ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/444/26
Провадження №1-кс/477/168/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

12 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000936 від 03 листопада 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Андрієво-Зорино Березанського району Миколаївської області та зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, не судимий,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2026 року слідча відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000936 від 03 листопада 2025 року за частиною четвертою статті 189 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03 листопада 2025 року внесено відомості до ЄРДР за №0000936 та розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , реалізуючи спільно розроблений злочинний план, спрямований на здійснення незаконної вимоги передачі чужого майна, поєднаної з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства потерпілого, з корисливих спонукань, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення впродовж періоду часу з жовтня 2025 року по 11 березня 2026 року вчинили дії, направлені на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7

11 березня 2026 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), з погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства потерпілого, вчинених за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що ОСОБА_5 з метою прикриття своєї незаконної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, з огляду на те, що під час досудового розслідування не віднайдено усіх документів, а підозрюваний може вживати дії щодо знищення чи спотворення речей та документів, що вказує про наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 177 КПК України.

Також, слідча ОСОБА_3 у поданому клопотанні посилається на наявність ризику, передбаченого пунктом 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, відповідно до яких ОСОБА_5 з метою перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, може впливати на свідків, що вказує на існування ризику передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

В підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий у поданому клопотанні посилається на те, що дії ОСОБА_5 мають систематичний, триваючий характер, то вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Крім того, слідчий у поданому клопотання посилаючись на те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 пов`язаний із застосуванням насильства, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України просить не визначати розмір застави, як альтернативний запобіжний захід підозрюваному.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання слідчої ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити; указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та з урахуванням його сімейного стану і стану здоров`я, просив застосувати до нього менш тяжкий запобіжний захід, зокрема домашній арешт.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання слідчої ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри, та недоведеність ризиків належними та достатніми доказами. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, або визначити розмір застави.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000936 від 03 листопада 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 189 КК України за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що приблизно у 2019 році у зв`язку із тривалою хворобою, потерпілий ОСОБА_7 вимушений був припинити діяльність, пов`язану з виготовленням та ремонтом ювелірних виробів. При цьому, у нього в розпорядженні залишилась незначна кількість дорогоцінного металу (золото), який належав ОСОБА_8 , з якого він не встиг виготовити ювелірні прикраси. Крім того, приблизно в цей же період часу ОСОБА_7 взяв в борг у ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1400 доларів США.

Протягом 2019 - 2020 років ОСОБА_7 повністю повернув отримані в борг від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1400 доларів США та виплатив частину вартості дорогоцінного металу, який належав ОСОБА_8 та залишився в його розпорядженні.

У 2021 році через відсутність заробітку, ОСОБА_7 не зміг виплатити ОСОБА_8 решту боргу в сумі приблизно 300 доларів США. У зв`язку із наведеним, потерпілий почав отримувати погрози від ОСОБА_8 (висловлювані як особисто нею, так і через третіх осіб) з вимогами повернути золото або грошові кошти за нього в значно завищеній сумі (3000 доларів США).

Так, приблизно восени 2025 року ОСОБА_8 , усвідомлюючи факт повернення їй ОСОБА_7 майже повного розміру боргу, маючи на меті незаконне збагачення, при невстановлених обставинах, вступила в попередню злочинну змову зі своїми знайомими - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 під приводом повернення частини боргу, а також сплати неіснуючого зобов`язання (надуманої пені за тривале неповернення частини боргу, штучного збільшення невиплаченої частини боргу) шляхом вимагання, поєднаного із погрозами заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та вбивства.

З метою реалізації спільного злочинного умислу та розшукування ОСОБА_7 (оскільки актуальні контактні дані та місце перебування останнього були невідомі), ОСОБА_8 передала ОСОБА_5 та ОСОБА_9 наявні в неї фотознімки, на яких був зображений ОСОБА_7 , а також інформацію щодо останнього відомого їй місця роботи потерпілого та останньої відомої адреси його проживання.

13 жовтня 2025 року, знаходячись в закладі швидкого харчування по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_9 впізнавши потерпілого ОСОБА_7 за наданими раніше ОСОБА_8 описом та фотознімками, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, з метою власного збагачення, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 , запропонували ОСОБА_7 вийти із закладу надвір для розмови. Знаходячись на вулиці біля закладу харчування, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зателефонували ОСОБА_8 , яка стала приймати участь у розмові на гучному зв`язку телефоном, обмежуючи потерпілого у пересуванні та не даючи йому покинути місце розмови, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пред`явили незаконну вимогу потерпілому ОСОБА_7 про передачу їм в найближчий час 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення злочину становило 124808,1 грн. Висловлюючи вимогу про передачу грошей, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 погрожували ОСОБА_7 застосуванням до нього насильства, акцентуючи увагу на тому, що вони знають де живе останній та його родичі. Побачивши, що потерпілий заляканий та фактично надав згоду на передачу грошей, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 відпустили його, встановивши строк для передачі грошей в один місяць.

