Справа № 643/1229/26
Провадження № 1-кс/643/1002/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000253 від 23.01.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Слідчим відділом Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000253 від 23.01.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

22.01.2026 до Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 22.01.2025 приблизно о 18:00 в районі будинку №132 по вул. Академіка Павлова у м. Харкові, стався наїзд автомобілем «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, забою потиличної ділянки голови, забою грудної клітини, гематоми правої кисті. (ІТС ІПНП № 3268 від 22.01.2026)

22.01.2026 з 19 год. 30 хв до 20 год. 30 хв. було проведено огляд місця дорожньо - транспортної пригоди вул. Академіка Павлова у м. Харкові, де було виявлено та вилучено автомобіль «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час проведення огляду було вилучено «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів.

Власником та водієм легкового автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , який на момент ДТП перебував за кермом зазначеного транспортного засобу, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , к.т. НОМЕР_2 .

На теперішній час наявні підстави вважати, що у виявленому та вилученому транспортному засобі наявні сліди вчинення кримінального правопорушення.

23.01.2026 вищевказаний транспортний засіб було визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні.

Таким чином існують достатні підстави вважати, що виявлений та вилучений під час проведення огляду місця ДТП транспортний засіб є засобом вчинення кримінального правопорушення, який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, у органу досудового розслідування наявна необхідність у проведенні судової автотехнічної експертизи, з метою встановлення технічного стану вищезазначеного транспортного засобу та з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор клопотання просив задовольнити, оскільки вилучений транспортний засіб буде використаний у кримінальному проваджені в якості речового доказу, з метою його збереження в якості речових доказів та позбавлення можливості його знищення або переховування

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник майна проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити в арешті на належний йому транспортний засіб. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що на теперішній час його транспортний засіб перебуває на штрафному майданчику. Жодного процесуального документа, який би підтверджував законність його вилучення або затримання (протоколу огляду, вилучення чи затримання транспортного засобу) йому вручено не було, з його змістом він не ознайомлений. За таких обставин відсутні належні підтвердження законності перебування транспортного засобу на спеціальному майданчику, що свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону та не може бути підставою для подальшого обмеження його права власності шляхом накладення арешту. Крім того, у провадженні за фактом ДТП транспортний засіб вже фактично вилучений та перебуває під контролем уповноважених органів, що повністю виключає ризики приховування, пошкодження чи відчуження. Огляд транспортного засобу дозволяє зафіксувати всі можливі сліди дорожньо-транспортної пригоди, а отже подальше утримання автомобіля не є процесуально необхідним. Мета, для якої відповідно до КПК України може застосуватися арешт майна, вже досягнута без накладення арешту, а сам арешт за цих умов є необґрунтованим та непропорційним втручанням у його право власності. Клопотання про накладення арешту фактично спрямоване на узаконення вже здійсненого утримання транспортного засобу, що суперечить засадам кримінального процесу. Просив розглянути за його відсутності.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна здійснюється під час огляду, обшуку.

Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використовувалися як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до матеріалів справи 22.01.2025 приблизно о 18:00 в районі будинку №132 по вул. Академіка Павлова у м. Харкові, стався наїзд автомобілем «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, забою потиличної ділянки голови, забою грудної клітини, гематоми правої кисті. (ІТС ІПНП № 3268 від 22.01.2026)

22.01.2026 з 19 год. 30 хв до 20 год. 30 хв. було проведено огляд місця дорожньо - транспортної пригоди вул. Академіка Павлова у м. Харкові, де було виявлено та вилучено автомобіль «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією протоколу огляду від 22.01.2026.

Під час проведення огляду було вилучено «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою м. Харків, вул. Бучми,107.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Постановою слідчого від 23.01.2026 автомобіль «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , який вилучено в ході проведення огляду місця ДТП 22.01.2026 в період часу з 19:30 по 20:30 за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, в районі будинку 132, визнано речовим доказам по кримінальному провадженню № 0000253 від 23.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , який вилучено в ході проведення огляду місця ДТП 22.01.2026 з 19 год. 30 хв до 20 год. 30 хв. по вул. Академіка Павлова у м. Харкові, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Вирішення питання щодо визначення місця зберігання арештованого майна та осіб, відповідальних за його зберігання, покласти на орган досудового розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1