення в той же день крадіжки аміачної селітри, належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» на полі неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області.

Так, ОСОБА_7 20.02.2025, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з власного мобільного телефону зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що йому потрібно приїхати на поле неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області, де його буде чекати ОСОБА_9 , на що ОСОБА_10 погодився.

Надалі ОСОБА_10 , діючи відповідно до вказівки ОСОБА_7 , 20.02.2025 узгодив по телефону з ОСОБА_9 місце зустрічі, а саме на полі неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської.

Реалізуючи злочинний умисел, в період часу з 20 год 57 хв по 21 год 11 хв, 20.02.2025 ОСОБА_10 на невстановленому транспортному засобі приїхав на поле неподалік сіл Броники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області звідки за допомогою ОСОБА_9 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно, погрузили в транспортний засіб 3 тони аміачної селітри, належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», вартістю 21546,00 гривень за тонну, після чого, ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_7 передав ОСОБА_9 8000 грн в якості грошової винагороди за вчинення крадіжки.

Вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» майнової шкоди на загальну суму 64 638 гривень.

Крім того, ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, діючи всупереч спеціальному Порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471-XII, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 (далі - Правил), діючи умисно, незаконно без передбаченого законом дозволу на придбання бойових припасів при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах (дата, час, місце), але не пізніше ніж 05.03.2025, здійснив придбання, та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В порушення вищевказаних норм, ОСОБА_10 , достовірно знаючи як виглядає вогнепальна зброя та бойові припаси 04.03.2025, отримав від ОСОБА_7 , на зберігання, нарізний мисливський карабін калібру 7,62х39 мм, який є цивільної вогнепальною зброєю та який придатний до стрільби та сто десять патронів, які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм, проміжними патронами з кулею зі сталевим осердям.

Надалі, 05.03.2025, в період часу з 06 год 40 хв по 08 год 34 хв, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 на території Рівненської області Рівненського району Обарівської сільської ради у будинку, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером№ :04:010:0880, було виявлено та вилучено: нарізний мисливський карабін «МКМ-072Сб», серії НОМЕР_1 , калібру 7,62х39 мм, виготовлений ПАТ «Завод Маяк» (м. Київ, Україна) шляхом промислової переробки 7,62 мм автомата АКМ (індекс 6П1), виробництва ВО «Іжмаш», СРСР, який придатний до стрільби та сто десять патронів, які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм, проміжними патронами з кулею зі сталевим осердям, з яких: двадцять патронів виробництва Луганського верстатобудівного заводу, м. Луганськ СРСР, 1962 р.в., сім патронів виробництва машинобудівного заводу імені Леніна м. Фрунзе (Бишкек) СРСР, 1963 р.в., шістдесят два патрони виробництва Тульського патронного заводу, м. Тула СРСР (з них двадцять патронів 1975 р.в., сорок два патрони 1966 р.в.), двадцять один патрон виробництва Климовського штамповочного заводу м. Климовськ СРСР, 1981 р.в., до самозарядного карабіну конструкції Сімнова (СКС), автоматів конструкції Калашникова (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів конструкції Калашникова (РКК, РККС), ручного кулемету конструкції Дегтярьова (РКД), та іншої зброї калібру 7,62х39 мм.»

22 січня 2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України.

29 січня 2026 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду стосовно ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді з домашнього арешту, який полягає у забороні залишати місце свого проживання у період з 23:00 год. до 06:00 год. із покладенням обов`язків, строком до 28.03.2026.

20 березня 2026 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001463 продовжено до чотирьох місяців, а саме до 22.05.2026.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 клопотання слідчого задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 до 15 травня 2026 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що прокурор у своєму клопотанні вказував на існування ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, тоді як слідчий суддя вважав доведеним існування ризику впливу на свідків, підозрюваного ОСОБА_9 та інших осіб, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_7 не погоджується з висновком слідчого судді щодо існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України та вважає вказаний висновок таким, що ґрунтується виключно на припущенні а не на конкретних фактах.

Прокурором не було наведено жодних обставин чи доказів, які б давали слідчому судді підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 має намір та реальну можливість впливати на свідків чи інших підозрюваних.

Захисник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що кримінальне провадження триває з 29.10.2024 року. Протягом цього часу ОСОБА_7 жодного разу не контактував з іншим підозрюваним ОСОБА_9 , свідками чи іншими особами, показання яких, гіпотетично можуть мати значення для розслідування даного кримінального провадження.

Протилежного прокурором доведено не було. Більше того, ОСОБА_7 невідомо, хто є свідками у кримінальному провадженні, що виключає можливість реального впливу.

Прокурор у своєму клопотанні вказував на необхідність допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а в судовому засіданні обґрунтовував необхідність у продовженні запобіжного заходу посилаючись на те, що підозрюваному ОСОБА_7 із вказаного клопотання стали відомі анкетні дані зазначених свідків, і тому нібито існує ризик впливу на них.

