Справа №127/7868/26
Провадження №1-кс/127/3177/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_7 , про застосування, в межах кримінального провадження № 0000038 від 26.01.2026, запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ямпіль, Могилів-Подільського району, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчими слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000038 від 26.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначив, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони Президентом України підписано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжувалась та діє до тепер.

Пунктом 3 цього Указу передбачено, окрім іншого, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд чоловіків призовного віку за межі України в умовах воєнного стану, за деякими виключеннями, не дозволяється.

Разом із цим, невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи всупереч вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, на початку січня 2026 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ході спілкування за допомогою мобільного додатку «Telegram» познайомилася з громадянином України ОСОБА_8 , та дізнавшись, що він є особою призовного віку, запропонувала організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Надалі, невстановлена досудовим розслідуванням особа 05.03.2026 за допомогою мобільного додатку «Telegram» повідомила ОСОБА_8 про те, що перетин державного кордону України буде здійснюватися 09.03.2026 поза пунктом пропуску через державний кордон України до Республіки Молдови (Придністровський сегмент), зазначивши про необхідність його прибуття до селища Вапнярка Тульчинського району Вінницької області, де на нього буде чекати автомобіль, який доставить його до державного кордону України з Республікою Молдова з метою подальшого незаконного переправлення через держаний кордон України, а також повідомив, що вартість такої послуги буде становити 4000 доларів США.

На запропоновані невстановленою особою умови ОСОБА_8 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, погодився та того ж дня прибув за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, селище Вапнярка, вул. Привокзальна 7-А.

Надалі, 09.03.2026 близько 12 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, володіючи інформацією про способи та порядок здійснення охорони державного кордону України, усвідомлюючи існування обмежень щодо виїзду за кордон громадян України чоловічої статі призовного віку на період дії воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, сприяючи незаконному переправленню ОСОБА_8 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, через державний кордон України, шляхом наданням вказівок та інструктажу, забезпеченням транспортним засобом та усуненням перешкод, зустріли його за вказаною вище адресою.

Після цього ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Opel», моде-лі «Vectra», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , спільно із ОСОБА_9 , оминаючи встановлені на автодорозі контрольні пости, перевезли ОСОБА_8 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, із с. Вапнярка до м. Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області та надали детальний інструктаж щодо способу та місця перетину державного кордону України на територію Республіки Молдова.

У м. Ямпіль ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , перебуваючи на території міського парку, неподалік вул. Наддністрянської, отримали від ОСОБА_8 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів, грошові кошти у сумі 2000 доларів США, (які згідно зі ст. 273 КПК України є імітаційними засобами), що відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України, станом на 09.03.2026, становить 87 458, 40 грн., у якості частини раніше обумовленої винагороди за незаконне переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України.

Після цього, близько 15 години 26 хвилин 09.03.2026 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 затримано у порядку ст. 208 КПК України працівниками правоохоронних органів.

ОСОБА_10 10.03.2026 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 повністю доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами: а саме:

1. Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

2. Протоколами допиту свідка ОСОБА_8 .

3. Протоколами огляду.

4. Протоколом обшуку.

5. Постановами про визнання предметів речовими доказами.

6. Протоколом затримання особи за підозрою у вчинені кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України.

7. Іншими матеріалами провадження.

Крім того, слідчий в клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна.

На цей час він не має постійного місця роботи та іншого стабільного джерела доходів, є неодруженим, немає на утриманні дітей, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, у зв`язку з чим існує ризик, що він у будь-який момент без зайвих труднощів може залишити місце постійного проживання та ухилитися від явки до суду.

Разом з тим слідчий зазначає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, оскільки наявність такого впливу зберігається до дослідження їх показань безпосередньо судом під час судового розгляду. Відповідно не можна виключати ймовірності того, що, не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, він може здійснювати на них незаконний вплив з метою формування певної позиції шляхом викривлення чи надання останніми неправдивих показань. Саме тому, однією із цілей застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є зведення до мінімуму його можливості контактувати з іншими особами, окрім як у межах достатніх для забезпечення встановлених законом прав обвинуваченого.

Крім того, слідчий звертає увагу суду, що обставини інкримінованого кримінального правопорушення та відсутність офіційного місця роботи доводять, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_4 було сприяння в організації незаконного перетину кордону громадянам України призовного віку, що дає підстави вважати, що підозрюваний може продовжити злочинну діяльність та вчинити інший злочин, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Вищевикладене на думку слідства свідчить про те, що на даний час існують ризики того, що ОСОБА_4 , у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та матиме можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування та судового розгляду у цьому провадженні.

Зважаючи на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а саме те, що сприяння в організації незаконного перетину кордону громадянам України призовного віку здійснювалося з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, і така незаконна діяльність є основним доходом його існування. При цьому ОСОБА_4 ніде не працює, не одружений, не має на утриманні дітей, його близькі родичі не потребують стороннього догляду, а соціально стримуючі чинники, які б забезпечували виконання покладених на нього обов`язків у випадку застосування застави в розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з огляду на незначну для нього та його дохідність суму буде не співмірною та не сприятиме виконанню покладених на нього обов`язків.

Враховуючи вищезазначене, слідчий за погодженням з прокурором просив суд, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначити останньому заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 998 400 грн. та у випадку внесення застави, застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити, з підстав, що наведено у клопотанні. Додатково вказав, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 998 400 грн.

Захисник адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог клопотання, вважає підозру необґрунтованою, а тому просив суд відмовити в задоволенні вимог клопотання або визначити підозрюваному розумну заставу.

Захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вимог клопотання, оскільки, вважає підозру необґрунтованою та вказує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, батьків та сестру.

Підозрюваний ОСОБА_4 , підтримав позицію захисників. Поряд з цим на запитання суду повідомив, що він раніше не судимий, не одружений, не працює, має неофіційний дохід 10 тисяч гривень, групи інвалідності не має та будь-якого майна у власності теж не має.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з ЄДРД за № 0000038 від 26.01.2026, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , протоколів огляду, протоколу обшуку, постанови про визнання предметів речовими доказами, протоколу затримання особи за підозрою у вчинені кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України, інших матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 332 КК України обґрунтована.

Отже, матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор та слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

У відповідності з пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, не працює, має неофіційний дохід 10 тисяч гривень, групи інвалідності не має та будь-якого майна у власності теж не має.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, а саме ч. 3 ст. 332 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Суд також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слід зазначити наступне.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи підозрюваний наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на можливий тривалий строк такого позбавлення, ОСОБА_4 , при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду сама по собі суворість покарання за інкримінований злочин може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні обумовлена тим, що відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки в умовах сьогодення, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд, під час розгляду клопотання, дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо можливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя зазначає наступне.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим суд вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

З огляду на зазначене слідчий суддя приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не будуть достатнім стримуючим фактором та не забезпечать належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Щодо визначення розміру застави, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили визначити підозрюваному заставу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Однак, в чому полягає виключність випадку для визначення ОСОБА_4 застави в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб клопотання не містить, та таких мотивів не наведено прокурором в судовому засіданні.

Зазначена прокурором позиція, про систематичне вчинення підозрюваним аналогічних злочинів, що є основним джерелом його доходу, та задовільний майновий стан, судом до уваги не приймається, оскільки ОСОБА_4 підозру пред`явлено лише по одному епізоду, який і є предметом розгляду суду в аспекті обґрунтованості підозри.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, визначених у ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим, вважає за необхідне визначити заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як обґрунтовану та достатню для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На переконання судді саме такий розмір застави, що встановлюється судом в межах визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатний запобігти відповідним ризикам, та забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя переконаний в доцільності задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з встановленням застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання особи, тобто з 15:26 год. 09.03.2026 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 15:26 год. 08 травня 2026 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави в сумі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із місця постійного проживання без письмового дозволу слідчого, прокурора або суду;

- невідкладно письмово повідомляти слідчого, прокурора або суд щодо зміни свого місця проживання та роботи;

- не спілкуватись зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області свій паспорт для виїздів за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд із України.

Якщо ОСОБА_4 , не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на підозрюваного ОСОБА_4 визначити термін їх дії відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, тобто в межах строку досудового розслідування на час покладення обов`язків.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: