ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1911/25 Справа № 932/3401/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Кривий Ріг

15.10.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23.09.2025р., якою щодо обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.10.2025р. із визначенням розміру застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840 грн.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді щодо підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.10.2025р., визначено розмір застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 90 840грн..

Із ухвалою суду першої інстанції не погодився захисник ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала суду першої нітрації є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим належним чином не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та слідчий суддя належним чином вказані ризики не перевірив,

- вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, та визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного, тому її можливо встановити у розмірі 20 розмірів прожитковий мінімумів для працездатних осіб;

- вважає, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя першої інстанції не застосував стандартів, передбачених практикою ЄСПЛ, викладеній справі "Хайредінов проти України";

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного цілодобовий домашній арешт, визначити розмір застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Про дату, час та місце судового розгляду підозрюваний повідомлений належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні не подав.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання органу досудового застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України встановив достатність підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, а саме факт оголошення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з проходженням військової служби під час мобілізації, а саме у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, та встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існують у зв`язку із процесуальним статусом підозрюваного, з урахуванням фактичних обставини справи та відомостей про особу підозрюваного.

Свої висновки про необхідність застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції обґрунтував на підставі сукупності доказів, які надані органом досудового розслідування разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу, врахував сукупність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення клопотання слідчого та відповідно до вимог ст.ст. 182, 183 КПК України вважав можливим визначення розміру застави, який можливий до внесення щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції із рішенням суду першої інстанції погоджується, та вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є підтвердженими, та встановив неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що слідчий суддя, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для застосування підозрюваному строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини справи, відомості про його особу, погоджується із рішенням слідчого судді першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався орган досудового розслідування, встановив їх наявність, та погоджується із висновками слідчого судді першої інстанції щодо їх існування.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою один із вагомих заходів забезпечення кримінального провадження. Цей превентивний, забезпечувальний захід, спрямований на недопущення можливої протидії з боку підозрюваного, обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, є ефективним засобом коригування неправомірної поведінки зазначених учасників кримінального судочинства.

Обмежуючи конституційні права підозрюваного у вчиненні злочину, запобіжний захід виконує позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріально-правовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Слід наголосити, що за допомогою запобіжних заходів забезпечується особиста участь підозрюваного у кримінальному судочинстві, його неухилення від кримінального переслідування, застосування до нього заходів кримінального покарання і стягнення з нього завданої злочином матеріальної шкоди.

Аналіз ст. 177 КПК України вказує, що «ризик» - це перш за все ймовірність небажаної поведінки, та визначення «ризиків» полягає у передбаченні небажаної, для всебічного дослідження даного провадження, поведінки обвинуваченої та запобіганні такої поведінки через застосування відповідного запобіжного заходу судом.

Отже з урахуванням викладеного слід наголосити, що ризики з боку підозрюваного слід розцінювати як його небажану, ймовірну поведінку, з метою у будь який спосіб перешкодити встановленню істини у справі для прийняття відповідного рішення судом.

Враховуючи наведені вище доводи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки відсутнє належне обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наміру підозрюваного вчинити наведені вище ризики, є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги захисника, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, та визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного, тому її можливо встановити у розмірі 20 розмірів прожитковий мінімумів для працездатних осіб, також не є слушними, оскільки відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті. Тому у разі звернення органу досудового розслідування із відповідним клопотанням про застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції не може прийняти іншого рішення, ніж застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою. Виключенням можна розглядати лише відмову у застосуванні запобіжного заходу, проте у даному випадку судом першої інстанції такі обставини не встановлені.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою чи зменшення розміру застави із її визначенням у мінімальній межі, не узгоджується із вимогами КПК України та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і запобігти ризикам, пов`язаним із звільненням його з-під варти, тому доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23.09.2025р., якою підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.10.2025р. із визначенням розміру застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840грн. - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23.09.2025р., якою підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.10.2025р. із визначенням розміру застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: