Провадження № 11-кп/824/3452/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

особи, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року ОСОБА_7 , якому інкримінується вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк дії застосованого до нього запобіжного заходу у виді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, до 14 лютого 2026 року включно.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про доведеність існування ризиків щодо того, що ОСОБА_7 може ухилитися від суду, а також вчинити інше суспільно-небезпечне діяння, а тому інший більш м`який запобіжний захід, аніж поміщення до психіатричного закладу, не може забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 вказано про незаконність ухвали суду першої інстанції. На обґрунтування своєї позиції захисник зазначив про те, що суд першої інстанції формально продовжив ОСОБА_7 строк дії застосованого до нього запобіжного заходу, не перевіривши чи зберігається реальна небезпека для суспільства, чи є необхідним подальше тримання особи в психіатричному закладі саме в умовах повної ізоляції та чи існують альтернативні обмежувальні заходи для нього. Вказав, що всупереч ст. 508 КПК України суд не навів конкретних фактичних обставин, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не оцінив поведінку ОСОБА_7 за час перебування в закладі та причинно-наслідковий зв`язок між станом його здоров`я та необхідністю обрання саме такого виду запобіжного заходу. Також вважає, що суд не дослідив неможливість застосування ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу з урахуванням його актуального психічного стану. Просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора або застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід. Крім цього, просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 16.12.2026 року, посилаючись на те, що копію ухвали отримав на електронну пошту лише 06.01.2026 року.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_7 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 508 КПК України застосування передбачених даною нормою запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті - протягом п`яти днів з дня її оголошення. За змістом ч. 3 ст. 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Клопотання адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 16 грудня 2025 року підлягає до задоволення, оскільки вказана ухвала хоч і була постановлена судом в судовому засіданні за участі сторін, однак копію оскаржуваної ухвали захисник отримав лише 06.01.2026 року, що підтверджується долученим до апеляційної скарги документом (а.с. 6), а апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 подав через систему «Електронний суд» 07.01.2026 року. Несвоєчасне отримання ухвали суду та ознайомлення з її змістом, на думку колегії суддів, є поважними причинами пропуску захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строку на апеляційне оскарження ухвали суду, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про незаконність ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника, ним порушене питання про скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 16 грудня 2025 року, строк дії застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді його поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, був визначений до 14 лютого 2026 року включно. Однак із 12.02.2026 року ОСОБА_7 утримується в психіатричному закладі на підставі іншої ухвали Шевченківського районного суду м. Києва. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 рокуфактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому, необхідність продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінкусуд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення особою дій (поведінки), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії особи кримінальному провадженню у однин із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і у нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у низці статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України, норми яких відповідно до ч. 3 ст. 508 КПК України підлягають застосуванню під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку його дії, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що вказує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення, пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання шляхом залишення цього рішення без змін. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Поряд із цим, як вже було зазначено колегією суддів вище, скасованим може бути лише чинне судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Строк дії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 рокузакінчився 12.02.2026 року. Те, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційною скаргою захисника є нечинною унеможливлює її скасування.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк дії застосованого до нього запобіжного заходу у виді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, до 14 лютого 2026 року включно, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Поновити захиснику ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4