КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/568/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2079/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 рокузадоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №000079 від 10.01.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосовано щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.03.2026 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Заставу визначено у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, у національній грошовій одиниці України, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва: Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок отримувача №UA1012089, , та надати документ, що це підтверджує до Солом`янського районного суду міста Києва.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він перебуває, а саме з м. Києва, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на розрахунковий рахунок Солом`янського районного суду м. Києва коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, строк дії яких встановлено протягом двох місяців з моменту внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

З моменту звільнення з-під варти у зв?язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з врахуванням положень частини сьомої статті 194 КК України.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Солом`янську окружну прокуратуру м. Києва.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2026 у справі №760/568/26, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги, захисник посилається на те, що вважає оскаржувану ухвалу необгрунтованою та не вмотивованою у зв?язку із чим вона постановлена з істотними порушеннями процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні прокурором не були надані докази, якими обгрунтовуються доводи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Не було обґрунтовано посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також адвокат зазначає, що сторона захисту звертала увагу на те, що у клопотання про обрання запобіжного заходу органом досудового розслідування внесено недостовірні відомості про розмір збитків, завданих злочином потерпілому. Так у клопотанні зазначено: «таємно вкрав звідти майно ОСОБА_10 , а саме, грошові кошти на загальну суму 17 000 доларів США, що станом на 09.01.2026 року, відповідно до курсу НБУ становить 1 289 712 грн., грошові кошти на загальну суму 30 000 грн, банківську картку на ім`я ОСОБА_10 , що майнової цінності не становить». Захисник наголошував, що на момент вчинення злочину 17 000 доларів США за курсом НБУ було еквівалентом 730 830 грн, за курсом 42.99 грн за один долар США. Таке маніпулювання прокурором розміром завданих збитків вчинено для формування більш негативного відношення до підозрюваного з метою збільшення можливого розміру застави.

Апелянт вказує, що доводи прокурора про наявність ризику того, що особа може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у засіданні не була обґрунтована конкретними обставинами, за яких ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду.

Прокурором під час розгляду клопотання не було надано жодного належного доказу, який би засвідчив, або надав би підстави вважати, що підозрюваний бажає та має можливості переховуватись від правоохоронних органів та суду. Тому твердження прокурора, на які посилається суд, має характер припущення, є домислом, що не може слугувати належною підставою ухвалення судового рішення та застосування запобіжного заходу.

Також у клопотанні зазначено: «Перебуваючи на волі, підозрюваний матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 , а також на можливих свідків, шляхом психологічного тиску, погроз, умовлянь або інших протиправних дій з метою зміни, узгодження або відмови від надання показань. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, не всі слідчі та процесуальні дії проведені, не всі свідки допитані».

Посилання прокурора на ризик, пов`язаний з можливістю незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні жодним чином не підтверджено та не конкретизовано. Захист зазначав, що будь-яких даних, які б свідчили про наявність невстановлених та не допитаних у ході розслідування свідків не встановлено.

На думку сторони захисту, приймаючи до уваги всі обставини кримінального правопорушення, та те, що наявність вказаних ризиків не підтверджено прокурором, таке посилання на їх наявність має ознаки припущення.

Зі змісту наданих прокурором підстав для застосування запобіжного заходу вбачається, що на сьогодні не має достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує сторона обвинувачення.

Так, захисник вказує, що заявлені стороною обвинувачення ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, є абстрактними припущеннями, та такими, що можуть ставитися в провину будь-якому підозрюваному незалежно від змісту кримінального провадження, конкретних обставин справи, а також соціальної характеристики особи, якій інкримінується вчинення злочину.

Підозрюваний є громадянином України, має постійне місце проживання та має соціальні зв`язки у місті, в якому проживає.

Всі ці доводи та аргументи стороною захисту були повідомлені слідчому судді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, проте враховані ним не були.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000079 від 10.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, маючи не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив новий умисний злочин проти власності на території Солом`янського району м. Києва за наступних обставин.

У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні діє правовий режим воєнного стану з 24.02.2022 по теперішній час.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 години 00 хвилин, 09 січня 2026 року, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на особисте збагачення за рахунок повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок повторного викрадення чужого майна, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 години 00 хвилин, 09 січня 2026 року, підійшов до вікна кімнати АДРЕСА_3 .

