Провадження №1-в/127/593/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

колегіально у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бендери Республіки Молдови, до засудження проживаючого за адресою: м. Бендери Республіки Молдови, особи без громадянства, по даній справі засудженого 25.07.1996 Одеським обласним судом, з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 20.03.1997, за п. п. "а","ж", "з" ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. ч. 2, 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118 КК України, на підставі ст. 42 КК України, до остаточного покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна, з урахуванням ухвали Одеського обласного суду від 15.06.2000 року, якою основне покарання у виді смертної кари замінене на покарання у виді довічного позбавлення волі,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

представника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 25.07.1996 Одеським обласним судом, з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 20.03.1997, за п. п. "а","ж", "з" ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. ч. 2, 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118 КК України, на підставі ст. 42 КК України, до остаточного покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна, з урахуванням ухвали Одеського обласного суду від 15.06.2000 року, якою основне покарання у виді смертної кари замінене на покарання у виді довічного позбавлення волі. Засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)», є особою без громадянства, в установі непрацевлаштований, заходи заохочення та стягнення не застосовувалися. Згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений став на шлях виправлення. Клопочуть суд замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В судовому засіданні представник Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" ОСОБА_8 подання підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_5 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі. Засуджений відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Він є особою без громадянства, характеризується задовільно, в установі непрацевлаштований, заходи заохочення та стягнення не застосовувалися. Заходи індивідуальної програми соціально-виховної роботи виконані частково та на даний час їх виконання продовжується. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений став на шлях виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 пояснив, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Фактично відбув більше 30 років покарання. Він є особою без громадянства, в установі непрацевлаштований, заходи заохочення та стягнення не застосовувалися. Вину у вчиненому визнає, усвідомлює тяжкість вчинених злочинів та кається. Просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити. ОСОБА_5 фактично відбув більше 30 років покарання. Він є особою без громадянства, в установі непрацевлаштований, заходи заохочення та стягнення не застосовувалися. Вину у вчиненому визнає та усвідомлює тяжкість вчинених злочинів. Згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений став на шлях виправлення. Просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк ОСОБА_5 , оскільки вважає, що засуджений не став на шлях виправлення. Він є особою без громадянства, в установі непрацевлаштований, заходи заохочення та стягнення не застосовувалися. Вину у вчиненому не визнавав. Заходи індивідуальної програми соціально-виховної роботи на даний час не виконані. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений набрав мінімальну кількість балів. Просив в задоволенні подання відмовити.

Дослідивши матеріали подання, матеріали особової справи засудженого, заслухавши пояснення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 25.07.1996 Одеським обласним судом, з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 20.03.1997, за п. п. "а","ж", "з" ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. ч. 2, 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118 КК України, на підставі ст. 42 КК України, до остаточного покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна, з урахуванням ухвали Одеського обласного суду від 15.06.2000 року, якою основне покарання у виді смертної кари замінене на покарання у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 01.03.1995.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Згідно ч. 2 ст. 22 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Вищезазначені рішення суду відносно ОСОБА_5 набрали законної сили і, з огляду на наведені вище положення Закону, підлягають до обов`язкового виконання.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 82 Кримінального кодексу України «Заміна покарання або його невідбутої частини більш м`яким»:

1. Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

5. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

6. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

7. Якщо особа, відбуваючи більш м`яке покарання, вчинить нове кримінальне правопорушення, суд до покарання за знову вчинене кримінальне правопорушення приєднує невідбуту частину більш м`якого покарання за правилами, передбаченими у статтях 71 і 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. У разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення постанови про відмову, а стосовно засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше ніж через шість місяців. Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання. Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Тобто, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк за певних обставин, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 25.07.1996 Одеським обласним судом, з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 20.03.1997, за п. п. "а","ж", "з" ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. ч. 2, 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118 КК України, на підставі ст. 42 КК України, до остаточного покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна, з урахуванням ухвали Одеського обласного суду від 15.06.2000 року, якою основне покарання у виді смертної кари замінене на покарання у виді довічного позбавлення волі.

Суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно положень до ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України "Виправлення і ресоціалізація засуджених та їх основні засоби":

1. Виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

2. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

3. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, здобуття загальної середньої та/або професійної освіти, професійних кваліфікацій, громадський вплив.

4. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

При цьому висновок про можливість застосування статті 82 КК України повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних щодо особи засудженого в цілому, зокрема: наявності дисциплінарних стягнень і заохочень, ставлення до праці і навчання, адміністрації установи, інших засуджених, підтримання ним соціальних зв`язків, а також інших обставин, що його характеризують, вирішальним є не лише факт відбуття певної частини покарання, а те, що засуджений на день розгляду питання став на шлях виправлення.

Як встановлено судовому засіданні, 04.04.2023 комісією Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" відмовлено в можливості представлення засудженого до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 Кримінального кодексу України, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Фактично відбув більше 30 років покарання. Він є особою без громадянства, характеризується задовільно, в установі непрацевлаштований, заходи заохочення та стягнення не застосовувалися. Заходи індивідуальної програми соціально-виховної роботи виконані частково та на даний час їх виконання продовжується. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений став на шлях виправлення, набравши мінімально необхідну кількість балів. Стан його здоров`я задовільний, виконавчих проваджень про звернення стягнень із засудженого в установі немає.

Як вбачається з характеристики засудженого, за час відбування покарання в установі засуджений характеризується задовільно, в установі непрацевлаштований, до нього не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення та заходи заохочення. По відношенню до персоналу установи поводить себе стримано. Дбайливо ставиться до майна установи. Виконує роботи із самообслуговування. Підтримує зв`язки з рідними та близькими. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Таким чином, суд вважає, що матеріали подання, додані до нього докази не дають підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки засуджений характеризується задовільно, в установі непрацевлаштований, заходи заохочення та стягнення не застосовувалися. Заходи індивідуальної програми соціально-виховної роботи виконані частково та на даний час їх виконання продовжується. Крім того, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Також суд зазначає, що згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений набрав мінімально необхідну кількість балів, що в сукупності не доводить те, що засуджений став на шлях виправлення та ставить під сумнів успішність процесу виправлення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_5 слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 85 КК України, ст.ст. 370-372, 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді