Справа № 565/222/26
Провадження № 1-кс/565/90/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м.Вараш

Слідчий суддя Вараського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області клопотання слідчого СВ Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006942 від 19 червня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володимирець, Рівненської області, громадянина України, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією курсанта 1-ї роти, 2-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

30 січня 2026 року до Вараського міського суду Рівненської області надійшло клопотання слідчого СВ Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006942 від 19 червня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим відділом Вараського РВП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006942 від 19 червня 2025 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді курсанта 1-ї роти, 2-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, із метою ухилитися від військової служби, 12 квітня 2025 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в АДРЕСА_2 , та у період часу з 12 квітня 2025 року по 06 січня 2026 року був відсутній на службі перебуваючи поза межами вказаної військової частини, проводив службовий час на власний розсуд, за місцем проживання в м.Вараш, Рівненської області, де продовжував вчиняти кримінальне правопорушення до 06 січня 2026 року коли прибув до Вараського районного відділу поліції в м.Вараш, Рівненської області, чим припинив вчинення вказаного злочину.

29 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

29 січня 2025 року, о 20 год. 28 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_7 від 28 травня 2025 року, про самовільне залишення солдатом ОСОБА_5 розташування військової частини НОМЕР_1 ;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 4405 від 12 квітня 2025 року про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 ;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 4692 від 17 квітня 2025 року про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 ;

- актом службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 з поясненнями командира 1-ї навчальної роти, 2-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , та інструктора 1-ї навчальної роти, 2-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 ;

- витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №94 від 31 березня 2025 року про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 для проходження базової загальновійськової підготовки та №77 від 12 квітня 2025 року про виключення з продовольчого забезпечення з 13 квітня 2025 року;

- доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 від 12 квітня 2025 року №1123, про самовільне залишення солдатом ОСОБА_5 , розташування військової частини НОМЕР_1 ;

- рапортом командира 2-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_5 ;

- медичною характеристикою на військовослужбовця, солдата ОСОБА_5 про відсутність звернень для надання стаціонарного та амбулаторного лікування;

- поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щодо виявлення факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 ;

- письмовим повідомленням про підозру ОСОБА_5 , від 29 січня 2026 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- протоколом затримання ОСОБА_5 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України від 29 січня 2026 року;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 вимоги клопотання підтримали та з викладених у ньому обґрунтувань просили суд його задовольнити, вбачаючи для цього достатні підстави.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати менш обтяжливий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому, ОСОБА_5 вказав, що винуватість у інкримінованому йому злочині визнає повністю, а захисник зауважила, що підозрюваний ОСОБА_5 допомагає батькові у вихованні та утриманні сестер, не має на меті ухилятися від слідства та суду, має намір повернутися до Збройних Сил України.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши додані до клопотання матеріали та докази, дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частина 5 статті 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Разом з тим, частиною 8 ст.176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, правильність кримінально-правової кваліфікації діяння потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 дійшов висновку, що причетність вказаної особи до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою мірою для даної стадії кримінального провадження доводиться доказами, що долучені до клопотання та обґрунтовані прокурором у судовому засіданні.

Обираючи ОСОБА_5 запобіжний захід, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується наданими до клопотання доказами, тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, враховує наявність достатніх підстав вважати, що існуює ризик, передбачений п.1, ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, та враховуючи вимоги ч.8 ст.176 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, дійшов висновку про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, згідно абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

За таких обставин, з огляду на положення абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати розмір застави для ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Керуючись статтями 177, 183, 193, 194, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006942 від 19 червня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 58 (п`ятдесят вісім) діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 28 березня 2026 року.

Ухвала слідчого судді діє до 28 березня 2026 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали покласти на Вараський РВП ГУНП в Рівненській області, роту конвойної служби ГУНП в Рівненській області та ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суд ОСОБА_1