ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3223/25 Справа № 192/2074/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки хоча за весь період відбування покарання і має п`ять заохочень, втім до нього було також застосовано чотири стягнення, останнє у лютому 2025 року.

Також судом було враховано, що згідно із висновком щодо виправлення засудженого від 25 серпня 2025 року ОСОБА_7 набрав 63 бали, а відтак не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити та звільнити його умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання довів своє виправлення. Посилається на безпідставність врахування судом застосованих до нього стягнень, що були погашені, а також на істотні недоліки системи оцінки виправлення засудженого відповідно до сумарної кількості балів, виставленої суб`єктивно за визначеними критеріями. Зазначає, що судом не враховано, що він має заохочення, приймає участь у виховних заходах та сумлінно ставиться до праці.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_7 з 17.04.2019 року перебуває у місцях позбавлення волі, з 30.12.2021 року відбуває покарання в «Солонянській виправній колонії №21», кінець строку припадає на 13 квітня 2026 року.

За час відбування покарання характеризується посередньою. Працевлаштований в ДУ Солонянська виправна колонія №21 , має 5 заохочень та 4 стягнення.

26 квітня 2024 року комісією Державної установи Солонянська виправна колонія №21 було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні відносно нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення.

Ухвалами Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2023 року та від 28.06.2024 року було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, оскільки, будучи ув`язненим з 2019 року, лише у 2021 році почав отримувати заохочення, які були несистематичними, останнє з них було застосоване до нього 15.07.2025 року. За той самий час засуджений отримав чотири стягнення, з яких три у виді суворих доган. З огляду на викладене у колегії суддів відсутні підстави для висновку про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою на всьому протязі відбування покарання доводить своє виправлення.

Згідно із висновком комісії установи від 25.08.2025 року ОСОБА_7 свого виправленні не довів (а.с. 11-14), характеризуєтьcя посередньо.

Також засуджений ОСОБА_7 є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, що вказує на стійкість його протиправної поведінки. З огляду на викладене досягнення щодо цього засудженого мети кримінального покарання до повного його відбуття має беззаперечно підтверджуватись вагомими обставинами, яких щодо останнього не вбачається.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував те, що він має заохочення, є безпідставними, оскільки вказані обставини самі по собі не є достатньою підставою для задоволення його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені у сукупності всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Посилання апелянта на безпідставність врахування судом застосованих до нього стягнень, що були погашені, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки факт їх застосування має значення для оцінки поведінки засудженого за весь час відбування покарання.

Доводи ОСОБА_7 щодо неправильної оцінки адміністрацією установи ступеня його виправлення колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до його особистої незгоди із вказаною оцінкою.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів свого виправлення, а підстави для застосування умовно-дострокового звільнення в такому випадку відсутні, у зв`язку із чим висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд оцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржену ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4