Провадження № 1-кп/161/407/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001887 від 01 липня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з незакінченою вищою освітою, одруженого, на утриманні перебуває малолітня дитина: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 01 липня 2025 року, близько 15 год 30 хв, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Seat Leon» р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку №16, по просп. Відродження, у м. Луцьку, Луцького району, Волинської області, у напрямку руху від просп. Молоді до вул. Рівненської, всупереч вимогам п.п. 2.3. (б), 10.1., 12.1., 18.1. та 18.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), проявив безпечність та неуважність, неправильно урахував дорожню обстановку, а саме, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу перед яким зменшив швидкість, виконуючи поворот ліворуч транспортний засіб, що рухався в попутному напрямку, не зменшив швидкість аж до зупинки, розпочав та виконав перестроювання, змінивши смугу руху праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, продовжуючи рух не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка переходила проїжджу частину з права на ліво відносно руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді зламу кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку із крововиливами під оболонки, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, синців голови, верхніх та нижніх кінцівок, що спричинили смерть останньої, яка настала о 06 год 50 хв. 11 липня 2025 року.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3. (б), 10.1., 12.1., 18.1. та 18.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями): п. 2.3. (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

За таких обставин, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні необережних дій, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та дані його дії кваліфікує, як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушення (злочині), передбаченому ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця і часу та наслідків, що настали, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що він дійсно, 01 липня 2025 року, близько 15 год 30 хв, керуючи транспортним засобом марки «Seat Leon» р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку №16, по просп. Відродження, у м. Луцьку, Луцького району, Волинської області, у напрямку руху від просп. Молоді до вул.Рівненської, в порушення правил дорожнього руху здійснив перестроювання перед пішохідним переходом, та продовжив рух далі не переконавшись, що на останньому відсутні пішоходи, і як наслідок здійснив наїзд на пішохода, яка в результаті чого зазнала тілесні ушкодження та через деякий час померла в лікарні. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати, зазначаючи про добровільне відшкодування частково завданих збитків потерпілій стороні та повне лікувальній установі.

Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме те, що правопорушення вчинено з необережності, грубість порушення Правил дорожнього руху, що є наслідком спричинення надалі смерті потерпілої, інформацію про стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться і за допомогою до них не звертався, його молодий вік, наявність на утриманні малолітньої дитини, відомості про те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, разом з тим, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, у тому числі, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, думку самої потерпілої, викладену в заяві, яка виключно наполягала на призначені судом останньому суворого покарання.

З урахуванням наведеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, в межах санкції частини статті, за якою він засуджується у виді позбавлення волі ближче до мінімального покарання, з позбавленням права керування транспортними засобами на максимальний визначений строк.

При цьому, підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не знаходить.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

До початку судового розгляду представник потерпілої ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 подала в суд цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, витрат на професійну правову допомогу.

Свої позовні вимоги представник потерпілої обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП, що відбулось 01 липня 2025 року її довірителька ОСОБА_9 втратила єдину доньку ОСОБА_8 , остання, після отриманих травм, померла в закладі охорони здоров`я, так і не приходячи до свідомості. Враховуючи вищевказане, а також зважаючи на відсутність з боку обвинуваченого щирого каяття, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 4904000 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн.

В судовому засіданні представник потерпілої (цивільного позивача) підтримала поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , при цьому уточнили його в частині стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 4804000 грн., враховуючи добровільне відшкодування останнім моральних збитків в розмірі 100000 грн. в ході судового розгляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , заявлений до нього цивільний позов визнав частково, вказуючи на те, що заявлений до нього розмір морального відшкодування є занадто обтяжливим, а витрати на правову допомогу визнав в повному обсязі.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення уточнених позовних вимог до ОСОБА_3 , з наступних підстав.

Відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Беручи до уваги вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , на підставі вимог ст. 1167 ЦК України, суд враховує матеріальний стан відповідача, часткове добровільне відшкодування останнім моральної шкоди в розмірі 100000 грн. в ході судового розгляду, вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілої та її родини, інші обставини справи, ступінь вини обвинуваченого, у тому числі і те, що злочин вчинено з необережності, та вважає, що слід стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 1350000 грн., а тому цивільний позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Водночас, позовна вимога в частині стягнення з ОСОБА_3 витрат на правову допомоги підлягає до повного задоволення і стягненню з нього на користь потерпілої ОСОБА_9 таких витрат в розмірі 20000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

У відповідності до вимог ст.ст. 100, 122, 174 КПК України суд вирішує долю речових доказів та приймає рішення по питанню процесуальних витрат за проведення судових експертиз, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в повному обсязі та питання скасування арешту, накладеного на майно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 128, 368, 370 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 1350000 (один мільйон триста п`ятдесят тисяч) грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Речові докази: відеозапис на оптичному диску - залишити при матеріалах кримінального провадження; автомобіль марки «Seat Leon» р.н.з. НОМЕР_1 повернути за належністю ОСОБА_3 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2025 року, а саме, на автомобіль марки «Seat Leon» р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , яким на момент події керував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 витрати пов`язані із надання правової допомоги в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення інженерно-транспортної експертизи у розмірі 7131 (сім тисяч сто тридцять одну) грн. 20 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1