Однак вказані аргументи прокурора фактично штучно створюють підстави для продовження запобіжного заходу, а не відображають реальний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Таким чином, посилання на необхідність допиту зазначених свідків не може слугувати обґрунтуванням продовження домашнього арешту.

Слідчий суддя, визнаючи доведеним ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, фактично обґрунтував свій висновок не конкретними обставинами кримінального провадження, а виключно загальними положеннями кримінального процесуального закону. Фактично суд дійшов висновку про наявність ризику незаконного впливу на свідків виключно з огляду на те, що такі свідки підлягатимуть допиту в судовому засіданні, а їх показання можуть змінюватися, тобто виключно на припущенні, а не на встановлених фактах, що прямо суперечить вимогам статей 177, 194 КПК України щодо необхідності доведення реальності та конкретності ризиків.

Поза увагою слідчого судді залишено також недотримання органом досудового розслідування вимог пункту 1 частини 3 статті 199 КПК України, відповідно до якої клопотання про продовження запобіжного заходу повинно містити виклад конкретних обставин, що об?єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Водночас у поданому клопотанні такі обставини не наведені, а зазначені доводи зводяться до загального переліку слідчих (розшукових) дій, які орган досудового розслідування планує провести (отримати висновок судової експертизи щодо зразків сої; допитати свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ; провести інші слідчі дії), що саме по собі не свідчить про наявність об?єктивних перешкод для завершення розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що предметом повідомленої ОСОБА_7 підозри є викрадення аміачної селітри, тоді як призначена експертиза стосується зразків сої.

Відтак результати такої експертизи не можуть мати значення для доведення повідомленої ОСОБА_7 підозри, наявність якої відповідно до вимог КПК України є обов?язковою умовою для застосування і подальшого продовження запобіжного заходу. Відповідно, не може бути й обставиною, яка унеможливлює завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Більше того, всі необхідні зразки для проведення експертизи перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування, що виключає будь-яку можливість впливу підозрюваного на проведення експертизи. Відповідно, посилання прокурора на необхідність проведення судової експертизи зразків сої як підставу для продовження запобіжного заходу є безпідставним.

Також звертає увагу суду, що кримінальне провадження розпочато 29.10.2024 року. Обшуки в даному кримінальному провадженні були проведені 05.03.2025 року. Натомість слідчим була винесена постанова про призначення судової експертизи щодо вилучених в ході обшуку зразків сої лише 06.03.2026 року.

Таким чином, між датою проведення обшуків (05.03.2025 року) та датою призначення експертизи (06.03.2026 року) пройшов один рік, протягом якого орган досудового розслідування мав усі можливості для своєчасного призначення та проведення відповідної експертизи та завершення досудового розслідування. Жодних об?єктивних причин такої тривалої бездіяльності стороною обвинувачення у клопотанні не наведено.

Фактично зазначені обставини свідчать про неналежну організацію досудового розслідування, процесуальну бездіяльність слідчого та прокурора, а також штучне створення підстав для продовження строків досудового розслідування, запобіжного заходу та, як наслідок, обмеження прав підозрюваного.

Аналогічно безпідставними є доводи щодо необхідності допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки прокурор не вказує на існування будь-яких обставин, що перешкоджали їх допиту раніше.

З наведеного слідує, що неможливість завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали є наслідком виключно пасивної поведінки сторони обвинувачення, а не об?єктивної складності кримінального провадження, як про це вказує прокурор.

Таким чином, наведені у клопотанні обставини не є належним обґрунтуванням необхідності продовження запобіжного заходу.

У даному випадку сторона обвинувачення не довела наявності обставин, які б свідчили про необхідність подальшого застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу. Відтак подальше застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту є невиправданим, непропорційним та таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Більше того, окрім застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, на ОСОБА_7 покладено обов?язок утримуватися від спілкування зі свідками та іншим підозрюваним - ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні.

Водночас ані клопотання прокурора, ані оскаржувана ухвала слідчого судді не містять жодного обґрунтування того, чому саме цей обов?язок не є достатнім для запобігання ризикам, на які посилається прокурор, та з яких підстав виникає необхідність у застосуванні більш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За таких обставин застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту є непропорційними завданню кримінального провадження, не відповідає принципу розумної необхідності та не узгоджуються з вимогами щодо забезпечення балансу між інтересами кримінального провадження та правами особи.

Таким чином, слідчий суддя фактично не перевірив можливість досягнення мети запобіжного заходу шляхом застосування менш обмежувальних заходів, що суперечить вимогам статті 194 КПК України та принципу пропорційності втручання у права особи.

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити в повному обсязі з наведених в апеляційній скарзі підстав. Вважають, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та належним чином невмотивованою, а відтак підлягає скасуванню.

Захисник адвокат ОСОБА_8 було вчасно повідомлено про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, однак він у судове засідання не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до вимог частини 4 статті 405, статті 422 КПК України.

