Провадження №1-кп/369/2125/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 08.05.2025 рокувідносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень передбачених п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернулася з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого. На обґрунтування клопотання зазначає, наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили при прийнятті рішення обрати більш м`який запобіжний захід.

Потерпіла та її представник просили задовольнити клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Оскільки обвинуваченому вже обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строк дії якого не закінчився, а питання продовження запобіжного заходу вирішується з дотриманням правил визначених КПК України для обрання запобіжного заходу, суд розглядає клопотання в рамках питання продовження дії запобіжного заходу.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким пов`язаним з умисним протиправним заподіянням смерті іншим особам, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

09.05.2025 року відносно ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В подальшому ухвалою слідчого судді дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено строком до 08.11.2025.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 , один з яких є особливо тяжким пов`язаним з умисним протиправним заподіянням смерті іншим особам, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, завершення проведення слідчих дій та долучення їх до матеріалів, допит всіх свідків, яких сторона обвинувачення вважала за необхідним допитати у вказаному кримінальному провадженні, завершення досудового розслідування та відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження не свідчать про те, що ризики, які були встановлені слідчим суддею, автоматично перестали існувати.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обставини наведені в клопотанні прокурора про тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення на думку суду, в достатній мірі підтверджує існування ризику можливих спроб переховування ОСОБА_7 ..

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Зокрема ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання за кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином, може намагатись уникнути кримінальної відповідальності, переховуючись від суду, зокрема шляхом зміни місця проживання.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_7 , може впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, то даний ризик обґрунтовується тим, що наразі існує ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу, змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Під час розгляду клопотання прокурора суд прийшов до переконання, про наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Разом з тим, прокурором не обґрунтовано та не доведеного наявність ризику визначеного п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому необхідно врахувати, що на час вирішення питання про запобіжні заходи суд не встановлює винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та не доведено.

Таким чином, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, суд дійшов до висновку про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

В приписах частин 3 та 4 статті 28 КПК України зазначено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

На підставі наведеного та на дотримання вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження, суд визначає строк продовження тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд приходить до висновку про недоцільність визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, що спричинив загибель людей.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 193-194, 197, 315, 369-372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, на строк 60 (шістдесят) днів до 03 січня 2026 року включно, починаючи з 05 листопада 2025 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконання після її оголошення.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 03 січня 2026 року(включно).

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_10

Суддя ОСОБА_11

Суддя ОСОБА_12