Справа № 153/967/25
Провадження №11-кп/801/972/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

представника

потерпілого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000195, внесеного до ЄРДР 21.10.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушка Камянського району Республіка Молдова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, із середньою спеціальною освітою, працюючого трактористом-механіком ПрАТ «ПК Поділля», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Вирішено питання з цивільним позовом.

В С Т А Н О В И В:

За вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за таких обставин.

24.06.2025 приблизно о 19:00 год., ОСОБА_10 зустрівся із ОСОБА_7 на вул.Центральній в с.Довжок Могилів-Подільського району Вінницької області з метою вирішення особистого конфлікту. Під час зустрічі між ними розпочалась словесна суперечка, в ході якої у ОСОБА_10 виник умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Реалізуючи вказаний протиправний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, кулаком своєї правої руки наніс ОСОБА_7 три удари по голові з лівої сторони. Від даних ударів ОСОБА_7 впав на землю та коли знаходився на землі, ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел до кінця, своєю правою ногою наніс ОСОБА_7 ще три удари по голові зліва.

У результаті нанесення зазначених ударів ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва, забійної рани лобу зліва та гематоми обох повік зліва. Відповідно до висновку експерта №45 від 25.06.2025 зазначені тілесні ушкодження виникли 24.06.2025 в результаті дії тупого(их) твердого(их) предмету(ів), до яких відносяться руки і ноги людини, у тому числі: 1) тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які призвели до довготривалого розладу здоров`я більше як 21 доба, які не є небезпечними для життя потерпілого; 2) тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобу відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості, які призвели до короткочасного розладу здоров`я більше як на 6 діб, але не менше як 21 доба; 3) тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погодившись із даним судовим рішенням захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025 у частині цивільного позову, ухвалити новий вирок яким відмовити у задоволенні цивільного позову в рамках стягнення моральної, матеріальної шкоди, а також витрат пов`язаних із професійною правовою допомогою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що вирішуючи заявлений цивільний позов, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та допустив істотні порушення норм матеріального й процесуального права.

Зокрема, захисник зазначає, що суд безпідставно визнав доведеними матеріальні витрати потерпілого у сумі 85 171 грн. При цьому потерпілий не надав суду належних доказів на підтвердження понесених витрат: відсутні виписки зі стаціонарних чи амбулаторних карток, рентгенівські знімки, план лікування, операційні листи, що підтверджували б проведення медичних втручань у зв`язку з отриманими ушкодженнями. Таким чином, заявлені витрати не перебувають у належному причинному зв`язку з наслідками кримінального правопорушення, а тому не підлягають відшкодуванню.

Крім того, до матеріалів справи були долучені квитанції, зокрема на суму 32 321 грн, у яких потерпілий взагалі не зазначений як платник. Відтак, дані документи не можуть бути належним підтвердженням понесених витрат і суд не мав підстав враховувати їх при ухваленні рішення.

Щодо відшкодування моральної шкоди, захисник наголошує, що суд першої інстанції визначив її розмір у сумі 30 000 грн без належного дослідження та оцінки характеру, глибини й тривалості душевних та фізичних страждань потерпілого, їх впливу на його звичайний уклад життя. Вирок не містить мотивів, які б свідчили про розумність та справедливість саме такого розміру відшкодування. На думку апелянта, визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним, необґрунтованим і не відповідає вимогам ст. 23, 1167 ЦК України.

Також безпідставним, на переконання сторони захисту, є врахування судом витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн. Захисник вказує, що хоча між потерпілим і адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги, однак до суду не подано належних доказів, які б підтверджували фактичний обсяг і характер наданих послуг, а також їх вартість у межах даного кримінального провадження. Таким чином, заявлені витрати на правничу допомогу не доведені належними і допустимими доказами та не підлягають стягненню.

У сукупності ці обставини, на думку захисника ОСОБА_9 , свідчать про безпідставність задоволення цивільного позову потерпілого навіть частково. Суд першої інстанції дійшов передчасних і необґрунтованих висновків, що стало наслідком порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора, представника потерпілого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення даної апеляційної скарги, позиції захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які просили апеляційну скаргу задовільнити, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025 суду відповідає.

Захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , у апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не у повній мірі дослідив усі обставини справи.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що 24.06.2025 приблизно о 19:00 год. у с. Довжок Могилів-Подільського району Вінницької області між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 виник конфлікт, у ході якого обвинувачений умисно наніс останньому численні удари руками і ногами по голові. Внаслідок цих дій потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи, забійної рани лобу та гематом обох повік.

Згідно з висновком експерта №45 від 25.06.2025, перелом щелепи відноситься до середнього ступеня тяжкості, який спричинив тривалий розлад здоров`я понад 21 добу, що підтверджує кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України. Суд першої інстанції, розглянувши поданий цивільний позов, дійшов висновку про часткове його задоволення, що відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону. Доводи захисту про відсутність належних доказів понесених витрат є безпідставними з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, дійшла до висновку, що у вироці вірно зазначено, що потерпілий надав до суду квитанції, чеки та інші документи, які підтверджують витрати на лікування, що включали оплату медичних препаратів, консультацій та діагностичних обстежень, що і є предметом майнової шкоди.

Суд першої інстанції дослідив ці докази, оцінив їх у сукупності з показаннями потерпілого та матеріалами кримінального провадження, і зробив обґрунтований висновок про наявність причинного зв`язку між витратами та наслідками кримінального правопорушення.

Сам факт отримання потерпілим перелому нижньої щелепи, підтвердженого висновком судово-медичної експертизи, об`єктивно свідчить про необхідність медичного втручання та здійснення комплексу лікувальних заходів, спрямованих на усунення наслідків травми. Така травма потребує не лише первинної допомоги, а й тривалого відновлювального лікування, що неминуче тягне за собою матеріальні витрати, пов`язані з діагностикою, придбанням лікарських засобів та проведенням медичних процедур.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наданої потерпілим квитанції (а.с. 2022) лише один із ключових елементів лікування набір для остеосинтезу нижньої щелепи, який є спеціальним медичним комплектом для фіксації кісткових уламків за допомогою металевих пластин та гвинтів, необхідних для зрощення перелому та відновлення анатомічної цілісності кістки, коштував 52 100 грн.

Факт придбання зазначеного набору підтверджує не лише наявність серйозних ушкоджень у потерпілого, а й значний обсяг витрат, які безпосередньо зумовлені кримінальним правопорушенням, вчиненим обвинуваченим. Це спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів матеріальної шкоди.

Більше того, доводи захисту щодо квитанцій, де не зазначено прізвище потерпілого, не можуть бути прийняті судом, оскільки такі документи оцінюються не ізольовано, а в сукупності з іншими доказами. В даному випадку витрати підтверджуються як низкою квитанцій, так і поясненнями потерпілого про оплату послуг, пов`язаних із його лікуванням.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер і тривалість фізичних та душевних страждань потерпілого, необхідність тривалого лікування, обмеження у повсякденному житті та соціальних контактах, що настали внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п.9 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Дана позиція зазначена, зокрема, і у постанові Верховного Суду у справі № 709/1173/17 (провадження № 51-875км19) було викладено таку правову позицію розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Колегія суддів також враховує висновок ВП ВС від 16.12.2020 № 752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Крім того, варто зазначити, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що розмір моральної шкоди у сумі 30 000 грн є співмірним із завданими стражданнями та відповідає засадам розумності та справедливості. Зазначене узгоджується з положеннями ст. 23, 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від відшкодування матеріальних збитків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з першою інстанцією, та критично ставиться до позиції захисту щодо необґрунтованості відшкодування витрат на правничу допомогу. Потерпілим було надано до суду договір про надання правничої допомоги та квитанції, які підтверджують оплату послуг адвоката (а.с. 16-19).

Відповідно до ст. 129 КПК України, такі витрати підлягають відшкодуванню у випадку їх підтвердження належними доказами, що й було зроблено у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, проте не містять переконливих аргументів, які б спростовували їх законність та обґрунтованість.

Суд першої інстанції надав належну оцінку всім доказам, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025 є законним і обґрунтованим, ухваленим із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги захисника безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025, яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4