УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 , від 27.08.2025 про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні №0000301

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 , від 27.08.2025 про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні №0000301.

Скарга Мотивована тим, що Другим слідчим відділом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000301 від 26 травня 2025 року.

За обставин викладених у скарзі, 22 серпня 2025 року представник ОСОБА_4 звернувся до старшого слідчого Другого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 із заявою про залучення ОСОБА_4 до даного кримінального провадження як потерпілого, оскільки самостійно слідчий не визнав заявника потерпілим.

25 серпня 2025 року дану заяву було отримано одержувачем, проте протягом тривалого періоду часу про результат розгляду поданої заяви заявник не був повідомлений.

26 вересня 2025 року представник ОСОБА_4 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві із адвокатським запитом, щодо результату розгляду поданої заяви. Отримано даний запит було отримано 06 жовтня 2025 року, що підтверджується долученими до даної скарги документами.

Лише 03 листопада 2025 року на адресу для кореспонденції представника заявника надійшла відповідь за вих. №46094-25/к/11-03/21341/25 від 13 жовтня 2025 року згідно якої повідомлено, що прийнято рішення про відмову у задоволенні поданої заяви про визнання ОСОБА_4 потерпілим у даному кримінальному провадженні. До даної відповіді було долучено копія постанови від 27 серпня 2025 року, примірник якої заявник своєчасно не отримував та про яку стало відомо лише 03 листопада 2025 року.

Ініціатор скарги зазначає, що вважає постанову необґрунтованою, передчасною, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення. У даній постанові слідчий наводить свої роздуми, щодо наявності у діях будь-яких осіб складу кримінального правопорушення, та того чи можна розцінювати проведення будь-яких слідчих дій у кримінальному провадженні та надання органу досудового розслідування інформації про злочин не можна розцінити як кримінальне правопорушення, що не стосується суті поданої заяви представником ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні. Слідчим жодним чином не обґрунтовано чому ОСОБА_4 не є особою якій внаслідок незаконного кримінального переслідування та неправомірних слідчих дій завдана моральна шкода, а лише зазначено загальні філософські думки щодо складу злочину.

Твердження про те, що "заява ОСОБА_4 про залучення його до провадження як потерпілого не надходила " не відповідає дійсності, оскільки як зазначено в оскаржуваній постанові розглянуто саме заяву представника ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим адвокат ОСОБА_3 просить поновити представнику ОСОБА_4 строк на оскарження постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 27 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000301 від 26 травня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні; постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 27 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000301 від 26 травня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні скасувати; визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000301 від 26 травня 2025 року.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась з`явився будучи належним чином повідомлена. Враховуючи, що для розгляду вказаної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала скаргу, будучи повідомленою про час та дату розгляду скарги, до суду не з`явилась, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність заявника.

Уповноважений слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідча суддя дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшла наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000301.

27.08.2025 постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 , відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000301.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню наступні обставини: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Так, відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст. 55 КПК України).

Як встановлено слідчою суддею, рішення старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим було прийнято у формі постанови від 27.08.2025, що відповідає закону. Перевіривши зміст такого рішення та мотиви його ухвалення, слідча суддя встановила, що вона постанова містить усі елементи та відомості, передбачені ст. 110 КПК України для такого процесуального рішення.

При цьому, вимоги до процесуального рішення, прийнятого у формі постанови, передбачені ст. 110 КПК України, відповідно до якої постанова повинна складатися з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Аналіз наявних у слідчої судді матеріалів скарги свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону були дотримані слідчим при прийнятті рішення.

Разом з тим, слідчий у постанові зазначає, що зі змісту заяви адвоката ОСОБА_3 вбачається, що моральна шкода спричинена ОСОБА_4 за проведення обшуків, вилученні та тривале не повернення майнаЮ а також неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_4 пособництво державі агресору.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.

Доводи заявника щодо необґрунтованості постанови про про відмову у визнанні потерпілим не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду провадження та є такими, що зводяться до незгоди з процесуальним рішенням слідчого.

Відповідно до ч.5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Відтак з урахуванням обставин наведених у клопотанні про проведення слідчої дії у формі обшуку, слідчий дотримався вказаних вище положень та постановив вмотивоване рішення.

За ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, може бути зокрема, про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на розгляд сторонами, слідча суддя вважає, що постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 , від 27.08.2025 про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні №0000301, є обґрунтованою та відповідає вимогам ст.ст. 110, 220 КПК України, тобто є законною, а тому слідчою суддею не вбачається підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 24, 110, 220, 303, 304, 395 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 , від 27.08.2025 про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні №0000301.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_7