02 грудня 2025 року, знаходячись в закладі швидкого харчування «ПапаШа» по вул. Маріупольській, 18 в м. Миколаєві ОСОБА_5 побачивши потерпілого ОСОБА_7 , підійшов до нього та запропонував вийти на вулицю. Знаходячись на вулиці біля закладу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, з метою власного збагачення, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , висловив претензію ОСОБА_7 з приводу несплати останнім грошових коштів, про які йшла мова під час зустрічі 13 жовтня 2025 року. Почувши відповідь про відсутність у ОСОБА_7 грошових коштів, ОСОБА_5 почав погрожувати йому фізичною розправою, а потім зателефонував ОСОБА_9 , та повідомив, що знайшов ОСОБА_7 , запропонувавши під`їхати до них для розмови. ОСОБА_9 , в свою чергу, в ході нетривалої розмови з потерпілим по телефону, висловив погрози застосування насильства до потерпілого, після чого телефонна розмова була завершена. Після цього ОСОБА_5 наніс не менше трьох ударів рукою в область щелепи та обличчя ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження. На цьому розмову було завершено та ОСОБА_5 відпустив ОСОБА_7 , наказавши сплатити грошові кошти до 31 грудня 2025 року.

27 лютого 2026 року, перебуваючи біля концерт - холу «Юність» в м. Миколаєві по пр. Богоявленському, 39-А, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 побачили ОСОБА_7 , який очікував на зустріч зі своїм знайомим. При цьому, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, з метою власного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , стрімко підійшов до ОСОБА_7 з боку таким чином, що потерпілий його не встиг побачити та наніс останньому один удар в область обличчя. Після удару ОСОБА_7 повернувся до ОСОБА_5 обличчям, а ОСОБА_5 в свою чергу в цей момент наніс ще один удар в область обличчя потерпілого. Після цього ОСОБА_5 схопив ОСОБА_7 за рукав куртки та почав утримувати його, обмежуючи останнього в пересуванні. В цей час до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_9

ОСОБА_9 та ОСОБА_5 почали висловлювати ОСОБА_7 претензії з приводу невиконання висунутої ними вимоги та несплати останнім грошових коштів, після чого повторили вимогу сплати грошових коштів найближчим часом. Вимоги передачі грошей супроводжувались залякуванням потерпілого та чиненням на нього психологічного тиску, поєднаного з погрозами вбивства потерпілого з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , утримуючи потерпілого за одяг, стали оглядати кишені останнього, вивертаючи їх, з метою пошуку грошових коштів, якими вони можуть заволодіти, але грошей не знайшли.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 наказали ОСОБА_7 зателефонувати зі свого мобільного телефону ОСОБА_8 та домовитись з останньою про конкретні строки сплати грошових коштів. На виконання отриманої вказівки ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_8 . В ході розмови телефоном остання, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , погрожуючи потерпілому та чинячи на нього психологічний тиск, висловила вимогу сплати грошових коштів в оговореній раніше сумі в 3000 доларів США, частину з яких в сумі 400 доларів США ОСОБА_7 має сплатити найближчим часом, інакше висловлені раніше щодо нього погрози будуть реалізовані. На вказані вимоги потерпілий відповів, що грошей не має, але через кілька днів має отримати оплату за роботу, на що ОСОБА_8 висловила вимогу зателефонувати їй, коли потерпілий отримає гроші. Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відпустили потерпілого та самі пішли з місця зустрічі.

11 березня 2026 року, приблизно об 11.40 годині потерпілий ОСОБА_7 , діючи під контролем працівників поліції, зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що в нього наявні 20 000 гривень, які він готовий передати ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , на що ОСОБА_8 повідомила, що перетелефонує згодом.

Пізніше, в той же день приблизно о 13.40 голині ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою конспірації своєї злочинної діяльності від можливого викриття правоохоронними органами, зі свого мобільного телефону, який невідомий потерпілому, декілька разів зателефонував ОСОБА_7 , але потерпілий на дзвінки не відповів. Після цього, ОСОБА_5 зі свого мобільного телефону відправив потерпілому повідомлення, у якому представився ОСОБА_10 ( ОСОБА_8 ) та наказав йому перетелефонувати за цим номером, а також окремим повідомленням прислав потерпілому реквізити банківської картки та вказівку перевести грошові кошти за наданими реквізитами.

Отримавши зазначені повідомлення, ОСОБА_7 зателефонував на номер ОСОБА_5 . В ході телефонної розмови ОСОБА_5 сказав потерпілому перетелефонувати ОСОБА_8 , яка має надати детальні вказівки щодо переказу грошових коштів.

Виконуючи вказівку ОСОБА_5 , ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_8 , яка наказала потерпілому здійснити переказ грошових коштів в сумі 20 000 гривень за реквізитами, наданими їй ОСОБА_5 .

