Справа № 632/1509/25
провадження № 1-кп/632/176/25

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000141 від 18 квітня 2025 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський Харківської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У Златопільському міськрайонному суді Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №№ 0000141 від 18 квітня 2025 року щодо ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор зазначив, що у провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження, завершення судового розгляду потребує належного забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого. При цьому, як підкреслив прокурор, ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені та враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, залишаються актуальними, не зменшились та не відпали.

У своїх поясненнях прокурор звернув увагу, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки усвідомлює реальну можливість призначення йому покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, а саме покарання у вигляді позбавлення волі. На думку сторони обвинувачення, саме ця обставина може спонукати ОСОБА_5 залишити місце свого проживання та уникати участі у подальшому судовому розгляді, у тому числі шляхом виїзду за межі району чи області. Значимість зазначеного ризику підсилюється тим, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, які могли б утримати його від протиправних дій, спрямованих на уникнення правосуддя.

Окремо прокурор наголосив, що триваюча військова агресія проти України створює додаткові ризики та порушує усталений порядок функціонування державних інституцій. У зв`язку з цим на певних територіях держави спостерігається ускладнення реалізації повноважень органів влади та правоохоронних органів, що, своєю чергою, може бути використано особами, які бажають ухилитися від суду. Крім того, в умовах воєнного стану загальна криміногенна обстановка у країні суттєво погіршується, що також підсилює ризики, на які вказує сторона обвинувачення.

Щодо ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення прокурор зазначив, що він підтверджується попередньою поведінкою ОСОБА_5 . Зокрема, обвинувачений уже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за що вироком Златопільського (раніше Первомайського) міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2024 року був засуджений до двох років обмеження волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку один рік. Незважаючи на це, за твердженням прокурора, ОСОБА_5 під час іспитового строку вчинив нові кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263 КК України, при цьому з корисливих мотивів.

Прокурор наголошує, що такі обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого належних стримувальних чинників та демонструють його схильність до протиправної поведінки, що створює об`єктивний ризик повторного вчинення кримінальних правопорушень у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 під час судового розгляду заперечували проти задоволення клопотання, оскільки, на їхню думку, прокурор не довів реального існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заявила клопотання про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При цьому сторона захисту зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 не перешкоджав проведенню досудового розслідування та не має наміру переховуватися від суду. Кримінальні правопорушення він дійсно вчинив після встановлення йому іспитового строку, однак цей факт сам по собі не свідчить, що він продовжуватиме вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки вже зробив відповідні висновки. Тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для обрання такого суворого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Ухвалою слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2025 року щодо ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року, строком застосування до 24 жовтня 2025 року, включно, та ухвалою Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року, строком застосування до 13 грудня 2025 року.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали зокрема достатні підстави вважати, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд, звертає увагу, що обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Отже, на даній стадії судового провадження суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, зокрема, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторно вчинити злочини («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25 квітня 2000 року, заява № 31315/96), Суд наголосив, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Обвинуваченому ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. Санкцією зазначеної статті передбачено покарання від трьох до семи років.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема обґрунтовується: тяжкістю можливого призначення покарання (оскільки реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати людину, вживати всі можливі заходи, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності); відсутністю стабільних міцних соціальних зв`язків і осіб, у тому числі за місцем проживання, де обвинувачений проживав до обрання йому запобіжного заходу.

З матеріалів провадження вбачається, що хоча ОСОБА_5 і має зареєстроване місце проживання, він не має стабільних джерел доходу, не працевлаштований та не має доказів постійного легального заробітку, що свідчить про відсутність економічної прив`язаності до певного місця. Крім того, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, які б забезпечували контроль за його поведінкою та сприяли дотриманню процесуальних обов`язків. Він є неодруженим, неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має, не здійснює піклування про будь-яку особу, що підтверджується зібраними матеріалами.

У сукупності такі дані свідчать про відсутність істотних стримувальних чинників, які могли б гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у тому числі його своєчасну явку до суду, виконання інших процесуальних обов`язків і недопущення дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню.

Водночас зазначені обставини самі по собі можуть слугувати мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду, з огляду на можливість призначення суворого покарання в разі визнання його винуватим. Такий висновок повністю узгоджується з практикою ЄСПЛ, відповідно до якої відсутність соціальних зв`язків, нестабільний спосіб життя, відсутність роботи та сімейних обов`язків є чинниками, що посилюють ризик ухилення від правосуддя. Відтак, суд вважає наявні ризики такими, що не втратили актуальності, а їх інтенсивність виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу.

Суд також бере до уваги загальновідомі обставини, пов`язані з триваючою збройною агресією проти України та запровадженням на всій території держави правового режиму воєнного стану. Нині не всі ділянки державного кордону України перебувають під повним і стабільним контролем української влади, що об`єктивно ускладнює можливість ефективного запобігання незаконному перетину кордону. У таких умовах створюються передумови, за яких особа, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, може спробувати використати прогалини у системі безпеки для втечі з території України.

На переконання суду, обвинувачений, усвідомлюючи реальну можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі, може вдатися до активних дій, спрямованих на ухилення від суду, у тому числі шляхом незаконного перетину державного кордону України. Така поведінка відповідає логіці людських реакцій у ситуаціях, коли особа перебуває під загрозою реального позбавлення волі та не має значущих соціальних, сімейних чи професійних зв`язків, які б її стримували.

Суд також враховує, що в умовах воєнного стану контроль над переміщенням громадян ускладнений, а ризик незаконного залишення території України суттєво підвищується. З огляду на це суд наголошує, що ризик переховування обвинуваченого від суду в сучасних умовах є не лише реальним, а й надзвичайно вагомим та таким, що потребує застосування належних запобіжних заходів для його мінімізації.

Таким чином, суд доходить висновку, що сукупність наведених чинників свідчить про певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, а відтак наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є явно обґрунтованим.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_5 , раніше вчиняв кримінальні правопорушення, за що притягався до кримінальної відповідальності, йому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, з корисливих мотивів, у період іспитового строку, визначеного йому вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2024 року, згідно із яким останній засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, що у сукупності свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінально-протиправних діянь.

Таким чином, аналізуючи викладене, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, суд вважає, що існує певна ступень імовірності наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що під час судового розгляду стороною захисту не було надано відповідної медичної документації про те, що стан здоров`я обвинуваченого є таким, що перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Отже суд доходить висновку, що обставини, які могли б свідчити про можливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не встановлено, а тому клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відомості, що стосуються особи обвинуваченого, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість тримання обвинуваченого під вартою, вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Суд не ігнорує аргументів, наведених стороною захисту, та належним чином їх оцінює у сукупності з іншими матеріалами провадження. Захисник наполягав на тому, що обвинувачений дотримувався процесуальної дисципліни, не створював перешкод під час досудового розслідування та не має наміру уникати судового розгляду. Також зазначалося, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором не доведена належним чином.

Однак, зваживши на всі доводи сторони захисту, суд доходить висновку, що вони не переважають суспільного інтересу. Такий інтерес полягає у повному та всебічному встановленні істини у кримінальному провадженні, забезпеченні безперешкодного та своєчасного судового розгляду, недопущенні будь-яких дій, що можуть ускладнити або затримати виконання процесуальних рішень, а також у гарантуванні належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд підкреслює, що дотримання цих засад є необхідним для реалізації цілей кримінального судочинства та забезпечення справедливості, а тому суспільний інтерес у цій частині має перевагу над наведеними аргументами сторони захисту.

Крім того, вони не спростовують висновків суду щодо існування на цій стадії судового розгляду певного рівня ймовірності спроб обвинуваченого переховуватися від суду або вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відтак, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та їхні доводи не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеного клопотання.

Вирішуючи питання продовження застосування застави у розмірі, який був визначений ухвалою слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2025 року, як альтернатива триманню під вартою, суд приймає до уваги таке.

На час розгляду зазначеного клопотання від сторони захисту не надходило клопотань про зменшення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчим суддею визначено ОСОБА_5 заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 гривень.

Суд зазначає, що розмір застави повинен, головним чином, визначатися із аналізу особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення у випадку неявки обвинуваченого до суду достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.

Зазначений розмір, з урахуванням майнового стану обвинуваченого та його родини, не є явно непомірним для нього. У той же час він є значним та, на думку суду, цілком здатним забезпечити виконання належної процесуальної поведінки з боку обвинуваченого.

Окрім цього, застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка може бути ним внесена у будь-який момент, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, у якому він тимчасово мешкав, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176 - 178, 193, 194, 197, 315, 369 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 від 14 жовтня 2025 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 30 січня 2026 року, включно.

Залишити без змін альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2025 року у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за такими реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249; банк отримувача ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0006674; призначення платежу: застава у справі № 632/1509/25, провадження № 1-кп/632/176/25), до сплину терміну тримання під вартою.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, у якому він тимчасово мешкав, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за кордон.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Златопільського міськрайонного суду Харківської області, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити усно і письмово Златопільський міськрайонний суд Харківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави до 30 січня 2026 року.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Копію ухвали вручити, обвинуваченому, захиснику, прокурору негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою протягом того-ж строку, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя:ОСОБА_1