Справа № 357/8366/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 09.01.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із вищою освітою, непрацевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.369-2, ч.1 ст.263 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

В один із днів наприкінці грудня 2024 року громадянин ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Біла Церква, був зупинений для перевірки військово-облікових документів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатом перевірки співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомили йому, що з 17.12.2024 він перебуває в розшуку військовозобов`язаних осіб у зв`язку з тим, що вчасно не оновив військо-облікові дані. Після цього, ОСОБА_6 вручили повістку для прибуття до РТЦК та СП для оновлення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, за результатом якої, скоріш за все, він буде мобілізований.

Через декілька днів після того, він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_4 , що проходить військову службу на посаді офіцера-психолога відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою консультації щодо своїх подальших дій з приводу отримання повістки та перебування у розшуку.

У цей час у ОСОБА_4 , який розумів, що шляхом використання своїх особистих зв`язків із невстановленими службовими особами Генерального штабу Збройних Сил України та однієї з військових частин Збройних Сил України, що розташована на заході України, може організувати процес зняття з розшуку ОСОБА_6 та призов останнього на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами російської федерації, виник протиправний умисел, спрямований на одержання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, який він реалізував за наступних обставин.

Так, в один із днів, але не пізніше 09.01.2025, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, достовірно розуміючи, що ОСОБА_6 підлягає мобілізації, підтвердив останньому свою можливість впливу на службових осіб Генерального штабу Збройних Сил України та тилової військової частини, при цьому повідомив, що за дану «послугу» ОСОБА_6 повинен передати йому неправомірну вигоду.

У свою чергу, ОСОБА_6 , будучи обуреним такими протиправними діями ОСОБА_4 , 09.01.2025, з метою викриття його злочинної діяльності звернувся до правоохоронних органів та в подальшому діяв під їх контролем.

09.02.2025, близько 14 год. 45 хв., ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на одержання від останнього неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, повторно підтвердив йому свою можливість впливу на службових осіб Генерального штабу Збройних Сил України та однієї з військових частин Збройних Сил України, що розташована на заході України, при цьому наголосив на необхідності передачі йому за таку «послугу», неправомірної вигоди у ще не визначеному розмірі, після чого ОСОБА_6 буде призвано на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами російської федерації.

Після цього, 28.02.2025, близько 17 год. 40 хв., ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_6 на автомобільній парковці за адресою: АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій умисел на одержання для себе неправомірної вигоди від останнього за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави при його призові до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами російської федерації, повідомив останньому про деталі проходження служби в такій військовій частині.

Також, 28.02.2025, близько 17 год. 40 хв., ОСОБА_4 під час телефонної розмови з ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел на одержання для себе неправомірної вигоди від останнього за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави при його призові до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами російської федерації, повідомив останньому про необхідність передачі йому неправомірної вигоди в розмірі 10000 доларів США за вплив на прийняття рішення службовими особами Генерального штабу Збройних Сил України та однієї з військових частин Збройних Сил України, що розташована на заході України, щодо його, ОСОБА_7 , призову для проходження служби в одній з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами російської федерації.

Також, 03.03.2025, близько 10 год. 15 хв., ОСОБА_4 під час телефонної розмови з ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел на одержання для себе неправомірної вигоди від останнього за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, при його призові до тилової військової частини Збройних Сил України, повторно роз`яснив останньому порядок його, ОСОБА_6 , призову для проходження служби в одній з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами російської федерації, та уточнив наявність нього грошових коштів для передачі йому в якості неправомірної вигоди.

11.03.2025, близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_6 на автомобільній парковці за адресою: АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій умисел на одержання для себе неправомірної вигоди, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення, одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 10 000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на вказану дату становить 412 870, 00 грн, за вплив на прийняття рішення службовими особами Генерального штабу Збройних Сил України та однієї з військових частин Збройних Сил України, що розташована на заході України, щодо його, ОСОБА_6 , призову на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами російської федерації, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.369-2 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Крім того, ОСОБА_4 наприкінці 2022 року у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, знайшов, і таким чином незаконно придбав, предмет, схожий на гранату, РГД-5, із маркуванням на корпусі трикутник в трикутнику 190-79-Т, та підривач до ручних уламкових гранат УЗРГМ 2, із маркуванням на зовнішній стороні важеля «УЗРГМ - 2 176-79 583», які, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно переніс до місця своєї роботи, а саме: службового кабінету з табличкою «офіцер-психолог» ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , де почав незаконно їх зберігати в обмеженому доступі в камуфльованому рюкзаку військового типу, без передбаченого законом, дозволу.

11.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 10.03.2025 по справі № 757/1118425-к проведено обшук в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якого в службовому кабінеті офіцера психолога ОСОБА_4 , а саме в камуфльованому рюкзаку військового типу виявлено та вилучено корпус ручної уламкової гранати РГД-5, із маркуванням на корпусі трикутник в трикутнику 190-79-T, та підривач до ручних уламкових гранат УЗРГМ 2, з маркуванням на зовнішній стороні важеля «УЗРГМ 2 176-79 583», які ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Указаний промислово-виготовлений уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2 є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до бойових припасів. Також, зазначений промислово-виготовлений, споряджений вибуховою речовиною, корпус ручної осколкової гранати РГД-5, до вибухових пристроїв та бойових припасів не відноситься, є конструктивно-оформленим зарядом вибухової речовини.

При конструктивному поєднанні в єдину конструкцію наданого на дослідження промислово-виготовленого, уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2, із наданим на дослідження промислово-виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною, корпусом ручної осколкової гранати РГД-5, що передбачено їх конструктивними особливостями і призначенням, вони утворюють наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та бойовим припасом.

Наданий на дослідження промислово-виготовлений уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2 придатний до вибуху і створення вибухового імпульсу для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини.

Вибухова речовина, якою споряджено наданий на дослідження промислово-виготовлений корпус ручної осколкової гранати РГД-5, придатна до вибуху при застосуванні відповідного засобу детонування.

Наступальна осколкова ручна граната РГД-5, яка утворилася при конструктивному поєднанні в єдину конструкцію наданого на дослідження промислово-виготовленого, уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2, із наданим на дослідження промислово-виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною, корпусом ручної осколкової гранати РГД-5, що передбачено їх конструктивними особливостями і призначенням, придатна до вибуху

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.369-2 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.369-2 КК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.369-2 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.369-2 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та додатково пояснив, що він обіймав посаду офіцера-психолога відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , вибуховий пристрій був придбаний ним 11.12.2022. Окрім цього, він отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 10 000 доларів США з метою домовитись щодо проходження ОСОБА_6 військової служби в тиловій військовій частині на західній Україні, яка не приймає безпосередню участь у бойових діях, за напрямком ІТ. Мотивом вчинення вказаних дій стало те, що 02.01.2025 його донька була госпіталізована до лікарні, а згодом з`ясувалось, що вона має вади серця та потребує дороговартісної операції.

2.4. Дослідження доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема, довідка про витрати на проведення експертизи, ухвала Печерського районного суду м.Києва від 03.04.2025, постанова про визнання речовими доказами від 11.03.2025, квитанція про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження від 21.04.2025, постанова про визнання речовими доказами від 11.03.2025, накладна (вимога) № 25ЦОП-10/-526 від 06.03.2025, квитанція про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження від 21.04.2025, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.03.2025, довідка ТУ ДСА України в м.Києві від 13.03.2025 № 202-з/25.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано довідку Державної міграційної служби України щодо ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, та документи, які свідчать, що обвинувачений має постійне місце проживання, характеристика за місцем проживання відсутня, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина з інвалідністю), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, раніше не судимий, на момент скоєння кримінальних правопорушень обіймав посаду офіцера-психолога ІНФОРМАЦІЯ_7 , за місцем проходження служби характеризується негативно.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.369 КК України, а саме у придбанні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу; одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння скоєно обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.1 ст.263 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки, за ч.2 ст.369 КК України, з урахуванням положень ч.2 ст.53 КК України штраф у розмірі 24 287 (двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят сім) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 412 879 грн (чотириста ).

