КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

адвоката - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання начальника третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку в автомобілі TOYOTA Camry, 2021 року випуску, днз НОМЕР_1 , зареєстрованому за ТОВ «ТФФ «САНТИС», який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_7 , а саме на:

-мобільний телефон марки Iphone 14 Pro Imei1: НОМЕР_2 , Imei2: НОМЕР_3 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 ;

-мобільний телефон марки Iphone 12 Pro Imei1: НОМЕР_5 , Imei2: НОМЕР_6 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_7 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що в арешті майна є потреба, оскільки відсутні докази того, що вилучене майно, яке підлягає арешту, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Разом з тим, матеріалами клопотання не підтверджено та прокурором не доведено, що дане майно містить відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та необхідності у застосуванні заходу забезпечення як арешт майна.

Крім того, з моменту вилучення мобільного телефону до моменту накладення слідчим суддею оскаржуваною ухвалою на них арешту минув рівно один рік, чого було більше ніж достатньо для проведення будь-якого експертного дослідження, а тому жодних підстав для обмеження у праві власності своїм майном ОСОБА_7 не існувало.

При цьому, про підставу проведення експертного дослідження чи подолання логічного захисту в ухвалі взагалі не йде навіть мова, арешт виключно накладений на майно як на речовий доказ і тільки через те, що існує постанова про визнання телефонів речовим доказом.

Викладене однозначно вказує, що такий арешт накладено безпідставно, оскільки про доказове значення телефону не вказують і не можуть вказувати жодні обставини, а самої постанови не може бути достатньо для автоматичного накладення арешту.

Враховуючи, що про наявність оскаржуваної ухвали стало відомо лише 19.01.2026, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а також його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000570 від 05.06.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 4 ст. 110-2, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 365-2, ч. 1 ст. 113, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 346 КК України.

Постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 05.06.2025 матеріали досудового розслідування вказаного кримінального провадження виділені із матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 000091 від 27.01.2023 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 161 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2024 надано дозвіл на проведення обшуку автомобілі TOYOTA Camry, 2021 року випуску, днз НОМЕР_1 , зареєстрованому за ТОВ «ТФФ «САНТИС», який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено вказане в клопотанні майно.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 20.12.2024 вказане майно визнано в кримінальному провадженні речовим доказом.

В подальшому дане клопотання про арешт майна подане у зв`язку з необхідністю збереження речових доказів, тобто з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання про арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю. Серед таких вимог згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, зокрема, є те, що в клопотанні про арешт майна має бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з поданого на розгляд клопотання наведені у ньому прокурором у підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не можуть бути, на думку колегії суддів, визнані достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

З огляду на те, що вказане в клопотанні майно лише формально визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, без зазначення яким критеріям, визначеним ст. 98 КПК України воно відповідає, правові підстави для накладення арешту на це майно відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що існування правової підстави для арешту вказаного майна не підтверджується відповідними доказами і саме тому на вищезазначене майно, не може бути накладено арешт без наявності на це законних підстав.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора в накладенні арешту на майно, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання начальника третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку в автомобілі TOYOTA Camry, 2021 року випуску, днз НОМЕР_1 , зареєстрованому за ТОВ «ТФФ «САНТИС», який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_7 , а саме на:

-мобільний телефон марки Iphone 14 Pro Imei1: НОМЕР_2 , Imei2: НОМЕР_3 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 ;

-мобільний телефон марки Iphone 12 Pro Imei1: НОМЕР_5 , Imei2: НОМЕР_6 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_7 ,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання начальника третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна,вилученого під час проведення обшуку в автомобілі TOYOTA Camry, 2021 року випуску, днз НОМЕР_1 , зареєстрованому за ТОВ «ТФФ «САНТИС», який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_7 , а саме на:

-мобільний телефон марки Iphone 14 Pro Imei1: НОМЕР_2 , Imei2: НОМЕР_3 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 ;

-мобільний телефон марки Iphone 12 Pro Imei1: НОМЕР_5 , Imei2: НОМЕР_6 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_7 ,- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2155/2026 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/45409/25-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1