1Справа № 335/8681/25 1-кп/335/867/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001080 від 01.02.2025 за обвинуваченням:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Краматорськ Донецької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, дітей не має, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовцю, який займає посаду старшого оператора 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.10.2024 № 74 о/с, ОСОБА_5 призначено на посаду старшого оператора 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05.10.2024 №297 уважається, що з 05.10.2024 ОСОБА_5 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 21.11.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби у місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на території військового містечка № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що був в лікарні, проходив обстеження, коли йому телефонували з військової частини він приїзжав. У зв`язку з проходженням обстеження в лікарні з 04.07.2025 по 03.12.2025 не повернувся на службу. Лікування не закінчив.

В судових дебатах ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, визнав повністю, висловив своє каяття, просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, висловив бажання служити в іншій частині.

Незважаючи на визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами:

- показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він перебуває на посаді старшини роти військової частини НОМЕР_1 . 21 листопада 2024 о 08 год. 00 хв. під час перевірки особового складу був відсутній у місті розташування підрозділу старший оператор 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 4-го батальйону оперативного призначення, солдат ОСОБА_5 . На неодноразові телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідав. Розшукові заходи на території розташування підрозділу бажаного результату не принесли. Після вищевикладеного, ОСОБА_7 доповів командиру про відсутність солдата ОСОБА_5 , якого в подальшому оголосили особою, яка самовільно залишила частину.

- показами свідка ОСОБА_8 , який пояснив суду, що перебуває на посаді майстра групи телекомунікаційних мереж та комунікаційних систем військової частини НОМЕР_1 . Повідомив, що вранці 21.11.2024 під час перевірки наявності особового складу у місці розташування підрозділу була виявлена відсутність старшого оператора 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 4-го батальйону оперативного призначення, солдата ОСОБА_5 .

Окрім показань свідків, винуватість ОСОБА_5 у фактично скоєному кримінальному правопорушенні за встановлених судом обставин, повністю підтверджується письмовими доказами, які були досліджені під час судового розгляду, а саме:

- фактичними даними, відображеними в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_9 від 18.12.2024 №3/29/10/2-20786 стосовно ОСОБА_5 (а.с.77);

- рапортом від 21.11.2024, тимчасово виконуючого обов`язки командира 4-го батальйону оперативного призначення, майора ОСОБА_10 , з доповіддю, що 08 год. 00 хв. 21.11.2024, під час перевірки наявності особового складу у місці розташування підрозділу була виявлена відсутність військовослужбовця старшого оператора 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 4-го батальйону оперативного призначення, солдата ОСОБА_5 . На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідоме, пошукові дії бажаного результату не принесли (а.с.86);

- рапортом від 02.12.2024, тимчасово виконуючого обов`язки командира 4-го батальйону оперативного призначення, майора ОСОБА_10 , з доповіддю, що старший оператор 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 4-го батальйону оперативного призначення, солдат ОСОБА_5 , 21.11.2024 самовільно залишив місце служби, станом на 02.12.2024 до місця розташування підрозділу не прибув, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідоме (а.с.87);

- письмовими поясненнями старшого сержанта ОСОБА_7 від 28.11.2024 (а.с. 88-89);

- письмовими поясненнями старшого солдата ОСОБА_11 від 28.11.2024 (а.с.90-91);

- письмовими поясненнями солдата ОСОБА_8 від 02.12.2024 (а.с.92-93);

- Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2024 № 347 «Про зняття з усіх видів забезпечення ОСОБА_5 через самовільне залишення військової частини» (а.с. 94);

- Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2024 № 5122 «Про призначення службового розслідування» (а.с.85);

- висновком службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби старшим оператором 1 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 4 батальйону оперативного призначення ОСОБА_5 (а.с.80-84);

- Довідкою медичної (військової - лікарської) комісії №1164/С від 16.07.2025 (а.с.105).

Показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є послідовними та незмінними, повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами, протоколами слідчих дій, тому суд вважає їх правдивими, що відображають повно та об`єктивно обставини вчинення злочину.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

У суду немає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань свідків, оскільки ці покази узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, а також не суперечать іншим, дослідженим в судовому засіданні, письмовим доказам, що дає змогу суду визнати їх правдивими та такими, що можуть бути покладені в основу вироку для встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підстав для обмов обвинуваченого, судом не установлено.

Оцінивши зібрані та досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 є доведеною, його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд вважає, сукупність вищенаведених доказів у їх взаємозв`язку, безпосередньо досліджених під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, поза розумним сумнівом свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирства, тобто самовільного залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, дії та суб`єктивне ставлення до свого військового обов`язку ОСОБА_5 безпосередньо свідчать про те, що він мав намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а взагалі, жодного наміру повертатися до місця служби не мав, хоча мав таку об`єктивну можливість протягом тривалого часу, безперервно ігнорував обов`язки щодо військової служби. При цьому для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у ОСОБА_5 виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами.

При визначенні ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких, обставини справи, особу обвинуваченого, який свою провину визнав, неодружений, дітей не має, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем реєстрації, його сімейне і матеріальне становище, а також поведінку після скоєного злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 408 КК України, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування до обвинуваченого ст. ст. 69, 75 КК України, судом не встановлено.

Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд вважає, що призначення такого покарання ОСОБА_5 буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

24.07.2025 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_12 щодо ОСОБА_5 на досудовому слідстві було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в наступному неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, речові докази та судові витрати відсутні, арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обраховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 24.07.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , період його знаходження в місцях попереднього ув`язнення з часу затримання 24.07.2025 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення їй копії вироку, до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Вознесенівського

районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1