Справа № 331/1256/24
Провадження № 1-кс/331/332/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024 за підозрою

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України , -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенант юстиції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, по кримінальному провадженню № 0000234 від 14.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що місцеві мешканці Запорізької та Дніпропетровської областей, будучи проросійськи налаштованими громадянами України, в умовах воєнного стану, діючи умисно, починаючи з січня 2023 року добровільно надали згоду представникам держави-агресора рф на проведення підривної діяльності проти України, шляхом добровільного збору та передачі інформації про місця дислокації та переміщення сил та засобів оборони України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Також, органом досудового розслідування встановлено, що громадянка України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 діючи умисно, перебуваючи за місцем роботи за адресою: АДРЕСА_1 , не пізніше 25.01.2026 (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлено) усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, будучи проросійські налаштованою особою з категорично негативним відношенням до діючої влади та Збройних сил України, активно підтримуючи російську військову агресію по відношенню до України, керуючись ідеологічними мотивами усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи добровільно та ініціативно надав згоду на допомогу представнику іноземної держави держави-агресора російської федерації (далі за текстом держава-агресор рф) у проведені підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, використовуючи особистий мобільний телефон марки SAMSUNG Galaxy M33 з номером телефону: НОМЕР_1 та IMEI: НОМЕР_2 , за попередньою змовою зі своїм сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання завдань невстановленого представника держави-агресора рф, почала здійснювати збір, акумуляцію та передачу інформації, щодо позицій, шляхів пересування військової техніки ЗС України, місць влучань ракетних ударів та БПЛА, звітувала про проведення перевірок населення співробітниками СБУ, також надала данні мережі «Вай-фай», який був проведений на місці роботи останньої, задля забезпечення віддаленого доступу мережі. Отримані дані ОСОБА_4 , використовуючи систему миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», через аккаунт користувача « ОСОБА_7 », ID: НОМЕР_3 , зареєстрований на номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , передавала сину, - ОСОБА_6 , що використовує аккаунт користувача « ОСОБА_8 », ID: НОМЕР_5 , зареєстрований на номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 . В подальшому ОСОБА_6 передавав отримані від ОСОБА_4 невстановленому представнику держави-агресора рф через чат-ботів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Трудоустройство в ЕС», «ЗАПОРОЖЬЕ ГОРОД Z». Також для подальшого підтримання зв`язку після «планової» окупації с-ща Кушугум, через чат-бот « ІНФОРМАЦІЯ_3 », було повідомлено номер телефону, за допомогою якого буде здійснюватися спілкування, а саме, НОМЕР_7 , на який зареєстрований аккаунт користувача «Telegram» « ОСОБА_9 » з ідентифікатором користувача ОСОБА_10 .

10.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя проведено обшук офісного приміщення за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення якого вилучено предмети, які мають вагоме значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме:

- два аркуші паперу з рукописними написами та блокнот з рукописними написами, які упаковано до сейф-пакету № QHY0227803;

- предмети схожі зовні на грошові кошти номіналом 1000, всього 10 купюр, номіналом 100, всього 1 купюра, номіналом 20 євро, всього 1 купюра, які упаковано до сейф-пакету №QHY0227803;

- зошит з рукописними записами та флеш накопичувач, які вилучені до сейф-пакету №QHY0227803;

- мобільний телефон марки «NOKIA» з ІМЕІ: НОМЕР_8 , який вилучено в сейф-пакет № RIC2169999;

Так під час проведення обшуку виявлено та вилучено зазначені вище речі та предмети, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також необхідні для встановлення об`єктивної істини, як передбачено ст.2 КПК України, а також висвітлюють фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

10.02.2026 постановою слідчого вищезазначені предмети та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вище викладене, вилучені, предмети та документи, відповідають критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України, які відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України підлягають арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», слідчий просить провести розгляд клопотання без виклику володільця.

На підставі вищевикладеного просить суд клопотання задовольнити. Накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження та з метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене 10.02.2026 під час обшуку, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення якого вилучено предмети, які мають вагоме значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме:

- два аркуші паперу з рукописними написами та блокнот з рукописними написами, які упаковано до сейф-пакету № QHY0227803;

- предмети схожі зовні на грошові кошти номіналом 1000, всього 10 купюр, номіналом 100, всього 1 купюра, номіналом 20 євро, всього 1 купюра, які упаковано до сейф-пакету №QHY0227803;

- зошит з рукописними записами та флеш накопичувач, які вилучені до сейф-пакету №QHY0227803;

- мобільний телефон марки «NOKIA» з ІМЕІ: НОМЕР_8 , який вилучено в сейф-пакет № RIC2169999;

У зв`язку з наявністю ризиків, розгляд клопотання про арешт майна, вилученого за місцем роботи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить провести у закритому судовому засіданні без виклику ОСОБА_4 , у якої було вилучено вказане майно.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна по кримінальному провадженню №0000234 від 14.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження та з метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене 10.02.2026 під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення якого вилучено предмети, які мають вагоме значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме на:

- два аркуші паперу з рукописними написами та блокнот з рукописними написами, які упаковано до сейф-пакету № QHY0227803;

- предмети схожі зовні на грошові кошти номіналом 1000, всього 10 купюр, номіналом 100, всього 1 купюра, номіналом 20 євро, всього 1 купюра, які упаковано до сейф-пакету №QHY0227803;

- зошит з рукописними записами та флеш накопичувач, які вилучені до сейф-пакету №QHY0227803;

- мобільний телефон марки «NOKIA» з ІМЕІ: НОМЕР_8 , який вилучено в сейф-пакет № RIC2169999.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1