Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6689/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/217/26
Категорія ч.2 ст.272 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року. Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

представника відповідача ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №0000064 від 05.03.2018 за апеляційними скаргами представника Бердичівського МК ВЖРЕП №7 адвоката ОСОБА_17 та прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.08.2025 відносно

ОСОБА_15 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велике Колодно Кам`янсько-Бузького району Львівської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, розлученої, на час подій директора МК ВЖРЕП № 7, проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.272 КК України, та

ОСОБА_16 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Гришківці Бердичівського району Житомирської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, заміжньої, майстра-профілактика МК ВЖРЕП № 7, проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.272 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_16 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.272 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, пов`язаних з дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_16 від відбування основного покарання з випробуванням протягом 3 років іспитового строку, якщо вона протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_16 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, пов`язаних з дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, на строк 3 роки підлягає реальному виконанню.

ОСОБА_15 виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено повністю: стягнуто з Міського комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 Бердичівської міської ради на користь ОСОБА_7 300000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено повністю: стягнуто з Міського комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 Бердичівської міської ради на користь ОСОБА_10 450000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено повністю: стягнуто з Міського комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 Бердичівської міської ради на користь ОСОБА_8 300000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено повністю: стягнуто з Міського комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 Бердичівської міської ради на користь ОСОБА_9 400000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_16 на користь держави 32890 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта при проведенні судово-почеркознавчої експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_16 на користь держави 22880 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта при проведенні судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, на підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 20.05.2011 № 325 з 01.06.2011 міське комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 7 (далі - МК ВЖРЕП № 7) визнано виконавцем житлово-комунальних послуг мікрорайону, який обслуговує виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6 та якому передано на баланс житловий фонд (відповідно до додатку № 1), у тому числі: будинок АДРЕСА_3 .

Відповідно до розпорядження міського голови м. Бердичева ОСОБА_18 від 01.06.2011 №120/64 ОСОБА_15 за угодою сторін, призначено на посаду директора МК ВЖРЕП № 7 та відповідно до витягу наказу від 01.06.2011 №2 §1 директора МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 призначено на посаду директора МК ВЖРЕП № 7.

Наказом директора МК ВЖРЕП №7 ОСОБА_15 №227 від 03.12.2012 на роботу прийнято майстром санітарного стану ОСОБА_16 . На підставі наказу від 01.08.2013 № 168 директора МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 майстра санітарного стану ОСОБА_16 переведено на посаду майстра-профілактика.

Згідно з наказом від 02.01.2018 № 8 директора МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 «Про призначення відповідальних осіб за газове господарство» майстра-профілактика ОСОБА_16 призначено відповідальною за відомчий контроль, технічний стан та безпечну експлуатацію систем газового забезпечення, димових та вентиляційних каналів, герметичність інженерних вводів комунікацій в жилих будинках. Відповідальними за періодичний огляд димових і вентиляційних каналів призначено мулярів-пічників ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Контроль за виконанням робіт покладено на майстрів-профілактиків.

Відповідно до посадової інструкції від 16.11.2017 № 283 до обов`язків майстра-профілактика МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_16 входить:

забезпечення безпечного режиму газопостачання; участь в розгляді проектів газопостачання і в роботі комісій з приймання газифікованих об`єктів в експлуатацію; розробка графіків планово-запобіжних оглядів і ремонтів та контроль за їх виконанням;

розробка посадових і виробничих інструкцій, ведення експлуатаційної документації;

участь в комісіях з перевірки знань цих Правил, норм і інструкцій з газопостачання працівниками підприємства;

перевірка дотримання встановленого цими Правилами порядку допуску спеціалістів і робітників до самостійної роботи;

проведення обстеження і регулярного контролю за безаварійною і безпечною експлуатацією споруд системи газопостачання;

перевірка правильності ведення технічної документації при експлуатації і ремонті;

надання допомоги в роботі особам, відповідальним за безпечну експлуатацію систем газопостачання цехів (дільниць), контроль за їх діяльністю;

розробка планів-заходів і програм заміни і модернізації застарілого обладнання;

організація і проведення тренувальних навчань з спеціалістами і робітниками відповідно до плану локалізації і ліквідації можливих аварійних ситуацій систем газопостачання;

розробка планів локалізації і ліквідації можливих аварій в газовому господарстві підприємства;

участь в обстеженнях, що проводяться органами Держгірпромнагляду.

Особа, відповідальна за справний стан і безпечну експлуатацію газового господарства повинна забезпечувати:

впровадження нової техніки і технології, що сприяє підвищенню продуктивності праці;

проведення своєчасного планово-запобіжного ремонту систем газопостачання та газового обладнання;

організацію своєчасного усунення виявлених несправностей;

обслуговування обладнання навченим та атестованим персоналом;

забезпечення обслуговуючого персоналу виробничими інструкціями, а також періодичну перевірку знань цих інструкцій, виконання обслуговуючим персоналом виробничих інструкцій, періодичну перевірку виконання обслуговуючим персоналом своїх обов`язків, підтримання чистоти і порядку в приміщенні.

Також така особа:

проводить роботу з персоналом по підвищенню його кваліфікації. Розробляє для працівників служби інструкції, вивішує їх на дошці документації та видає під розписку;

зберігає паспорти на газове обладнання та інструкції заводів-виробників, щодо їх монтажу та експлуатації;

проводить необхідні записи в технічній документації при експлуатації і ремонті газового обладнання;

бере участь у роботі комісії з атестації та періодичної перевірки знань обслуговуючого персоналу;

подає пропозиції про призначення в необхідній кількості осіб обслуговуючого персоналу, які пройшли навчання і мають посвідчення на право обслуговування газового обладнання та іншого допоміжного устаткування;

встановлює такий порядок, щоб персонал, на який покладено обов`язки з обслуговування газового обладнання, вів ретельне спостереження за дорученим йому устаткуванням шляхом його огляду, перевірки справності обладнання;

організовує періодичну перевірку знань персоналом виробничих інструкцій;

організовує роботу з обліку наявності та руху газового устаткування, складання і оформлення технічної і звітної документації;

організовує облік та зберігання запасних частин;

забезпечує раціональне використання матеріалів для виконання ремонтних робіт;

готує пропозиції з атестації, раціоналізації, обліку та планування робочих місць;

вивчає причини зношування газового устаткування, його пристроїв, розслідує аварії, розробляє та впроваджує заходи щодо їх ліквідації та запобігання.

Особа, відповідальна за справний стан і безпечну експлуатацію газового господарства, має право:

усувати від обслуговування систем газопостачання та газового обладнання персонал, що допустив порушення виробничих інструкцій або виявив незадовільні знання;

подавати директору підприємства пропозиції щодо притягнення до відповідальності осіб із числа обслуговуючого персоналу, що порушують правила та інструкції;

подавати директору підприємства пропозиції щодо усунення причин, які породжують порушення вимог Правил та виробничих інструкцій;

брати участь в підготовці проектів наказів, інструкцій, розпоряджень, а також інших документів, пов`язаних з діяльністю газового господарства;

взаємодіяти з керівниками структурних підрозділів з питань організації і проведення робіт.