Прокурор не визнав апеляційних вимог, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, думку прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

Так, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строків дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та неможливістю закінчити судовий розгляд на поточному етапі.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 15 травня 2026 року включно, з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 оскаржує це рішення слідчого судді, оскільки вважає, що оголошена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, а також відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 не містить обґрунтування потреби саме такого ступеня втручання у права і свободи особи.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ризик визначений ухвалою слідчого судді, якою було обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, а саме незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, продовжує існувати і в даний час, адже досудове розслідування не закінчено. Слідчий суддя дійшов переконання, що такий запобіжний захід, як домашній арешт в нічний час в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків, запобігає існуючим ризикам та повністю відповідає меті запобіжного заходу відповідно до ст. 177 КПК України.

Так, частиною 6 статті 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Зі змісті статей 199, 194 КПК України вбачається, що під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, обов`язок доведення існування зазначених обставин кримінальний процесуальний закон покладає на слідчого, прокурора який звертається із відповідним клопотанням.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.

У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованості на поточній стадії досудового розслідування підозри, пред`явленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень з боку органу досудового розслідування, оскільки існують об`єктивні відомості, що він міг вчинити вказані правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження і доведено прокурором.

Колегія суддів, враховуючи також практику Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (справи «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» тощо), вважає, що в ході досудового розслідування при обранні/продовженні підозрюваному запобіжного заходу необхідна наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення; мета затримання - продовжити розслідування й підтвердити або спростувати підозри, які стали підставою для затримання. Водночас ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження.

Так, колегія суддів уважає, що тих відомостей, які зібрані досудовим розслідуванням на поточному етапі та доведені прокурором, є достатньо для обґрунтованості підозри ОСОБА_7 . Крім того, стороною захисту не оскаржувалось повідомлення прокурора про підозру на підставі п.10 ч.1 ст.303 КПК України.

Щодо існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ризик визначений ухвалою слідчого судді, якою було обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, а саме незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, продовжує існувати і в даний час, адже досудове розслідування не закінчено.

Сторона захисту не погоджуючись із рішенням слідчого судді в цій частині зазначає, що такий висновок слідчого судді ґрунтується виключно на припущеннях, а не на конкретних фактах, а також прокурором не наведено жодних обставин чи доказів, які б давали слідчому судді підстави вважати, що ОСОБА_7 має намір чи реальну можливість впливати на свідків чи інших підозрюваних.

В цій частині колегією суддів враховано встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримують шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засідання (ч. 1,2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них (ч. 4 ст.95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що прокурором доведено, що на поточній стадії досудового розслідування існує ризик, передбачений статтею 177 КПК України, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України. Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено, що на поточній стадії досудового розслідування існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками слідчого судді, вважає, що слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 , тоді як не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо необґрунтованості продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 та необґрунтованості недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

З огляду на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, наведених обставин, колегія суддів вважає, що через суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання винним у вчиненні тяжких злочинів, є обґрунтовані підстави вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, передбачені п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, підозрюваний має реальну можливість здійснити ці дії у даному кримінальному провадженні в майбутньому,на які вказує прокурор як в клопотанні, так і в суді під час його розгляду, а саме може незаконно впливати на свідків та підозрюваного ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні, з метою схиляння до дачі ними показань на свою користь або відмови від дачі показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності або ж її пом`якшення, обґрунтована неможливість на цій початковій стадії досудового розслідування застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявному ризику, з урахуванням обставин провадження, вимог статті 178 КПК України, відомостей про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність підстав, передбачених КПК України, для продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , який полягає в забороні залишати місце свого проживання у певний нічний час доби, з покладенням на нього визначених судом обов`язків, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та обраний запобіжний захід буде цілком достатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.

На підставі наведеного, доводи сторони захисту щодо відсутності у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 обґрунтування продовження запобіжного заходу та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є неспроможними.

Стосовно доводів апеляції про неналежну організацію досудового розслідування, процесуальну бездіяльність слідчого та прокурора, а також штучне створення підстав для продовження строків досудового розслідування та запобіжного заходу, то вони є безпідставними.

Досліджені матеріали кримінального провадження свідчать про те, що досудове слідство не могло бути закінченим з об`єктивних підстав.

На сьогодні стороною обвинувачення доведено необхідність проведення тих слідчих дій, зокрема, й допитів свідків та проведення експертиз, про які зазначено у клопотанні, враховуючи також, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 березня 2026 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001463 продовжено до чотирьох місяців, тоді як згідно вимог частини 5 статті 295-1 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру, якщо слідчий не доведе, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин, а також якщо досліджені під час вирішення цього питання обставини свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, яка дала підстави для повідомлення про підозру, та/або підозрюваний причетний до цієї події кримінального правопорушення.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Слідчий суддя дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 . Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 15 травня 2026 року, з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3