КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2807/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001446, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20.12.2024 року о 16:09, керуючи технічно справним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ Е270», н/з НОМЕР_1 , та рухаючись по пр-ту Соборності в м. Києві, зі швидкістю, приблизно 100,08 км/год +/- 8,34 км/год, з метою випередження транспортних засобів, які рухалися попереду по наявних трьох смугах, у порушення вимог дорожньої розмітки 1.9 ПДР України, свідомо виїхав на смугу з реверсивним регулюванням дорожнього руху (світлофор над якою був вимкнений), де продовжуючи рух, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати швидкість в межах дозволеної, будучи обізнаним, що вибір швидкісних параметрів залежить від односторонньої вольової активності водія, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, майже вдвічі перевищуючи дозволену на даній ділянці швидкість, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, внаслідок чого поблизу буд. № 13 по пр-ту Соборності у м. Києві скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка стояла на смузі з реверсивним регулюванням дорожнього руху, рух по якій транспортним засобам був категорично заборонений. Від вказаного наїзду, пішохода ОСОБА_10 відкинуло на зустрічний напрямок руху, де в межах третьої (крайньої лівої смуги) на неї відбувся наїзд (переїзд) невстановленим автомобілем типу «RenaultMaster» під керуванням невстановленого водія, що рухався у зустрічному напрямку, зі сторони Дарницької площі у напрямку мосту імені Патона, та не мав технічної можливості уникнути наїзду (переїзду) пішохода ОСОБА_10 .

В подальшому автомобіль під керуванням ОСОБА_7 після наїзду на пішохода ОСОБА_10 змістився праворуч в крайню ліву (третю) смугу попутного напрямку, де допустив зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT 308», н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 від спричинених тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Звертає увагу на те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, зокрема виїзд на заборонену для руху смугу та перевищення дозволеної швидкості більш ніж на 50 км./год., внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_10 зі смертельними наслідками.

Вважає, що за наведених обставин виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому суд неправильного застосував положення ст.75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, в яких він просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, та розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оспорюється та не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, вчинений з необережності, дані про особу винного, який є особою молодого віку, одружений, офіційно працює, має постійне місце проживання, перебування у шлюбі, що вказує на його міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Судом також враховано пост кримінальну поведінку ОСОБА_7 , який після дорожньо-транспортної події викликав працівників поліції та карету швидкої допомоги, намагався надати першу медичну допомогу потерпілій. В подальшому неодноразово просив вибачення у потерпілих та добровільно відшкодував родині загиблої шкоду у розмірі 100 000 грн.

При призначенні покарання судом також враховано позицію потерпілої сторони, яка вибачила обвинуваченого та просила призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Суд обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, його щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням встановлених обставин та тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що їх обтяжують, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення, призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією частини 2 статті 286 КК України за вчинення даного злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами до трьох років або без такого.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що він щиро кається та шкодує про вчинене. Також зазначає, що він добровільно повністю відшкодував потерпілій стороні завдану ним шкоду.

Колегія суддів враховує позицію потерпілої ОСОБА_12 , яка під час судового розгляду підтвердила добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяну їй шкоду в розмірі 100 000 грн. та вважала за можливе призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, оскільки таке покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, оскільки з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи винного, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Як вважає колегія суддів, переконливих доводів про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.75 КК України, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, прокурором не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

З наведених підстав апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4