Особа, відповідальна за справний стан і безпечну експлуатацію газового господарства, відповідає за:

справний стан, економічну та безаварійну роботу газового обладнання;

своєчасність виконання технічного обслуговування та ремонту систем газопостачання та газового обладнання, його збереження та економне витрачання матеріалів;

своєчасне складання і представлення заявок на інструмент, запасні частини, матеріали для потреб експлуатації і ремонту;

забезпечення і проведення заходів по безпеці протипожежних заходів;

недопущення аварій та поломок по вині обслуговуючого персоналу, порушень правил техніки безпеки при експлуатації систем газопостачання та газового обладнання.

Особа, відповідальна за справний стан і безпечну експлуатацію газового господарства несе відповідальність:

за неналежне виконання або невиконання своїх обов`язків, що передбачені цією інструкцією - в межах, визначених діючим законодавством України про працю;

за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності - в межах, визначених діючим адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України;

за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених діючим цивільним законодавством та законодавством про працю України.

Особа, відповідальна за справний стан і безпечну експлуатацію газового господарства, повинна знати:

постанови, розпорядження, накази, методичні, нормативні та керівні матеріали з організації ремонту устаткування, будівель і споруд;

організацію ремонтної служби на підприємстві;

порядок і методи планування роботи устаткування та проведення ремонтних робіт;

систему планово-запобіжного ремонту і раціональної експлуатації технологічного устаткування;

методи монтажу та ремонту устаткування, організацію і технологію ремонтних робіт;

правила приймання і здавання устаткування після ремонту;

трудове законодавство;

правила внутрішнього трудового розпорядку;

технологічні особливості підприємства та його підрозділів;

технічні характеристики систем газопостачання та газового обладнання;

правила безпеки систем газопостачання України;

правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів;

правила пожежної безпеки.

20 травня 2014 року Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України територіального управління Держгірпромнагляду у Житомирській області надано МК ВЖРЕП № 7 дозвіл № 441.14.18 на виконання робіт підвищеної небезпеки: обстеження, ремонт та чищення димарів, повітропроводів.

Відповідно до пункту 15 Наказу Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 № 15 «Переліку робіт з підвищеною небезпекою» до таких робіт відносяться роботи по виконанню газонебезпечних робіт.

На підставі пункту 24 Додатку № 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки» до переліку видів робіт підвищеної небезпеки відноситься обстеження, ремонт та чищення димарів, повітропроводів.

Відповідно до витягу з наказу від 11.06.2013 № 123 директора МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 на роботу прийнято муляра-пічника 4-го розряду ОСОБА_22 .

На підставі графіку оглядів димоходів та вентиляційних каналів МК ВЖРЕП № 7 по дільниці № 2, затвердженим директором МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 від 29.12.2017, обхід будинку за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Білопільська, буд. 4А, заплановано на січень та липень 2018 року, проведення вказаного обходу покладено на муляра-пічника ОСОБА_22 .

Окрім цього, на підставі наказу директора МК ВЖРЕП № 7 від 02.01.2018 № 8 відповідальними за періодичний огляд димових і вентиляційних каналів по дільниці № 2 за адресою: АДРЕСА_3 , покладено на муляра-пічника ОСОБА_22 .

Відповідно до наряду-завдання № 25 про прочистку та перевірку димових та вентиляційних каналів на щільність та обособленість будинку АДРЕСА_3 в період з 02.01.2018 по 31.01.2018, затвердженим головним інженером МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_23 , муляр-пічник ОСОБА_22 02.01.2018 здійснив особисто та одноосібно обхід будинку АДРЕСА_3 та здійснив прочистку і перевірку димових та вентиляційних каналів на щільність і обособленість.

Під час здійсненої муляром-пічником ОСОБА_22 перевірки та прочистки димових та вентиляційних каналів на щільність та обособленість зазначеного вище будинку порушень технічного стану димових та вентиляційних каналів на їх придатність для відводу продуктів загорання при спалюванні газу виявлено не було, що підтверджується Актом на первинну та періодичну перевірку димових та вентиляційних каналів від 06.02.2018.

05 березня 2018 року о 21 годині 41 хвилині в приміщенні квартири АДРЕСА_4 працівниками поліції виявлено трупи малолітньої ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Обставини виникнення вищевказаної події знаходяться в прямому причинному зв`язку зі знаходженням приладу пічного опалення (печі) та системи видалення продуктів горіння з печі квартири АДРЕСА_4 . При цьому виявлено низку організаційних порушень з боку посадової особи майстра-профілактика МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_16 , а саме: відсутність дієвого контролю, як особи керівної ланки, за станом виконання робіт з підвищеної небезпеки, процесу обстеження димових та вентиляційних каналів підлеглим працівником, пічником-муляром ОСОБА_22 без засобів вимірювальної техніки у вигляді анемометру крильчатого типу ТМ 740, чим недотримані вимоги п. 6.2, п. 6.8 глави 6 розділу V НПАОП (нормативно-правовий акт з охорони праці) 0.00-1.76-15; у відповідності до посадової інструкції № 5 майстра технічної дільниці структурно-функціонального підрозділу підприємства з утримання житлового господарства МК ВЖРЕП № 7 Управління ЖКГ, із урахуванням вимог викладених у п.п. 5.3, 5.4, відсутність дієвого контролю за працівником (для даного випадку) пічника-муляра ОСОБА_22 в питанні очищення місць найбільш інтенсивного накопичення сажі у горизонтальній частині «борову», влаштованого на горищі, та вертикальній частині, димовідвідна частина яких є спільною для двох житлових квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , чим не дотримані вимоги п. 2.5 глави 2 розділу IV; відсутність (та/або ведення) спеціального журналу щодо результатів перевірок із зазначенням дати, особи, яка здійснювала перевірку (обстеження) печі, та її підпису, чим недотримані вимоги п.п.2.1 глави 2 розділу IV; допустила до виконання робочих обов`язків в процесі обстеження димових та вентиляційних каналів підлеглим працівником пічником-муляром ОСОБА_22 без засобів вимірювальної техніки у вигляді анемометру крильчатого типу ТМ 740, чим недотримані вимоги п.п.5.3, 5.4. посадової інструкції № 5 майстра технічної дільниці структурно-функціонального підрозділу підприємства з утримання житлового господарства МК ВЖРЕП № 7 Управління ЖКГ, підпункт 2.2 та підпункт 3.4 (в частинах, що стосується керівної ланки МК ВЖРЕП № 7) Положення про бригаду, яка займається прочисткою і перевіркою димових і вентиляційних каналів (затверджена наказом МК ВЖРЕП № 7 № 99 від 31.03.14 р.), відсутність службової документації в розрізі вимог підпункту 3.5 та стосовно факту реєстрації стану перевірки, відсутності Журналу реєстрації актів перевірки (підпункт 3.5) Положення про бригаду, яка займається прочисткою і перевіркою димових і вентиляційних каналів (затверджена наказом МК ВЖРЕП № 7 № 99 від 31.03.14 р.).

