ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000646 від 08 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025року задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, в умовах гауптвахти на строк до 17 жовтня 2025 року включно.

Визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та невмотивованою. Зазначає, що ризики, передбачені п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені: відсутні докази наміру впливати на свідків, ризик перешкоджання дублює інші, а ризик вчинення нового злочину необґрунтований і пов`язаний лише зі статусом військовослужбовця. Вказує, що єдиною підставою для тримання під вартою суд визнав тяжкість злочину та можливе покарання, що є лише припущенням і не підтверджено доказами. Наголошується, що тримання під вартою є винятковим заходом і застосовується лише за доведеності неможливості використання більш м`яких заходів, чого прокурор не довів. Посилається на Конституцію України, Європейську конвенцію з прав людини та практику ЄСПЛ, відповідно до яких тяжкість покарання не може бути самостійною підставою для арешту, а ризики повинні бути доведені. Вказує, що суд не врахував особу підозрюваного та докази захисту: ОСОБА_10 добровільно пішов служити, самовільне залишення частини пов`язане з діями командирів, він намагався поновитися на службі, проживав за місцем реєстрації, займався підприємницькою діяльністю, мав сім`ю і соціальні зв`язки, не переховувався. Вказує, що підозрюваний не отримував повісток, хоча орган досудового розслідування міг повідомити його телефоном або електронною поштою, адреса і контакти були відомі. Вказує, що у 2024 році у Горбатенка народився син, він залишався в місті проживання та відкрито вів діяльність. Це свідчить про відсутність наміру переховуватися. Вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки докази захисту не враховано, а доводи сторони обвинувачення не підтверджені. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону на момент розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг захисників підозрюваного, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, по даному кримінальному правопорушенні слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000646 від 08 вересня 2022 року за фактом дезертирства, тобто самовільного залишенні військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно клопотання ОСОБА_6 ,є старшим солдатом, військовослужбовцем, гранатометником військової частини НОМЕР_1 . 30 червня 2022 року самовільно залишив місце служби в районі АДРЕСА_1 , щоб ухилитися від військової служби, до 19 серпня 2025 року, доки не був затриманий слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) ТУ ДБР у м. Краматорську, відповідно до вимог ст. 208 КПК України, в м. Дніпро.

19 серпня 2025 року о 17:00 год. ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 207, 208 КПК України.

19 серпня 2025 року о 18:56 год. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Висновки слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за обставин, викладених у повідомленні про підозру, а також щодо наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, є законними, обґрунтованими та підтвердженими матеріалами, доданими до клопотання слідчого.

Ці висновки ґрунтуються на допитах свідків, акті службового розслідування та інших доказах, зібраних під час досудового розслідування, які в сукупності отримали повну й належну оцінку в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що органом досудового розслідування в судовому засіданні в суді першої інстанції доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 408 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом матеріали які характеризують підозрюваного, є безпідставними та спростовуються оскаржуваною ухвалою. Судом оцінено в сукупності такі обставини: достатню обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному (у разі встановлення його вини) за кримінальне правопорушення, а також особу підозрюваного та стан його здоров`я.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів в матеріалах провадження про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки і клопотання слідчого, і оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, ризик переховування від органів досудового розслідування є обґрунтованим достатньою мірою, оскільки у разі доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину, йому буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що є свідомим для підозрюваного і може спонукати його до переховування.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував особу підозрюваного та докази сторони захисту, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження й оскаржуваною ухвалою.

Слідчий суддя надав належну оцінку всім поданим сторонами доказам, у тому числі особі підозрюваного, його сімейному стану, наявності соціальних зв`язків та стану здоров`я. Разом із тим суд обґрунтовано виходив із сукупності таких обставин наявності достатньої обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тяжкості покарання, яке може бути призначене у разі доведення вини, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, яким не можна запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний не переховувався, мав сім`ю, займався підприємницькою діяльністю та намагався поновитися на службі, не спростовують висновків суду.

Слід зазначити, що більшість із наведених апелянтом обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, однак вони не стали для підозрюваного моральними запобіжниками при ухваленні рішення самовільно залишити місце служби на тривалий період.

Відтак, зазначені доводи не можуть свідчити про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і не дають підстав вважати, що у разі звільнення з-під варти підозрюваний утримається від протиправної поведінки чи ухилення від правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У судовому засіданні прокурорами доведено, що більш м`який запобіжний захід обраний ОСОБА_9 на даній стадії кримінального провадження не міг запобігти встановленим ризикам. Оскільки вони не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, на що вказують особистість підозрюваного, а також суворість покарання за кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Також судом вірно враховано вимоги ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суддя при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом. Між тим, положення ч. 3 ст. 176 КПК України зобов`язує суддю насамперед розглянути можливість застосування менш суворих заходів, ніж позбавлення волі.

Так, слідчим суддею, було додержано вищевказані норми закону та застосовано до підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з наведенням в оскарженій ухвалі відповідних мотивів.

Колегія суддів, оцінив всі обставини справи, особу підозрюваного ОСОБА_9 відомості що характеризують його як особу, приходить до висновку, що підстав для застосування стосовно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не має, так як він не зможе забезпечити запобіганню встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, ухвала слідчого судді суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 408, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 від 08 вересня 2022 року, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді