Справа № 953/2558/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 13.01.2026, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене 13.01.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2026 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , до 60 діб у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений заперечували щодо задоволення клопотання, оскільки ризики наведені прокурором не доведені. Стверджували щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зважаючи на відомості щодо особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де проживає разом з цивільною дружиною, яка є інвалідом 3-ї групи, обвинувачений бажає відшкодувати шкоду потерпілому.

Вирішуючи питання продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зважає на наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2026 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 13 березня 2026 року включно, без визначення застави.

Прокурор посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, положеннями якими визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права людини на свободу й особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до орієнтирів застосування ст. 5 Конвенції, сформованих практикою Європейського суду з прав людини, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого покарання, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь і відсутність необхідності запобіжного ув`язнення (рішення: від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», заява № 40107/02, п. 79; «Авраімов проти України», заява № 71818/17, п. п. 57, 64).

ОСОБА_5 по цьому кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

При цьому необхідно відзначити, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Оцінюючи ризик протиправного впливу на свідків, суд враховує визначену кримінальним процесуальним законом процедуру допиту цих осіб. Зокрема, під час досудового розслідування потерпілі і свідки дають показання слідчому, прокурору у порядку, визначеному ст. 224 КПК України, а на стадії судового розгляду справи допитуються усно у судовому засіданні згідно зі ст. ст. 352, 353 цього Кодексу. Відповідно до закріпленої у ст. 23 КПК України засади безпосередності судового процесу суд може використовувати як докази лише показання, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отримані у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Положення ч. 4 ст. 95 КПК України містять імперативну заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім випадків, зумовлених режимом воєнного стану і визначених у ст. 615 КПК України.

За наведених обставин ризик впливу на свідків існує не лише під час зібрання доказів на початку досудового розслідування, а і зберігається під час судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань судом. Станом на зараз судовий розгляд не розпочатий, а тому ризик протиправного впливу обвинуваченого на них залишається актуальним.

Отже, суд вважає доведеним, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час є дійсними, продовжують існувати, запобігти їм і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку. Такий запобіжний захід кореспондується із суспільним інтересом, що полягає у виконанні визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального судочинства, є необхідним для запобіганню перешкоджанню кримінальному провадженню, і пропорційний цій легітимній меті.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Положеннями ч. 4 ст. 183 КК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд зауважує, що вказане положення носить альтернативний характер, що дозволяє суду в межах наданих законом дискреційних повноважень як визначити розмір застави, так і не визначати її.

Суд з урахуванням, наданих захисником, відомостей щодо особи обвинуваченого, зокрема, наявності постійного місця проживання де проживає разом з цивільною дружиною, неофіційної трудової зайнятості та отримання доходу, віку обвинуваченого, вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 суму застави в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Така застава є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, при цьому поклавши на обвинуваченого обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 травня 2026 року.

Визначити ОСОБА_5 суму заставу у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 332800,00 грн (триста тридцять дві тисячі вісімсот гривень 00 копійок), яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області - до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.

У випадку внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

- прибувати до суду, на першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомляти суд про причини неявки обвинуваченого до суду.

Копію ухвали вручити учасникам судового процесу та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення в частині виконання щодо міри запобіжного заходу.

Ухвала підлягає оскарженню в частині продовження запобіжного заходу, протягом п`яти днів, з моменту проголошення, а особі яка перебуває під вартою з моменту вручення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2026.

Суддя ОСОБА_1