Номер провадження:1-кс/521/4121/25
УХВАЛА

19 листопада 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0001350 від 18.09.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Кучурган Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, з листопада 2024 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого зареєстрованого місця проживання, раніше судимого:

- вироком Біляївського районного суду Одеської області від 09.12.2004 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі, звільнився 01.03.2016 року по відбуттю строку покарання;

- вироком Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 року за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, ОСОБА_4 у ніч з 15 на 16 вересня 2025 року, але не пізніше 09 години 00 хвилин 16.09.2025 року, перебував у квартирі АДРЕСА_2 , де спільно проживав зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 . У цей проміжок часу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник побутовий конфлікт, при якому у першого виник кримінально протиправний намір на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_6 шляхом заподіяння їй тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості. Приступивши до реалізації свого кримінально протиправного наміру, діючи умисно, тобто з усвідомленням суспільної небезпечності характеру своїх дій, передбаченням їх суспільно небезпечних наслідків і бажанням їх настання, наніс ОСОБА_6 множинні удари по тілу, чим умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження у виді закритих множинних переломів ребер та шоку, які були небезпечними для життя в момент заподіяння та спричинили смерть потерпілої. Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 залишив місце події, зачинивши двері квартири ключем ззовні.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя потерпілої в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

20.09.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

22.09.2025 року ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою, строком до 20.11.2025 року.

Постановою керівника Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси від 14.11.2025 року строк досудового розслідування у кримінальному №0001350 від 18.09.2025 року продовжено до 20.12.2025 року.

Закінчити досудове розслідування у передбачений ст. 219 КПК України строк неможливо у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій, які не виконані у зв`язку із особливою складністю кримінального провадження.

Зокрема, з метою забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні необхідно долучити всі висновки судових експертиз, які на даний час виконуються експертними установами, а також призначити додаткові експертизи.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідка ОСОБА_7 доньки ОСОБА_6 , показаннями свідка ОСОБА_8 , показаннями свідка ОСОБА_9 , показаннями свідка ОСОБА_10 , показаннями свідка ОСОБА_11 , показаннями підозрюваного ОСОБА_4 , слідчим експериментом за участі підозрюваного ОСОБА_4 та іншими матеріалами в сукупності.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та продовжити застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання слідчого.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, а також вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Частина 1 ст. 177 КПК України закріплює, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України закріплює, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 199 КПК України встановлено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, доказами на обґрунтування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду вказує те, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» №31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

На наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробі незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вказує те, що судом ще не допитано свідків, їх покази мають суттєве значення у кримінальному проваджені. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), вказує той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став і може продовжувати свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім того, підозрюваний ніде не працює, не має законного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, із метою отримання коштів для забезпечення власного проживання.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з характеру та обставин інкримінованих злочинів, беручи до уваги особу підозрюваного, можна дійти висновку про те, що у разі застосування менш суворого запобіжного заходу буде неможливо запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Разом із цим, частина ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків, не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 32 дні, тобто в межах строку досудового розслідування. Ухвала слідчого судді про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 20.12.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_12