Справа № 369/9436/26
Провадження № 1-кс/369/1399/26
УХВАЛА

26.05.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001267 від 12.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним клопотанням звернувся прокурор, в якому просив накласти арешт на гаражне приміщення № НОМЕР_1 , яке розташоване в ОК «АТ Кристал», за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 24, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися гаражним приміщенням № НОМЕР_1 , яке розташоване в ОК «АТ Кристал», за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 24.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор посилався на те, що сектором дізнання відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення зареєстрованого 12.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0001267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.09.2023 до ЧЧ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невстановлені особи вчиняють дії відносно нього, які оспорюються заявником (ЄО 15680 від 11.09.2023).

Під час досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 та встановлено, що в період часу з 2010 року по 2019 рік користувався гаражем № НОМЕР_1 , який знаходиться в гаражному кооперативі «Кристал» за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Балукова, буд. 24. Як член гаражного кооперативу та власник гаражу № НОМЕР_1 він платив членські внески, які підтверджені квитанціями. З 2019 року час від час перебував за кордоном та відповідно не користувався гаражним приміщенням. У 2022 році повернувся в Україну. За господарською потребою пішов у належне йому гаражне приміщення в якому побачив незнайомого чоловіка. ОСОБА_4 , запитав, що чоловік робить в його гаражі на що чоловік відповів, що гараж № 504 являється його власністю, який він купив за 10 000 дол.США у голови кооперативу ОСОБА_5 . Після чого, потерпілий поспілкувався із головою кооперативу на той час, ОСОБА_5 , який підтвердив факт продажу гаража ОСОБА_4 , та пообіцяв повернути частину коштів, але до цього часу не повернув.

Так, 05.09.2024 дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області направлено запит теперішньому голові правління ОК «АТ КРИСТАЛ» щодо надання документів відповідно до яких потерпілий ОСОБА_4 , був членом гаражного кооперативу та являвся власником гаражного приміщення № НОМЕР_1 .

Відповідно до відповіді ОК «АТ КРИСТАЛ» отримані документи, які підтверджують факт перебування останнього членом ОК «АТ КРИСТАЛ», оригінал заяви нібито написаною від імені ОСОБА_4 про виключення його з членів кооперативу та оригінал заяви про прийняття у члени кооперативу ОСОБА_6 . Обидві заяви написані одним почерком з підписами однієї особи, а саме ОСОБА_6 , так як у заяві від імені ОСОБА_4 та у заяві від імені ОСОБА_6 наявний ідентичний підпис. Тобто, заява про виключення потерпілого ОСОБА_4 , із членів кооперативу написана ОСОБА_6 , а не ОСОБА_4 .

Під час досудового розслідування, опитано ОСОБА_6 , яка пояснила, що знає приблизно з 2002-2003 року ОСОБА_4 , який являється знайомим її покійного батька ОСОБА_7 . При житті її батько приблизно 10 років тому на території ОК «АТ Кристал» побудував гаражі № НОМЕР_2 , НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що на той час на одну людину не можна записувати 2 гаражі, батько домовився з ОСОБА_4 записати гараж № НОМЕР_1 на нього, на що ОСОБА_4 погодився. Після смерті батька, ОСОБА_4 всім розповідав, що гараж № НОМЕР_1 належить йому, після хотів виручити за нього грошові кошти у сумі 4000 доларів США. На той час головою кооперативу був ОСОБА_5 . При житті, її батько переписав на неї гараж № НОМЕР_1 на зборах кооперативу приблизно 29.12.2019 року, при цьому була присутня бухгалтер ОСОБА_8 , колишній голова правління ОСОБА_9 , прізвище я не пам`ятаю та ОСОБА_5 29.12.2019 року в кабінеті голови правління, вона написала заяву про прийняття її до кооперативу, яку ОСОБА_5 завірив. В подальшому вона виявила бажання продати гараж № НОМЕР_1 , про що повідомила ОСОБА_5 . Продала гараж чоловіку ім`я якого ОСОБА_10 за усною домовленістю. Коли вона дізналася, що ОСОБА_4 подав до суду, вона звернулась до голови кооперативу, який повідомив, що документи в кооперативі відсутні, та що ОСОБА_4 власник гаражу № НОМЕР_1 . 29.12.2019 від імені ОСОБА_4 про виключення його з членів кооперативу вона написала заяву.

Таким чином, через злочинні дії ОСОБА_6 , гаражне приміщення належне потерпілому ОСОБА_4 за згодою голови кооперативу ОСОБА_5 та відповідно до вказаних вище заяв, було продане.

Допитано в якості свідка ОСОБА_11 , який являється членом ОК «АТ Кристал», який під час допиту пояснив, що з 2003 року має у власності гараж № НОМЕР_3 у ОК «АТ Кристал» за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 24. На лінії, де розташований його гараж у 2010 році розпочалося будівництво гаражу № НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_12 . В подальшому як учасники гаражного кооперативу вони познайомилися та стали між собою спілкуватися. Після закінчення будівництва гаражу ОСОБА_12 користувався приміщенням, вони зустрічалися на території кооперативу, спілкувалися між собою. ОСОБА_13 якось розповів, що час від часу виїздить за кордон у зв`язку з чим певний час не користується гаражним приміщенням. У 2022 році свідок звернув увагу, що у гаражне приміщення ОСОБА_4 часто приходить незнайомий йому чоловік. Він запитав у чоловіка, де ОСОБА_12 , так як давно його не бачив. Чоловік відповів, що він купив гаражне приміщення № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , у голови кооперативну на той час, ОСОБА_5 . Так як свідка гараж менший квадратурою за гараж ОСОБА_15 , у якого він більший майже у два рази, він запитав скільки чоловік заплатив за гараж. Чоловік відповів, що 10 000 дол. США. У 2023 році на території гаражного кооперативу свідок зустрів ОСОБА_4 , який повідомив йому, що поки він був за кордоном голова кооперативу ОСОБА_5 продав його гаражне приміщення № НОМЕР_1 без його відома. У зв`язку з чим ОСОБА_5 пообіцяв повернути кошти ОСОБА_16 . Як відомо свідку на даний час ОСОБА_5 . ОСОБА_17 , не провернув кошти. На загальних зборах членів кооперативу, в 2023 році, після голосування ОСОБА_5 відсторонено від посади голови. Згодом свідку стало відомо, що після ревізійної комісії, було виявлено ознаки розкрадання коштів кооперативу ОСОБА_5 , у зв`язку з чим було звернення до поліції. Після проведення досудового розслідування з приводу розкрадання коштів кооперативу ОСОБА_5 відносно останнього направлено кримінальну справу до суду. Вже у 2024 році, після зняття ОСОБА_5 з посади голови кооперативу, обрано нового голову ОСОБА_18 . Голосуванням членів кооперативу свідка обрано членом ревізійної комісії. Йому необхідно було вивчити всі документи кооперативу та розподілити їх за призначенням, договори, заяви, квитанції. Так, в одному із мішків свідок знайшов оригінал заяви про виключення ОСОБА_4 з членів гаражного коопертативу написана 29.12.2019 та оригінал заяви про прийняття в члени кооперативу ОСОБА_6 , які були скріплені одна з одною та написані однією датою. Свідок здивувався, так як ОСОБА_13 не казав, що виходить із членів кооперативу та звернув увагу на підписи на двох заявах, які були ідентичні, тобто підписані з буквою «з» тобто від імені Землянської, яка і написала дві заяви і за себе, і за Вольського, це чітко видно. Тобто, вона написала заяву за Вольського не змінюючи свій підпис, а підписалася своїм. Вказані заяви я передав новому голові кооперативу ОСОБА_18 .

Долучена довідка про те, що ОСОБА_4 , являвся власником гаражного приміщення з 09.12.2008 по 29.12.2019, тобто до того часу поки ОСОБА_6 не написала від імені ОСОБА_4 заяву про вихід з членів корпоративну тим самим підробивши документ.

У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі предметом вчинення злочину, знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

В судове засідання прокурор та особа, щодо майна якої розглядається клопотання, не з`явилися. Прокурор надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, суд дійшов висновку про можливість його задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 ст. 173 КПК України).

До клопотання були долучені докази, які з достатньою достовірністю можуть свідчити про вчинення кримінального порушення, вказаного в клопотанні, про причетних осіб, а також про власника вищевказаного майна.

Оскільки судом встановлено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, вказана в клопотанні річ є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, та, крім того, існують обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження у розпорядженні призведе до подальшої передачі майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора. Водночас, зважаючи на ціну майна, за яку останній власник придбав його, суд дійшов висновку про наявність ознак того, що такий набувач є добросовісним, а отже, не застосовує найбільш обтяжливу форму арешту позбавлення права користування.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001267 від 12.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на гаражне приміщення № НОМЕР_1 , яке розташоване в ОК «АТ Кристал», за адресою: м. Вишневе, вул. Балукова, 24, шляхом заборони розпорядження майном.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1