Захисник просив призначити покарання з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, серед яких одна дитина з інвалідністю. Також зауважив, що при призначенні покарання за ч.2 ст.369-2 КК України не підлягають застосуванню положення ч.2 ст.53 КК України, оскільки відсутня майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням, отриманий внаслідок вчинення кримінального правопорушення дохід, а тому просив призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (тридцять чотири тисячі гривень), який виконувати самостійно, за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

Обвинувачений підтримав думку захисника щодо призначення покарання та додатково зазначив, що жалкує щодо вчинених кримінальних правопорушень, злочини було скоєно внаслідок збігу тяжких життєвих обставин. З 11.11.2025 він знятий з обліку Центру зайнятості, доходи його родини наразі складаються із соціальних виплат на дитину з інвалідністю та багатодітної родини.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходити з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, особу винного, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, серед яких одна дитина з інвалідністю, непрацевлаштований, раніше не судимий, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих.

З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.

Так, за ч.1 ст.263 КК України суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки зі звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, а також покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, при призначенні покарання за ч.2 ст.369-2 КК України, суд виходить з тих обставин, що санкцією ч.2 ст.369-2 КК України, за вчинення цього кримінального правопорушення, передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положенням ч.2 ст.53 КК України передбачено, що розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу

Судом встановлено, що розмір фактично отриманої засудженим неправомірної вигоди становив 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.03.2025 становило 412 870 грн (чотириста дванадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень), відтак, призначення покарання у виді штрафу за скоєння даного правопорушення в межах санкції ч.2 ст.369-2 КК України суперечить положенням ч.2 ст.53 КК.

З огляду на викладене, за ч.2 ст.369-2 КК України суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 24 287 (двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят сім) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 412 879 грн (чотириста дванадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень).

Дана позиція узгоджується із висновками викладеними в постанові колегії суддів першої судової палати ККС ВС від 12.11.2024 №607/18731/23.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено, враховуючи обмеження визначені в даній статті щодо випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що 11.03.2025 ОСОБА_4 затримано на підставі ст.208 КПК України, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 13.03.2025 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_8 з одночасним визначенням розміру застави. 13.03.2025 заставодавцем ОСОБА_11 внесено грошові кошти в сумі 30 280 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) в якості застави щодо ОСОБА_4 . З огляду на викладене, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_4 необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 11.03.2025 по 13.03.2025 у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Окрім цього, відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено, застава підлягає поверненню заставодавцю.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи (висновок експерта від 21.03.2025 № СЕ-19/111-25/16083-ВТХ) у сумі 4775,40 грн (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень 40 копійок) документально підтверджені, тому вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Окрім того, керуючись приписами ч.4 ст.174 КПК України щодо вирішення одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, питання про скасування арешту майна, зокрема, у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вбачає підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 03.04.2025.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.ст. 70, 75, 76, 263, 369-2 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 24 287 (двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят сім) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 412 879 грн (чотириста дванадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень).

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки та штрафу в розмірі 24 287 (двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят сім) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 412 879 грн (чотириста дванадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень), який на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком 1 (один) рік.

Згідно зі ст.76 КК України покласти ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Згідно з ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто 14.11.2025.

Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.

Речові докази у кримінальному провадженні:

?мобільний телефон Samsung Galaxy A52s IMEI: НОМЕР_1 з встановленими картками мобільних операторів номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , який відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 11.03.2025 та квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження від 21.04.2025 зберігається при матеріалах кримінального провадження повернути ОСОБА_4 ;

?предмети, схожі на грошові кошти в сумі 200 (двісті) доларів США (дві купюри номіналом по 100 доларів США серії АВ09569585L та KF59801878А), які відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 11.03.2025 зберігаються при матеріалах кримінального провадження повернути ОСОБА_6 ;

?імітаційні засоби купюр номіналом 100 (сто) доларів США в кількості 98 (дев`яносто вісім) штук серії КВ14859854М, які відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 11.03.2025 зберігаються при матеріалах кримінального провадження повернути державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України».

На підставі ч.11 ст.182 КПК України після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 30 280 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень), внесені в якості застави щодо ОСОБА_4 на підставі ухвали Печерського районного суду м.Києва від 13.03.2025 (ЄУНСС 757/11764/25-к, провадження № 1-кс-12225/25).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення експертизи (висновок експерта від 21.03.2025 № СЕ-19/111-25/16083-ВТХ) у сумі 4775,40 грн (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень 40 копійок) на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 03.04.2025 (ЄУНСС 757/13039/25-к, провадження № 1-кс-13275/25).

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.03.2025 по 13.03.2025 включно, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1