Знаходячись біля вікна вищевказаної кімнати, ОСОБА_7 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, поліз через зовнішню стінку будинку до вікна, що розміщене на третьому поверсі, відігнув дерев`яні елементи рами вікна, після чого за допомогою фізичної сили, використовуючи невстановлений досудовим розслідуванням предмет, виламав вікно до кімнати № НОМЕР_1 , розташованої на третьому поверсі будинку АДРЕСА_2 , чим забезпечив безперешкодне проникнення до даної квартири.

Зламавши вікно до кімнати АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, проник до приміщення вказаної кімнати, де оглянувши її приміщення, повторно таємно викрав звідти майно ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти на загальну суму 17 000 доларів США, що станом на 09.01.2026 відповідно до курсу Національного Банку України становить 1 289 712 гривень, грошові кошти на загальну суму 30 000 гривень, банківську картку на ім`я « ОСОБА_10 », що майнової цінності не становить.

Повторно таємно викравши за вищевказаних обставин майно ОСОБА_10 , ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1 319 712 гривень 00 копійок.

За таких обставин, 11.01.2026 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю міста Києва, громадянину України, українцю, не працюючому, не одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому, а саме : - вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2008 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.04.2012 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2017 за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 162 КК України до обмеження волі на строк 2 роки; вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці; 29.04.2024 року відносно останнього до Солом`янського районного суду м. Києва скеровано обвинувальний акт, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України; повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднано з проникненням до житла, вчиненому в умовах воєнного стану, у особливо великих розмірах.

12.01.2026 року старший слідчий слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Солом?янського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначала, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.01.2026;

- протоколом огляду місця події від 09.01.2026;

- відомостями отриманого під час допиту потерпілого ОСОБА_10 від 09.01.2026;

- протоколом огляду речей від 11.01.2026;

- відомостями, які отримано під час проведення обшуку від 10.01.2026 року за адресою АДРЕСА_4 ;

- відомостями отриманого під час допиту свідка ОСОБА_11 від 10.01.2026;

- відомостями отриманого під час допиту свідка ОСОБА_12 від 11.01.2026;

- відомостями отриманими під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 від 11.01.2026;

- відомостями, які отримано під час затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України від 10.01.2026 року;

- іншими матеріалами в їх сукупності.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні органом досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що свідчить про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 185 КК України, який карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаного кримінального покарання, що пов`язане з позбавленням волі, ОСОБА_7 може значний термін переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 є неодноразово судимим, має незняті та непогашені судимості, раніше притягувався до кримінальної відповідальності саме за злочини проти власності.

Крім того, 29.04.2024 року відносно підозрюваного до Солом`янського районного суду м. Києва вже було скеровано обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України, що свідчить про стійку злочинну поведінку, схильність до систематичного вчинення корисливих злочинів та повну зневагу до вимог закону.

Зокрема, відносно ОСОБА_7 22.08.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/5058/24) змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та незважаючи на обраний запобіжний захід, останній на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний корисливий злочин, причому в умовах воєнного стану.

За таких обставин існує реальний ризик того, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може продовжити злочинну діяльність або вчинити інші кримінальні правопорушення.

ОСОБА_7 не має на утриманні дітей чи інших непрацездатних осіб, не працюючий, не одружений, не має постійного джерела доходу, не має нерухомого майна, не має стійких соціальних зв?язків, що не перешкоджатиме останньому покинути територію міста Києва, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Перебуваючи на волі, підозрюваний матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 , а також на можливих свідків, шляхом психологічного тиску, погроз, умовлянь або інших протиправних дій з метою зміни, узгодження або відмови від надання показань. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, не всі слідчі та процесуальні дії проведені, не всі свідки допитані.

З урахуванням кримінального досвіду підозрюваного, неодноразових судимостей та факту, що злочин вчинено зухвало, із проникненням до житла, існують обґрунтовані підстави вважати, що він здатний свідомо перешкоджати кримінальному провадженню.

Зазначене суттєво ускладнить або зробить неможливим досягнення мети кримінального провадження.

Тобто, вищевказаний фактор свідчить про те, що перебуваючи на волі або в умовах домашнього арешту, у тому числі цілодобового, та відповідно, маючи доступ до засобів зв?язку, мережі Інтернет, він буде мати можливість незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою ненадання показань та знищення інформації, що має доказове значення (якою у тому числі володіють такі особи), які мають важливе значення для викриття кримінального правопорушення, вчинених підозрюваним, повною відмовою від прийняття участі у процесуальних діях, які є необхідними при розслідуванні даної категорії кримінальних правопорушень, або викривлення інформації на користь підозрюваного, яку необхідно отримати під час проведення слідчих дій за участю таких осіб.

Більш м`які запобіжні заходи, застосовані до підозрюваного ОСОБА_7 , призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на розслідування кримінального провадження.

Орган досудового слідства вважає наявність цих ризиків обґрунтованими, через те, що матеріали кримінального провадження містять достатні дані, які вказують на те, що саме підозрюваний ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 185 України.

Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, у разі задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий просила визначити розмір застави в сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки на думку сторони обвинувачення, саме така сума застави зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 рокузадоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №000079 від 10.01.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосовано щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.03.2026 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Заставу визначено у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, у національній грошовій одиниці України, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва: Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок отримувача №UA1012089, , та надати документ, що це підтверджує до Солом`янського районного суду міста Києва.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він перебуває, а саме з м. Києва, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на розрахунковий рахунок Солом`янського районного суду м. Києва коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, строк дії яких встановлено протягом двох місяців з моменту внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

З моменту звільнення з-під варти у зв?язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу рахуванням положень частини сьомої статті 194 КК України.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Солом`янську окружну прокуратуру м. Києва.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується доказами, які додані до клопотання, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.01.2026; протоколом огляду місця події від 09.01.2026; відомостями отриманого під час допиту потерпілого ОСОБА_10 від 09.01.2026; протоколом огляду речей від 11.01.2026; відомостями, які отримано під час проведення обшуку від 10.01.2026 року за адресою АДРЕСА_4 ; відомостями отриманого під час допиту свідка ОСОБА_11 від 10.01.2026; відомостями отриманого під час допиту свідка ОСОБА_12 від 11.01.2026; відомостями, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 від 11.01.2026; відомостями, які отримано під час затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України від 10.01.2026 року; іншими матеріалами в їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, а також, враховуючи те, що останній був неодноразово судимий, має не зняті та непогашені судимості, раніше притягався до кримінальної відповідальності саме за злочини проти власності, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_7 , будучи на волі, може незаконно впливати на потерпілу сторону та свідків, з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що підозрюваний може зникнути та перебувати тривалий час у розшуку.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що раніше відносно ОСОБА_7 до Солом`янського районного суду м. Києва вже було скеровано обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України, що свідчить про стійку злочинну поведінку, схильність до систематичного вчинення корисливих злочинів та повну зневагу до вимог закону.

Зокрема, відносно ОСОБА_7 22.08.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/5058/24) змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та незважаючи на обраний запобіжний захід, останній на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний корисливий злочин, причому в умовах воєнного стану.

За таких обставин існує реальний ризик того, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може продовжити злочинну діяльність або вчинити інші кримінальні правопорушення.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, його корисливий мотив, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у якому він підозрюється, правильним є висновок слідчого судді про те, що застава в сумі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 185 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість підозри та відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, правильність кваліфікації дій підозрюваного, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, та може переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення покарання.

Ризик продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що раніше відносно ОСОБА_7 до Солом`янського районного суду м. Києва вже було скеровано обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України, що свідчить про стійку злочинну поведінку, схильність до систематичного вчинення корисливих злочинів та повну зневагу до вимог закону.

При цьому, відносно ОСОБА_7 22.08.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/5058/24) змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та незважаючи на обраний запобіжний захід, останній на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний корисливий злочин, причому в умовах воєнного стану.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, та даних про особу підозрюваного.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З огляду на викладене, посилання захисника ОСОБА_6 на недостатність доказів у клопотанні про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , колегією суддів до уваги не приймаються.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, колегія суддів, вважає достатнім обсяг доказів, що дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 є причетним до інкримінованого йому злочину та для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, відносно ОСОБА_7 22.08.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/5058/24) змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, та, незважаючи на обраний запобіжний захід, останній на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний корисливий злочин, причому в умовах воєнного стану.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4