У такий спосіб майстер-профілактик МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_16 , усвідомлюючи, що роботи, пов`язані з виконанням газонебезпечних робіт та обстеження димарів, вентиляційних каналів і дахів, відносяться до категорії робіт з підвищеною небезпекою, проігнорувала вищезазначені вимоги та допустила до роботи по прочистці та перевірці димових та вентиляційних каналів на щільність та обособленість муляра-пічника ОСОБА_22 .

В апеляційній скарзі представник Бердичівського МК ВЖРЕП №7 адвокат ОСОБА_17 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до МК ВЖРЕП №7 про стягнення моральної шкоди та відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що заявляючи позови про відшкодування понесеної моральної шкоди на відповідну суму позивачі тим самим визначили її розмір, а тому, за визначенням ст.1193 ЦК України, враховуючи, що груба необережність потерпілих сприяла виникненню шкоди, суд мав зменшити її розмір відповідно до заявленого розміру позовних вимог. Крім того, в оскаржуваному вироку не мотивовано розміру стягненої моральної шкоди у взаємозв`язку із обсягом характеру та обсягу страждань потерпілих, враховуючи, що вони перебували у різному ступеню споріднення, сімейних зв`язків із загиблими, та враховуючи, що позови потерпілими заявлені на різні суми. Наголошує, що оцінюючи завдану потерпілим моральну шкоду, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», беручи до уваги відсутність належних доказів щодо визначення розміру моральної шкоди вважає заявлені розміри моральної шкоди недоведеними. Звертає увагу і на те, що цивільний відповідач не повідомлявся про дату та час розгляду справи судом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме, процесуальних прав цивільного відповідача.

Прокурор ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, як незаконний, та ухвалити новий, яким просить ОСОБА_15 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.272 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, пов`язаних з дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на строк 3 роки; ОСОБА_32 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.272 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, пов`язаних з дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на строк 3 роки. Стягнути з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 процесуальні витрати на проведення судових експертиз солідарно в сумі 55 690 грн. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на підтвердження винуватості ОСОБА_15 стороною обвинувачення надані суду докази у вигляді документів, висновків експертів, крім того, судом досліджено показання потерпілих, обвинувачених, свідків та експерта. Наголошує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку в повній мірі не прийняв до уваги той факт, що згідно акту технічного розслідування причин виникнення аварії, пов`язаної із використанням газу у побуті від 14.05.2018, комісією у складі восьми осіб зроблено одностайні висновки, що з організаційного боку причинами виникнення трагічних подій стало можливим насамперед внаслідок: - неналежного виконання посадових обов`язків директором МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 , в частині забезпечення працівників приладом для виміру величини тяги у димових та вентиляційних каналах, що пройшов державну повірку (на дату проведення робіт з перевірки димових та вентиляційних каналів анемометр крильчатий ТМ-740 не пройшов державну повірку) та допустила до роботи з перевірки димових та вентиляційних каналів пічника ОСОБА_22 без приладу, що пройшов державну повірку; не забезпечення директором МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 безпечності експлуатації та технічного обслуговування димових і вентиляційних каналів квартири АДРЕСА_4 у відповідності з діючим законодавством. Водночас, при наданні оцінки показанням членів вищевказаної комісії, судом знову ж таки залишено поза увагою ключове з таких показань, що в причинно-наслідковому зв`язку з настанням трагічної події 05.03.2018 є саме організаційні порушення, що допущені внаслідок тривалого у часі, неналежного виконання своїх посадових обов`язків директором МК ВЖРЕП №7 ОСОБА_15 , майстром-профілактиком ОСОБА_16 та мулярем-пічником ОСОБА_22 , оскільки технічні причини виникнення події (засміченість димових каналів тощо) формувалася упродовж тривалого періоду часу та перебувають у прямому взаємозв`язку із неналежною (формальною) роботою посадовців комунального підприємства на вказаному напрямку. Більше того, за відсутності доказів, які спростовують висновки судового експерта за результатами проведеної судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №3253/18-21 від 27.09.2018, якими підтверджено вищевказані порушення з боку посадових осіб МК ВЖРЕП №7, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, про що прямо вказано у висновку експерта та підтверджено ним в ході допиту, судом першої інстанції, при ухваленні вироку вказаний висновок знівельовано та фактично по відношенню до ОСОБА_15 безпідставно відхилено, без будь-яких на те правових підстав та мотивів. Також, судом не надано належної оцінки показанням потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про те, що будинок по АДРЕСА_7 перебував з 2011 року на балансі МК ВЖРЕП №7, який з 01.06.2011 очолювала ОСОБА_15 , однак увесь цей час огляд димових та вентиляційний каналів проводився формально, без застосування спеціального обладнання, фактів належного проведення обстеження та гірочистки димових та вентиляційних каналів не було. Аналогічним чином судом проігноровано показання мешканців будинку по АДРЕСА_8 - ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які так само вказали на неналежний та формальний підхід до виконання робіт з обстеження димових та вентиляційних каналів з боку працівників МК ВЖРЕГІ №7, без використання спеціального обладнання, наголосивши, що останніми жодного разу димові канали не прочищалися. Таким чином, вище зазначене свідчить про тривале, усталене у часі, щонайменше з 2011 року по час подій 05.03.2018, неналежне виконання функцій контролю та організації роботи на даному напрямку з боку директора ОСОБА_15 , де вся так звана робота під її безпосереднім керівництвом була зведена до оформлення формалізованої документації, наслідком чого став формальний підхід до виконання своїх посадових обов`язків іншими працівниками МК ВЖРЕП №7, та закінчуючи неналежним виконанням робіт «рядовими» працівниками. Вказане підтвердили в ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та їх допиту обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , яким достеменно було відомо про загальну характеристику будинку, де сталася трагедія та умови проживання людей. Попри це, документи про фактичне проведення робіт по обстеженню його димових та вентиляційних каналів оформлювалися по «шаблону», а весь контроль за діяльністю підлеглих знівельовано довірливими між посадовцями взаємовідносинами, де перевірка та взагалі будь-яких контроль за достовірністю відображених відомостей щодо проведеного обстеження не проводився, що в свою чергу, в сукупності з іншими факторами, і призвело до загибелі 05.03.2018 року 8 людей. Тому, за наведених письмових доказів і показань свідків, потерпілих, та самих обвинувачених, в контексті висунутого їм обвинувачення, безпідставними є твердження суду про те, що «сторона обвинувачення дійшла висновку, що між діяннями прямого керівника майстра-профілактика ОСОБА_15 - головного інженера ВЖРЕП №7, який безпосередньо контролював роботу майстра, а на час завершення злочину і виконував обов`язки директора, та наслідками відсутній причинний зв`язок», оскільки такий висновок у матеріалах справи взагалі відсутній, стороною обвинувачення не надавався, та прямо суперечить матеріалам кримінального провадження. Водночас, даним твердженням суд фактично вийшов за межі обвинувачення, та наведені вище докази підтверджують винуватість саме ОСОБА_15 як керівника МК ВЖРЕП №7. Крім того, вважає вирок суду першої інстанції незаконним в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_16 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі. Так, незважаючи на сукупність беззаперечних доказів вини обвинувачених, зокрема ОСОБА_16 , остання, як в ході досудового розслідування, так і фактично в ході усього судового процесу, вину не визнавала і лише наприкінці судового розгляду, який тривав понад 6 років, виключно під тиском зібраних і досліджених судом доказів, усвідомлюючи невідворотність покарання, задля його пом`якшення, частково визнала свою винуватість. За таких обставин, за результатами судового розгляду кримінального провадження потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відвідували кожне судове засідання, оскільки внаслідок недбалого та формального відношення до роботи посадовців МК ВЖРЕП №7, втратили членів своїх родин, а це вісім осіб, серед яких дві дитини, закономірно підтримали правову позицію сторони обвинувачення та наполягали на застосуванні реальної міри покарання до обвинувачених у виді позбавлення волі. Вважає, що характер вчиненого обвинуваченими діяння, безумовно тяжкі наслідки, що настали - смерть восьми осіб, процесуальну поведінку обвинувачених, які, незважаючи на беззаперечні докази вини, ОСОБА_16 визнала частково, тоді як ОСОБА_15 заперечила, за відсутності обставин, які пом`якшують покарання, а також враховуючи позицію потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, обумовлюють необхідність скасування вироку суду в частині призначеного покарання обвинуваченим.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_14 просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вказує, що обвинувачена ОСОБА_35 фактично визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, потерпілі не наполягали на призначенні реального покарання, судом першої інстанції покарання призначено з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченої.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги цивільного відповідача, а вирок Бердичівського міськрайонного суду від 08.08.2025 року залишити без змін. Вказують, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальною компенсацією за перенесені душевні страждання за втрату рідних, вважають, що судом встановлені всі обставини справи та досліджені докази підтвердили обґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, потерпілих та їх представників, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти апеляційної скарги цивільного відповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які заперечили щодо задоволення поданих апеляційних скарг, пояснення представника цивільного відповідача на підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а апеляційну скаргу цивільного відповідача слід задовольнити частково з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, їх кримінально-правова кваліфікація, доведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не оскаржено, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Предметом апеляційного розгляду у цій справі є доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_16 , а також законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення цивільних позовів потерпілих про відшкодування моральної шкоди.

Так, згідно зі ст.368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст.374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів, цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши наявні докази по справі в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_15 у зв`язку з у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

При цьому, суд навів у вироку належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність виправдання ОСОБА_15 колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами обвинувачення дії ОСОБА_15 кваліфіковано за ч. 2 ст. 272 КК України, як порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило загибель восьми людей.

Місцевий суд, установивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши цим доказам оцінку, дійшов висновку, що докази сторони обвинувачення поза розумним сумнівом не доводять винуватість ОСОБА_15 у висунутому обвинуваченні, за обставин, викладених у вироку.

Такого висновку суд дійшов на підставі досліджених показань обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_33 , а також письмових доказів, зокрема: даних протоколу огляду місця події від 05.03.2018 року з планом-схемою та ілюстративною таблицею до нього; даних протоколу огляду місця події від 05.13.2018 року та оглянутими у судовому засіданні 20.05.24 документами; даних Акту на первинну і періодичну перевірку димових та вентиляційних каналів від 06 лютого 2018 року; даних протоколу огляду місця події від 06.03.18 та оглянутими у судовому засіданні 20.05.24 документами; даних протоколів оглядів місця події від 06.03.18 з фототаблицями до них, в ході яких у секційній залі приміщення Бердичівського МРБ судово-медичної експертизи оглянуто трупи потерпілих; даних протоколу огляду місця події від 06.03.18, під час якого у приміщенні МК ВЖРЕП № 7 вилучено «Журнал заявок від мешканців ЖЕК № 7 2017-2018 рік», даних протоколу огляду предметів від 06.03.18 з ілюстративною таблицею до нього, а саме вилучених 05.03.18 у Бердичівському відділенні ПАТ «Житомиргаз» документів: інвентаризаційної відомості планового техобслуговування газового обладнання та мереж на 1 арк.; проекту газифікації 4-х квартир буд. АДРЕСА_3 , в тому числі кв. АДРЕСА_5 , на 16 арк.; документів на установку лічильника в квартирах по АДРЕСА_3 на 16 арк., акту №330 від серпня 2017 року «Про підсумки планового технічного обслуговування за заявкою на 1 арк., акту на первинну і періодичну перевірку димових та вентиляційних каналів від 06.02.2018 року; даних протоколу огляду місця події від 14.03.18 з ілюстративною таблицею до нього; даних протоколу обшуку від 19.03.18, в ході якого члени комісії з технічного розслідування причин події провели комісійне обстеження квартири АДРЕСА_4 ; даних висновків судово-медичних експертиз № 55, №56, №57, №58, №59, №60, №61, №62 від 03.05.18 року; даних Акту №2 технічного розслідування причин виникнення аварії, пов`язаної з використанням газу в побуті, від 14.05.18; даних висновку судово-почеркознавчої експертизи № 635/683-691/18-25 від 25.05.18; даних протоколу огляду місця події від 20.07.18; даних висновку судової експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 3253/18-21 від 27.09.18.

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції з дотриманням положень ст.337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку, про недоведеність стороною обвинувачення, що в діянні ОСОБА_15 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду.

Обвинувачена ОСОБА_15 як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що вона працювала директором МК ВЖРЕП №7 з 01.06.11 до 02.03.21, віддала роботі на це підприємство понад 36 років свого життя. Коли вона була директором, для неї головне було, щоб підприємство працювало, вона завжди добросовісно виконувала свої обов`язки, допомагала майстрам, працівникам, мешканцям. У неї було вкрай широке коло обов`язків, багато організаційно-розпорядчих, адміністративно-господарських функцій. Кожен спеціаліст, працівник підприємства добросовісно виконував свої обов`язки. Для цього на підприємстві було розроблено та затверджено усі необхідні посадові інструкції. Усі працівники були з ними ознайомлені, усі пройшли необхідне навчання, у тому числі і вона. Якщо для якихось робіт потрібен був дозвіл, вони його отримували, так було і для роботи пічника. На час подій пічників на підприємстві було троє. Пічники пройшли відповідну психо-фізіологічну експертизу, необхідне навчання, простроченого навчання ні у кого не було, були забезпечені усім необхідним інструментом, у тому числі анемометром. Усі пічники, у тому числі Величко, уміли користуватися анемометром, вона особисто з ОСОБА_42 проводили необхідні навчання. У старих будинках, таких як по Білопільській, 4-а, пічники проводили перевірку дим- та вентканалів двічі на рік (решту часу користувачі самі мали контролювати тягу, їм категорично було заборонено палити дровами і закривати вентиляційні канали). Зокрема, у кінці року складався графік, формувалися наряди-завдання пічникам по будинкам і вже далі ті по ним працювали. За один день пічник не міг обійти усі квартири, не усі мешканці можуть бути вдома під час перевірки. Здійснював перевірки пічник одноособово, міг при цьому одноособово використовувати анемометр, так їм розповідали на відповідних навчаннях. Тому здавався наряд-завдання пічником майстру по результатам. За своїми посадовими обов`язками майстер повинна контролювати діяльність пічників, для цього майстри періодично вибірково виходять на місця роботи пічників. Якщо пічником були виявлені якісь недоліки, він доповідав майстру, а майстер вже їй або головному інженеру, оскільки саме він за своїми посадовими обов`язками несе відповідальність за цю ділянку роботи, контролює майстрів та пічників. Майстер у цьому випадку готує попередження користувачу. Після цього на місце виїжджає бригада у складі двох пічників та майстра, які, якщо це можливо, усувають недоліки. Якщо ж недоліки не усуваються, повідомляється газопостачальна компанія і газ відключають. Якщо ж недоліки відсутні або усунуті, підприємство направляє на Житомиргаз відповідний акт, який підписується пічником, майстром і директором або виконуючим обов`язки директора. У цій справі пічник ОСОБА_43 на підставі наряду-завдання, погодженим головним інженером, 02.01.18 здійснював перевірку у будинку АДРЕСА_3 . Під час перевірки виявив порушення у квартирі АДРЕСА_5 : виявив дрова, вентиляційний отвір був закладений пінопластом. Про це він доповів майстру ОСОБА_44 , та підготувала відповідне письмове попередження, вийшла на місце, але вручити не змогла через відсутність мешканців. У подальшому на підставі доповіді пічника за результатами виконання наряду-завдання був складений Акт від 06.02.18 про відсутність недоліків, який був направлений на Житомиргаз. Про все це їй стало відомо вже потім, оскільки на час усіх цих подій її на роботі не було: вона спочатку була на лікарняному, а потім у відпустці (з 25.01.18 до 18.02.18). У цей час її обов`язки, як і передбачено Положенням, виконував головний інженер на підставі розпорядження мера міста. Саме головний інженер і затверджував акт. Як саме проводив перевірку пічник ОСОБА_43 , чи використовував анемометр, їй не відомо і не могло бути відомо, вона з`являється у цих відносинах лише коли їй доповідають про якісь проблеми, а тут ні її не було, ні доповіді, вибірково роботу пічника по вул. Білопільській, 4-а вона на той час не перевіряла. Анемометр на той час на підприємстві був один, вона його купувала як розпорядник коштів, його вистачало на трьох пічників. Те, що було прострочено повірку, їй не було відомо, майстер про це не доповідала, після подій вона організувала відповідну повірку, було отримано сертифікат, прилад був справний, був та є придатним для використання. Вину вона не визнає, бо усі свої обов`язки вона виконувала належним чином, нічого поганого не здійснила, співчуває мешканцям, яких знала і до подій, так як раніше була на цій ділянці майстром.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_15 переважно ґрунтується на даних Акта №2 технічного розслідування причин виникнення аварії, пов`язаної з використанням газу в побуті від 14.05.2018 року, а також на висновку за результатами проведення судової-інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 3253/18-21 від 27.09.2018 року.

Згідно з Актом № 2 технічного розслідування, комісією встановлено технічні та організаційні причини події. Зокрема, до організаційних причин аварії віднесено неналежне виконання посадових обов`язків директором МК ВЖРЕП № 7 ОСОБА_15 , яке, на думку комісії, полягало у незабезпеченні працівників приладом для вимірювання величини тяги у димових та вентиляційних каналах, що пройшов державну повірку. Зазначено, що під час проведення робіт з перевірки димових та вентиляційних каналів використовувався анемометр крильчатий ТМ-740, який на той момент не пройшов державної повірки, а також допущено до виконання таких робіт пічника ОСОБА_22 без належного приладу вимірювальної техніки.

У зв`язку з цим у акті зроблено висновок про порушення, зокрема, вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», окремих положень внутрішніх нормативних документів підприємства та нормативно-правових актів з охорони праці.

Крім того, відповідно до висновку за результатами проведення судової- інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №3253/18-21 від 27.09.2018 року, подія, що сталася, визначена як небезпечна подія, пов`язана з використанням газу в побуті. У висновку зазначено, що під час користування пічним опаленням та системою видалення продуктів горіння у несправному технічному стані відбулося отруєння громадян чадним газом.

З організаційної точки зору експерт також вказав, що отруєння чадним газом виникло внаслідок дій посадових осіб МК ВЖРЕП № 7, зокрема директора підприємства ОСОБА_15 , оскільки виробничі ділянки, що пов`язані із виконанням робіт з підвищеною небезпекою, виконувалися одноосібно працівником (пічник-муляр ОСОБА_22 ), без належних та необхідних для виконання робіт, пов`язаних із обстеженням димових та вентиляційних каналів, засобів вимірювальної техніки, а саме анемометру крильчатого типу ТМ 740, чим недотримані останньою вимоги: ст. 13 Закону України «Про охорону праці»; ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»; п. 5.10 гл. 5 р. V НПАОП 0.00-1.76-15; п. 6.1, п. 6.2 гл. 6 р. V НПАОП 0.00-1.76-15; п. 2.2 р. 2 Статуту міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 (нова редакція) (затверджено рішенням міської ради від 07.12.2016 № 217; підпункт 2.2 та підпункт 3.4 (в частинах, що стосується керівництва МК ВЖРЕП № 7) Положення про бригаду, яка займається прочисткою і перевіркою димових і вентиляційних каналів (затверджена наказом МК ВЖРЕП № 7 № 99 від 31.03.14 р.)

Саме ці обставини сторона обвинувачення розцінює як порушення вимог законодавства з охорони праці та метрологічного забезпечення, що, на її думку, перебувають у причинному зв`язку з настанням події злочину.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що наведені у Акті №2 технічного розслідування причин виникнення аварії, пов`язаної з використанням газу в побуті, висновки комісії щодо організаційних причин події та можливих порушень з боку посадових осіб підприємства мають характер службового висновку, зробленого в межах технічного розслідування події, та не можуть самі по собі свідчити про наявність у діях конкретної особи складу кримінального правопорушення.