Виконуючи отримані вказівки, перебуваючи в приміщенні магазину побутової хімії по вул. 3-а Слобідська у м. Миколаєві біля терміналу «ПриватБанк», приблизно о 15.20 потерпілий ОСОБА_7 здійснив транзакцію з переказу грошових коштів в сумі 20 000 гривень за реквізитами банківської картки, наданими йому ОСОБА_5 .

Здійснивши переказ грошових коштів, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_8 та повідомив їй про те, що виконав раніше отримані вказівки.

11 березня 2026 року, безпосередньо після вчинення злочину ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

11 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), з погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства потерпілого, вчинених за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Наявність підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: заявою ОСОБА_7 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення від 03 листопада 2025 року; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03 листопада 2025 року, 02 грудня 2025 року; висновком експерта (судово-медична експертиза) №892 від 31 грудня 2025 року; протоколом огляду предмету від 03 листопада 2025 року (проведено огляд цифрового носія із звукозаписом, виданим потерпілим ОСОБА_7 , який він зробив під час зустрічі із ОСОБА_9 та ОСОБА_5 13 жовтня 2025 року); протоколом НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за номер телефону, який перебуває у володінні та розпорядженні ОСОБА_7 №7906/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - аудіо-, відеоконтроль розмов або інших звуків, рухів та дій стосовно ОСОБА_7 №7908/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за номер телефону, який перебуває у володінні та розпорядженні ОСОБА_8 №7907/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за номер телефону, який перебуває у володінні та розпорядженні ОСОБА_5 №7904/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - візуальне спостереження стосовно особи ОСОБА_7 №903/55/113-2026 від 30 січня 2026 року; протоколом затримання ОСОБА_8 в порядку статті 208 КПК України від 11 березня 2026 року; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку статті 208 КПК України від 11 березня 2026 року; протоколом затримання ОСОБА_9 в порядку статті 208 КПК України від 11 березня 2026 року, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, в тому числі матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, з яких ще не знято гриф секретності «таємно» у їх сукупності, що свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій, які охоплюються складом злочину передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, та в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

При цьому, з огляду на заперечення підозрюваного та його захисника, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на досліджені матеріали клопотання, слідчий суддя, на підставі оцінки отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Слідчим у поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

Слідчий суддя також визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на свободі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків або потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарань, передбаченого санкцією частини четвертої статті 189 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може зникнути з місця проживання, та переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

За практикою ЄСПЛ, ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

З урахуванням доводів клопотання слідчого про майновий стан підозрюваного, низьку міцність його соціальних зв`язків, слідчий суддя вважає ризик визначений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України досить реальним.

Також слідчим та прокурором доведено існування іншого ризику, передбаченого частиною першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як наразі проводиться ряд слідчих (розшукових) дій для встановлення та документування протиправних дій підозрюваного, оскільки під час проведення обшуків не відшукано та не вилучено всіх необхідних документів, та місцезнаходження яких на даний час встановлюється. ОСОБА_5 з метою перешкоджання досудовому розслідуванню може мати можливість вчинити дії направленні на знищенні чи спотворення документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що на думку слідчого судді підтверджує існування ризику, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_5 приймав активну участь у вимаганні коштів у ОСОБА_7 , тому перебуваючи на свободі може вживати дії щодо впливу на потерпілого та інших підозрюваних шляхом умовлянь або погрожувань, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні.

В підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, на думку слідчого судді свідчать ті обставини, що дії ОСОБА_5 мають систематичний, триваючий характер з метою отримання незаконного прибутку, що вказує на досить низький рівень його громадянської свідомості. Також з наданих органом досудового розслідування матеріалів вбачається, що підозрюваний офіційних джерел доходу не має, що вказує на ту обставину, що останній може продовжити вчинення аналогічних злочинних діянь.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені слідчим суддею ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного місця роботи та офіційних доходів, не одружений, будь-яких осіб на своєму утриманні не має.

Зазначені обставини свідчать про відсутність у підозрюваного ОСОБА_5 тієї міцності соціальних зв`язків, якій б могли утримати його процесуальну поведінку на відповідному рівні.

Вирішуючи питання про обрання та застосування запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали його у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, за таких обставин ОСОБА_5 отримає можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Водночас, у випадку судом застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у виді застави, слід зазначити, що підозрюваний матиме можливість до внесення застави вчинити дії направленні на залишення території України та/або на переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

З урахуванням доведеності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної, а тому з урахуванням приписів пункту 4 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, в тому числі документи, які свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій пов`язаних із вимаганням у ОСОБА_7 коштів групою осіб, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення сторони захисту слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 , тяжкістю покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної слідчим суддею, на даному етапі, не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

За досліджених вище обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 пов`язаний із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства до потерпілого, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України слідчий суддя уважає за можливе не визначати розмір застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11 березня 2026 року, вбачається, що ОСОБА_5 був затриманий 11 березня 2026 року о 16.06 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 11 березня 2026 року.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 09 травня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_11