Справа №577/4832/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1241/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/4832/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2025 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу суду та визначити обвинуваченому заставу в розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки ОСОБА_8 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, у зв`язку із тривалим перебуванням під вартою не має можливості сплатити визначену судом заставу в максимальному розміру, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК.

У Конотопському міськрайонному суді Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК, розгляд якого по суті пред`явленого обвинувачення до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_8 під вартою ще не завершений, тому прокурором було подане клопотання про продовження останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що обвинувачений може вдатися до переховування від суду, продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою з раніше визначеними умовами та розміром застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, доводи прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 1-3 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. Тобто, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Іншими словами, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого; визначення таких прав вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку або іншого рішення по суті пред`явленого обвинувачення, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо їх винуватості чи невинуватості, вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого обвинувачення, достовірність або недостовірність наявних доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення або суду першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, ухваливши обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином не врахував вимоги ч. 4 ст. 182 КПК, стадію судового розгляду, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, і залишив незмінною визначену раніше ухвалою цього суду заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн, яка є непомірною для обвинуваченого.

Відповідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, а згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ наголосив, що розмір застави має визначатися з урахуванням матеріального становища обвинуваченого. Якщо особа залишається під вартою через неспроможність внести визначену суму, це свідчить про те, що національні органи не забезпечили ефективну реалізацію права на свободу. Непомірна застава фактично стає продовженням арешту. Суд зобов`язаний проявляти «особливу ретельність» при визначенні суми, щоб право на звільнення під заставу не було ілюзорним.

Аналізуючи наведені в оскарженій ухвалі висновки суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині судове рішення постановлено без належного врахування усіх обставин справи.

Як убачається з матеріалів провадження, альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на той час становив 214 720 грн, визначений ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2023, і саме з цього часу останній утримується під вартою.

Станом на 05.11.2025 на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції застава не внесена.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що неодноразове продовження перебування обвинуваченого під вартою та факт несплати застави у такому розмірі більше двох років, є свідченням того, що визначений розмір є непомірним для нього і підлягає зменшенню, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе зменшити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави з 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що у разі сплати, застава у такому розмірі здатна забезпечити належне виконання обов`язків, покладених на обвинуваченого та його належну процесуальну поведінку.

Виходячи із положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та визначення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120 грн. із покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у разі внесення застави.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2025 відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_11 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02 січня 2026 року до 24-00 год.

Визначити ОСОБА_12 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою у строк дії ухвали.

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну місця проживання або роботи;

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

У разі внесення застави обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

Роз`яснити ОСОБА_12 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4