Такі документи відображають оцінку обставин події з точки зору спеціальної комісії та можуть бути джерелом відомостей про подію, однак не підміняють собою доказування у кримінальному провадженні та підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічно висновок за результатами проведення судової-інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 3253/18-21 від 27.09.2018 року підлягає оцінці судом разом з іншими доказами у справі та не може розглядатися як беззаперечне підтвердження винуватості конкретної особи, оскільки експерт не вирішує питання кримінально-правової оцінки дій особи та наявності у її діях складу кримінального правопорушення.

Саме тому для правильного вирішення питання про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_15 обвинувачення та з метою перевірки доводів сторони обвинувачення колегія суддів звертається до правової характеристики складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, та перевіряє наявність у її діях усіх його обов`язкових ознак.

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.272 Кримінальний кодекс України настає у разі порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, якщо таке порушення спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки.

Безпосереднім об`єктом цього кримінального правопорушення є безпека виконання робіт з підвищеною небезпекою, а додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я людини.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення полягає у порушенні встановлених правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило передбачені законом наслідки. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є причинний зв`язок між допущеним порушенням правил безпеки та наслідками, що настали.

Порушення правил безпеки може проявлятися як у вчиненні дій, заборонених відповідними правилами, так і у невиконанні дій, які особа повинна була і могла виконати відповідно до покладених на неї службових або професійних обов`язків.

Такі правила можуть бути встановлені законами, підзаконними нормативно-правовими актами, інструкціями, положеннями, стандартами та іншими нормативними документами, що регулюють порядок виконання робіт з підвищеною небезпекою.

Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини щодо наслідків.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно виходив із того, що для встановлення наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, необхідним є одночасне доведення двох ключових елементів: факту конкретного порушення правил безпеки саме обвинуваченою, що могло поставити під загрозу життя або здоров`я інших осіб під час виконання робіт з підвищеною небезпекою; наявності прямого та опосередкованого причинного зв`язку між таким порушенням та настанням тяжких наслідків, у тому числі смерті потерпілих.

Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що кримінальна відповідальність не може бути автоматично встановлена лише на підставі перебування особи на керівній посаді чи загальної фрази про «відповідальність керівника за діяльність підприємства». Закон вимагає конкретного суспільно небезпечного діяння, що містить об`єктивні та суб`єктивні ознаки складу злочину, та наявності причинного зв`язку між діянням і наслідками.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про безпосереднє вчинення ОСОБА_15 будь-яких конкретних порушень правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, за обставин викладених в обвинувальному акті прокурора.

З аналізу доказів, досліджених судом першої інстанції, встановлено:

- безпосереднє виконання робіт з перевірки димових та вентиляційних каналів здійснював муляр-пічник ОСОБА_22 ;

- контроль за виконанням робіт покладався на майстра та головного інженера підприємства, які мали обов`язок забезпечити дотримання правил безпеки;

- акт перевірки димових та вентиляційних каналів від 06.02.2018 був складений і підписаний ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та головним інженером ОСОБА_23 .

При цьому, як убачається з матеріалів кримінального провадження, на момент проведення відповідних робіт ОСОБА_15 фактично була відсутня на робочому місці у зв`язку з перебуванням на лікарняному та у відпустці, а її обов`язки виконувалися головним інженером підприємства. З показань обвинуваченої ОСОБА_16 слідує, що по наряду-завданні за січень 2018 року ОСОБА_15 вона не доповідала, так як остання була на лікарняному.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачена не мала фактичної можливості контролювати виконання зазначених робіт, здійснювати безпосередній нагляд за пічником, а отже, її безпосередня вина в порушенні правил безпеки не доведена.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) ОСОБА_15 та настанням смерті потерпілих.

Як убачається зі змісту експертного висновку, експерт дійшов висновку, що з організаційного боку отруєння чадним газом стало можливим, зокрема, внаслідок неналежної організації виконання робіт з підвищеною небезпекою, що, на його думку, полягало у виконанні таких робіт одноосібно пічником-муляром ОСОБА_22 без належних та необхідних засобів вимірювальної техніки, а саме анемометра крильчатого типу ТМ-740, чим, на переконання експерта, були порушені вимоги законодавства у сфері охорони праці, метрології та відповідних нормативно-правових актів.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що із показань обвинуваченої ОСОБА_15 та обвинуваченої ОСОБА_16 , досліджених судом першої інстанції, встановлено, що на підприємстві на той час фактично наявний анемометр крильчатого типу ТМ-740, який перебував у розпорядженні керівництва підприємства, зокрема у майстра-профілактика ОСОБА_16 , зберігався у службовому кабінеті та був доступний для використання працівниками, які здійснювали перевірку димових та вентиляційних каналів. Пічники мали можливість брати цей прилад для проведення відповідних перевірок, зокрема під час огляду будинків з пічним опаленням, де використання такого приладу є обов`язковим.

Досліджені судом докази свідчать, що ОСОБА_15 , як керівник підприємства, забезпечила наявність та доступність необхідного засобу вимірювальної техніки для виконання робіт, пов`язаних із перевіркою димових та вентиляційних каналів, а відсутність його застосування у конкретному випадку повністю відноситься до дій пічника-муляра ОСОБА_22 , та контролю за цим його безпосереднього керівника та не може свідчити про неналежне виконання ОСОБА_15 своїх організаційних обов`язків.

Крім того, колегія суддів враховує, що факт перебування ОСОБА_15 у відпустці та на лікарняному, експертом ОСОБА_45 при проведенні експертизи враховані не були. Разом з тим, під час допиту в суді першої інстанції експерт зазначив, що якщо на час подій повноваження директора були комусь делеговані, то з врахуванням визначеного розподілу делегованих повноважень відповідальність може нести та особа, якій були делеговані повноваження директора. Тобто у цій справі ним би був головний інженер, однак сторона обвинувачення фактично дійшла висновку, що у діях останнього не вбачається порушень, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, оскільки обвинувачення йому за ч.2 ст.272 КК України не пред`являлось.

Колегія суддів також підкреслює фундаментальний принцип: кримінальна відповідальність не є автоматичною похідною від службового чи політичного статусу особи. У цивілізованому правовому полі керівник може нести дисциплінарну, адміністративну чи цивільну відповідальність, але кримінальна відповідальність настає лише за конкретні суспільно небезпечні діяння, доведені у межах встановленого кримінально-процесуального стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

На переконання апеляційного суду, експерт констатує загальні недоліки організації робіт, але не вказує, що ОСОБА_15 фактично порушила правила безпеки чи мала можливість запобігти наслідкам у період, коли її обов`язки були делеговані головному інженеру підприємства. Таким чином, посилання на загальну керівну відповідальність не може замінити доведення конкретного кримінально караного діяння.

Отже, навіть виходячи з висновку експерта, на якому наголошує сторона обвинувачення, немає підстав стверджувати, що обвинувачена ОСОБА_15 не забезпечила необхідні умови для безпечного виконання робіт, а наведені у висновку експерта твердження щодо організаційних порушень не можуть розцінюватися як належний та достатній доказ того, що саме дії чи бездіяльність ОСОБА_15 перебували у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілих.

Щодо доводів сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції не врахував висновки акту технічного розслідування причин виникнення аварії, пов`язаної з використанням газу у побуті від 14.05.2018, зокрема про неналежне виконання директором МК ВЖРЕП №7 ОСОБА_15 посадових обов`язків у частині забезпечення працівників приладом для вимірювання величини тяги у димових та вентиляційних каналах, який пройшов державну повірку, оскільки на момент проведення робіт анемометр крильчатий ТМ-740 такої повірки не мав, колегія суддів визнає їх необґрунтованими і відхиляє з таких підстав.

В першу чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що висновок експерта за результатами проведення судової-інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 3253/18-21 від 27.09.2018 року, який досліджував обставини виникнення події, не містить висновків про допущене порушення вимог щодо використання приладу, який не пройшов державну повірку, та не визначає цю обставину як порушення правил безпеки, що перебуває у причинному зв`язку з настанням трагічних наслідків.

Крім того, аналіз змісту пред`явленого ОСОБА_15 обвинувачення свідчить про те, що їй не інкриміновано порушення вимог щодо забезпечення працівників приладом, який пройшов державну повірку, або допуск працівників до проведення перевірки димових та вентиляційних каналів із використанням неповіреного приладу. Відповідно, наведені у апеляційній скарзі доводи прокурора фактично ґрунтуються на обставинах, які не входять до меж пред`явленого обвинувачення.

Інші висновки акту технічного розслідування колегія суддів врахувала та надала їм належну оцінку у межах аналізу та оцінки доказів експертного висновку. При цьому встановлено, що вони фактично ідентичні висновкам експерта щодо організаційних аспектів виконання робіт і не встановлюють нових порушень, які могли б прямо інкримінуватися ОСОБА_15 та бути підставою для ствердження наявності причинного зв`язку між її діями і наслідками.

За таких обставин посилання сторони обвинувачення на висновки акту технічного розслідування у цій частині не може бути підставою для висновку про неповноту дослідження доказів судом першої інстанції або спростування його висновків щодо відсутності у діях ОСОБА_15 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції проігнорував показання мешканців будинку по АДРЕСА_8 ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які вказували на неналежний та формальний підхід працівників МК ВЖРЕП №7 до виконання робіт з обстеження димових та вентиляційних каналів, колегія суддів також вважає безпідставними.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, прокурор посилається на зазначені показання з метою обґрунтування твердження про нібито тривале, починаючи щонайменше з 2011 року, неналежне виконання директором МК ВЖРЕП №7 ОСОБА_15 функцій контролю та організації роботи на відповідному напрямку.

Разом з тим такі обставини не входять до меж пред`явленого ОСОБА_15 обвинувачення. Із формулювання обвинувачення вбачається, що їй інкриміновано неналежне виконання службових обов`язків у зв`язку з конкретними діями та обставинами, які, за версією сторони обвинувачення, перебувають у причинному зв`язку з подіями 05.03.2018, а не системні порушення в організації роботи підприємства упродовж тривалого періоду часу, що призвели до тих, наслідків, що настали.

Отже, посилання прокурора на показання свідків щодо загального стану виконання робіт у попередні роки фактично спрямоване на розширення меж пред`явленого обвинувачення, що є неприпустимим, та саме по собі не може свідчити про доведеність інкримінованого ОСОБА_15 кримінального правопорушення.

Крім того, надаючи оцінку апеляційним доводам прокурора, апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлення тієї обставини, що головний інженер дотримався правил безпеки було здійснено судом не як оцінка його особистої відповідальності, а виключно для з`ясування наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченої ОСОБА_15 та настанням наслідків, з врахуванням тієї обставини, що на той час він виконував обов`язки обвинуваченої ОСОБА_15 . Тому оцінка судом дій головного інженера носила виключно фактичний характер та була необхідною для встановлення, чи могла обвинувачена реально контролювати виконання робіт і запобігти наслідкам.

Враховуючи це, суд першої інстанції правильно визначив, що фактична можливість ОСОБА_15 здійснювати контроль відсутня, а будь-які дії головного інженера, що дотримувався правил безпеки, виключають наявність причинного зв`язку між її поведінкою та настанням смерті потерпілих. Тобто дослідження дій головного інженера є не відхиленням від обвинувачення, а необхідним етапом з`ясування реальних обставин справи.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків апеляційного суду апеляційна скарга прокурора не містить.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (із змінами) вказано на недопустимість обвинувального ухилу при

вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі

сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути,

повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі

докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання

додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити

виправдувальний вирок.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях ОСОБА_15 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України, а відтак виправдувальний вирок суду першої інстанції у цій частині є обґрунтованим та законним.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_16 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі через його м`якість і безпідставність застосування положень ст. 75 КК України, з огляду на таке.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 12 липня 2018 (справа № 745/398/16-к), від 27 березня 2019 року (№750/6149/17), від 20 листопада 2019 року (№ 628/1614/17), від 27 лютого 2020 року (№610/84/19), від 19 серпня 2021 року (№ 759/8998/21), та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_16 в повній мірі дотримався вище наведених вимог закону.

Відповідно до змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_16 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином, ступінь суспільної небезпеки злочину, зокрема спричинення загибелі восьми людей, у тому числі дітей, особу винної, яка є особою пенсійного віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцями проживання та роботи характеризується позитивно, а також врахував як пом`якшуючу покарання обставину вжиття заходів для часткового відшкодування шкоди родинам потерпілих та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, при призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував думки безпосередньо потерпілих, які не наполягали на призначенні реальної міри покарання, сукупність обставин, які перебувають у причинному зв`язку з даною подією, зокрема те, що з настанням трагічних наслідків встановлено прямий причинний зв`язок із грубою необережністю самих потерпілих.

З урахуванням наведених обставин, суд призначив ОСОБА_16 основне покарання у виді 5- ти років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши останню від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, пов`язаних з дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, на строк 3 (три) роки.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції навів переконливі мотиви та належним чином обґрунтував підстави, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_16 без реального відбування покарання.

Колегія суддів повністю погоджується з наведеними мотивами і висновками місцевого суду та вважає, що призначене ОСОБА_16 покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати відповідні посади, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

При цьому апеляційний суд враховує характер встановленого судом порушення та роль ОСОБА_16 у події. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена обіймала посаду майстра-профілактика МК ВЖРЕП №7 та здійснювала організаційно-контрольні функції щодо виконання робіт з перевірки димових та вентиляційних каналів. Водночас безпосереднє виконання робіт з огляду та перевірки технічного стану димових і вентиляційних каналів здійснював муляр-пічник ОСОБА_22 , який фактично проводив відповідні перевірки.

Таким чином, встановлені судом порушення з боку ОСОБА_16 пов`язані передусім із неналежним здійсненням організаційно-контрольних функцій щодо роботи підлеглого працівника, тоді як безпосередні дії з технічного огляду каналів виконувалися іншим працівником підприємства ОСОБА_22 , провадження щодо якого закрито у зв`язку із його смертю.

Колегія суддів також бере до уваги, що для складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, характерною є необережна форма вини щодо настання суспільно небезпечних наслідків. Як установлено судом першої інстанції, обвинувачена не передбачала настання таких тяжких наслідків, хоча за обставин справи повинна була і могла їх передбачити. Отже, настання трагічних наслідків обумовлене неналежним виконанням нею своїх службових обов`язків, а не умисними діями.

Крім того, апеляційний суд враховує і встановлені судом першої інстанції обставини щодо причин настання нещасного випадку. Зокрема, відповідно до висновку судової експертизи, прямий причинний зв`язок з настанням нещасного випадку пов`язаний не лише з діями працівників МК ВЖРЕП №7, а й з діями користувачів житлового приміщення потерпілих ОСОБА_46 . Отже, ступінь вини у настанні трагічних наслідків розподіляється між кількома особами, що також обґрунтовано було враховано судом першої інстанції при визначенні ступеня вини обвинуваченої та призначенні їй покарання.

Крім того, колегія суддів враховує поведінку обвинуваченої під час кримінального провадження. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_16 фактично не заперечувала встановлені судом обставини події, а сторона захисту в апеляційному порядку не оскаржує ані фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, ані доведеність її вини та правову кваліфікацію дій. Така позиція сторони захисту свідчить про прийняття обвинуваченою висновків суду щодо встановлених обставин кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, враховуючи необережну форму вини обвинуваченої щодо настання тяжких наслідків, її роль у механізмі події, характер допущених нею порушень, пов`язаних передусім із неналежним здійсненням організаційно-контрольних функцій, а також встановлений експертним дослідженням причинний зв`язок настання нещасного випадку не лише з діями обвинуваченої ОСОБА_16 , але й з діями користувачів житлового приміщення потерпілих ОСОБА_46 , дані про особу обвинуваченої та її поведінку під час кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства. Такий підхід відповідає принципам індивідуалізації покарання та положенням ст. 75 КК України, за якими звільнення від відбування основного покарання з випробуванням можливе у випадках, коли виправлення особи можливе без фактичного позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував тяжкість наслідків кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки зазначені обставини були повністю враховані судом при призначенні покарання та оцінені у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів переконана, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, співмірним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, відповідає меті покарання, визначеній ст.50 КК України, та принципам його індивідуалізації, передбаченим ст. 65 КК України, не виходить за межі дискреційних повноважень суду, а тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його м`якість колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі прокурора не зазначені конкретні обставини або докази, які б свідчили про невідповідність покарання, призначеного обвинуваченій судом першої інстанції, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Що стосується апеляційний вимог представника цивільного відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на початкових етапах судового розгляду представники цивільного відповідача брали участь у судових засіданнях, користувалися процесуальними правами учасника провадження, подавали відповідні заяви, у тому числі про можливість проведення окремих судових засідань без їхньої участі. Останнє судове засідання, в якому брав участь представник цивільного відповідача відбулося 28 вересні 2023 року (а.п.237 т.2).

Разом з тим матеріали кримінального провадження не містять відомостей про належне повідомлення цивільного відповідача чи його представника про дату, час і місце наступних судових засідань. Будь-які документи, які б підтверджували направлення цивільному відповідачу або його представнику судових викликів чи повідомлень про подальший розгляд справи у період з вересня 2023 року і до ухвалення вироку судом першої інстанції 08 серпня 2025 року, у матеріалах провадження відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що порядок повідомлення учасників кримінального провадження визначений статтею 111 КПК України.

Згідно з частиною першою цієї статті повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Відповідно до частини третьої статті 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Статтею 135 КПК України визначено порядок виклику особи у кримінальному провадженні, який застосовується і при повідомленні учасників провадження. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті виклик особи може бути здійснений шляхом вручення повістки, її надсилання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

При цьому обов`язковою умовою є наявність належного підтвердження отримання особою відповідного повідомлення.

Відповідно до статті 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, у тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення повістки, а також будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки або ознайомлення її зі змістом такого повідомлення.

Таким чином, матеріали цього кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б свідчили про належне повідомлення цивільного відповідача чи його представника про дату, час і місце судового розгляду.

Колегія суддів наголошує, що розгляд справи за відсутності учасника судового провадження, щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення його про дату, час та місце судового засідання, суперечить гарантіям справедливого судового розгляду, передбаченим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На необхідності неухильного дотримання цих гарантій неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, зазначаючи, що розгляд справи без належного повідомлення учасника процесу є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 62 КПК України цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного та обвинуваченого, в частині, що стосується цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надсилання копій процесуальних рішень підозрюваному чи обвинуваченому.

Разом з тим розгляд кримінального провадження судом першої інстанції у частині вирішення цивільних позовів за відсутності цивільного відповідача та його представника, які не були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, призвів до порушення процесуальних прав цивільного відповідача, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Зокрема, цивільний відповідач був позбавлений можливості надавати пояснення щодо заявлених цивільних позовів, висловлювати свої доводи та заперечення щодо підстав і розміру заявлених вимог, брати участь у судових дебатах та іншим чином реалізовувати свої процесуальні права.

Колегія суддів наголошує, що конституційне право особи на участь у судовому розгляді, а також право бути належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання не може носити формального характеру, а повинно забезпечувати реальну можливість особи брати участь у судовому провадженні та ефективно захищати свої права та інтереси.

Крім того, у матеріалах справи також відсутні будь-які заяви цивільного відповідача чи його представників про можливість розгляду кримінального провадження за їх відсутності.

З огляду на викладене, оскільки колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, для забезпечення принципу верховенства права та законності, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільних позовів та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного провадження.

Під час нового розгляду справи в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази щодо поданих цивільних позовів, у відповідності до норм цивільного закону, дати належну оцінку отриманим даним, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі цивільного відповідача та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_17 та задовольнити частково.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.08.2025 стосовно ОСОБА_16 та ОСОБА_15 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати та в цій частині призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Ухвала в частині призначення нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :