Справа № 163/2877/24 Провадження №11-кп/802/149/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000503 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Луцьк, що проживає по АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий на посаді оглядач-ремонтник вагонів дільниці технічного обслуговування ПТО Ковель по станції Ягодин виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Ковель», раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вказаним вироком суду ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Борове Ковельського району Волинської області, зареєстрований по АДРЕСА_2 , що проживає по АДРЕСА_3 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, працюючий на посаді оглядач-ремонтник вагонів дільниці технічного обслуговування ПТО Ковель по станції Ягодин виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Ковель», раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вказаним вироком суду ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець села Римачі Ковельського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_3 , громадянин України, з середньою освітою, одруженого, працюючого на посаді оглядач-ремонтник вагонів дільниці технічного обслуговування ПТО Ковель по станції Ягодин виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Ковель», раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вироком вирішено питання речових доказів та судових ситрат.

За вироком суду ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , за попередньою змовою, в групі осіб, в період часу з 09 грудня 2023 року по 14 березня 2024 року в умовах воєнного стану, що діє на підставі Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебуваючи на території станції Ягодин, виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що в селі Римачі Ковельського району Волинської області, маючи безперешкодний доступ до належного ПП «Укрпалетсистем» дизельного палива, яке перевозилось у вагонах-цистернах, умисно таємно викрали 3711 літрів дизельного палива (ДП-3Євро5BО ) шляхом послаблення клапану зливного пристрою вантажних цистерн, чим заподіяли зазначеному підприємству майнової шкоди на загальну суму 163 577,40 гривень.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що судом першої інстанції, попри розгляд обвинувального акту щодо обвинувачених на підставі ч.3 ст.349 КПК України, було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та необґрунтовано, без викладення будь-якої мотивації виключено з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення «проникнення до вмісту цистерн» та «заподіяння значної шкоди». Посилається на те, що судом безпідставно не застосовано положень ст.ст.96-1, 96-2 КК України, оскільки транспортні засоби були знаряддям вчинення інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому вони підлягають спеціальній конфіскації, а не поверненню обвинуваченим як зазначено у вироці суду. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. Визнати доведеним обвинувачення викладене в обвинувальному акті щодо обвинувачених. У порядку ст.ст.96-1, 96-2 КК України автомобілі: Hyundai IX35", номерний знак НОМЕР_1 , "Volvo XC60", номерний знак НОМЕР_2 , «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 конфіскувати в дохід держави. На підставі ст.100 КПК України вилучене у обвинувачених викрадене пальне повернути потерпілому ПП «Укрпалетсистем»; поліетиленові мішки та ємності у яких зберігалось викрадене пальне конфіскувати та знищити. Стягнути з обвинувачених в користь держави судові витрати на проведення судової товарознавчої експертизи, за експертною спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання сировини та споживчих товарів» (висновок №СЕ19/103-24/7756-ТВ від 14.06.2024), в сумі 1514,56 в рівних частках з кожного. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримувала та просила скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, захисника ОСОБА_8 , який апеляційну скаргу визнав частково і просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та їх захисників, які заперечували апеляційну скаргу та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ст.370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості, вмотивованості судового рішення та убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Між тим суд першої інстанції, постановляючи вирок, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотні порушення кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно зі статтею 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При вивченні матеріалів кримінального провадження та перевірці доводів апеляційної скарги прокурора апеляційним судом було встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду провадження було істотно порушено вимоги ст.349 КПК України.

Так, відповідно до частин 3, 4 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст.381 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України, із визнанням недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів, які характеризують їх особу.

Суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачені вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнали повністю, погоджуються з кваліфікацією вчиненого ними злочину, щиро розкаялись та своїми показами підтвердили його вчинення, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про повну доведеність винуватості ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у таємному викрадені чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, що завдало значної шкоди потерпілому, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Водночас, положеннями ч.3 ст.349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Разом із тим, всупереч вищевикладеним показанням обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та повного визнання ними провини у вчиненому злочині за викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, а також проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд першої інстанції без викладення будь-якої мотивації не зазначив у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, таких кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, які вказані в обвинувальному акті (т.1 а.к.п.2-9), як «проникнення до вмісту цистерн» та «заподіяння значної шкоди».

Крім того, суд першої інстанції без жодної мотивації та перевірки доказами, формулюючи обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , яке визнане судом доведеним, не вказав, що обвинувачені, завантажуючи мішки з викраденим дизельним паливом до власних автомобілів «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 , Hyundai IX35", номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , та "Volvo XC60", номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 перевозили їх для подальшого розподілу між собою.

Проте, вказані обставини були викладені в обвинувальному акті (т.1 а.к.п.2-9).

Відтак, в даному конкретному випадку місцевий суд, здійснюючи розгляд кримінального провадження із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України (скорочена процедура з`ясування обставин та перевірки їх доказами) та з`ясувавши, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не оспорюють встановлених стороною обвинувачення фактичних обставин провадження, виклав формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, яке не співпадає із формулюванням обвинувачення, що міститься в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 за ч.4 ст.185 КК України.

Згідно правової позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.02.2024 у справі №369/10037/32 допущення невиправданого спрощення, усупереч ст.374 КПК України, без зазначення обставин, які відповідно до ст.91 цього Кодексу підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені, попри розгляд справи у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, апеляційним судом встановлено, що при розгляді зазначеного кримінального провадження судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, положень ч.3 ст.349 КПК України, оскільки без будь-якої мотивації чи правового обгрунтування, без дослідження жодних доказів, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та фактичних обставин провадження, встановлених стороною обвинувачення, було виключено з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення «проникнення до вмісту цистерн» та «заподіяння значної шкоди» та те, що обвинувачені на власних автомобілях перевозили викрадене дизельне паливо для подальшого розподілу між собою.

Крім того, місцевий суд, вирішуючи пропозицію прокурора щодо конфіскації належних обвинуваченим транспортних засобів, прийшов до передчасного висновку, що автомобілі, належні обвинуваченим, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що незаконно проникали до вмісту цистерн, з яких систематично зливали дизельне паливо, належне ПП «Укрпалетсистем», до спеціально заготовлених мішків з полімерного матеріалу, які використовували як засоби для зливу та викрадення дизельного палива. Після чого, мішки заповнені дизельним паливом, виносили за територію станції Ягодин, де залишали в лісовій захисній смузі за координатами 51.198728, 23.893581, де в подальшому, завантажуючи мішки з викраденим дизельним паливом до власних автомобілів «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 , Hyundai IX35", номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , та "Volvo XC60", номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 перевозили їх для подальшого розподілу між собою.

Слід відмітити, що ухвалами слідчих суддів від 18.03.2024, (т.1 а.к.п.142-143, 153-154, 162-163) на вищевказані автомобілі обвинувачених накладено арешт у зв`язку з тим, що вони є знаряддями вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, постановами слідчого від 15 березня 2024 року автомобілі «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 , Hyundai IX35", номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_10 , та "Volvo XC60", номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_11 визнано речовими доказами та знаряддями вчинення кримінального правопорушення.

За викладених обставин в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що місцевий суд, безпідставно і необгрунтовано відмовив у конфіскації транспортних засобів обвинувачених, та передчасно прийшов до переконання, що зазначені транспортні засоби не є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, належним чином не спростовувавши докази і доводи сторони обвинувачення про протилежне.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу і на правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 лютого 2026 року (справа № 669/338/24).

Таким чином, фактичне недотримання положень ч.3 ст.349 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст.412 КПК України та, з огляду на положення ст.ст.409, 415 КПК України, тягне за собою скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Пунктом 6 частини 1 статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, при новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, усунути виявлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, під час судового розгляду повно й всебічно перевірити доводи ї апеляційної скарги прокурора, та з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення відповідно до приписів ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: