Справа № 199/7000/25
ВИРОК

іменем України

07.10.2025 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000243 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2025, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Стаханов Луганської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого у будинку АДРЕСА_1 та проживаючого у будинку АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 20.02.2025 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75,76 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.4 ст.185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

потерпіла - ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7

потерпіла - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

Так, 21 березня 2025 року приблизно о 08:00 годині, ОСОБА_3 достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово подовжувався, на зупинці по проспекту Слобожанському в місті Дніпрі, яка має назву «Донецька» зайшов до маршрутного таксі №107, в якому також їхала потерпіла - ОСОБА_6 , у якої в правій кишені куртки знаходився належний їй мобільний телефон «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 . Вказаний мобільний телефон ОСОБА_3 , визначив предметом свого злочинного посягання, внаслідок чого у останнього, раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме: крадіжку мобільного телефону «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, розуміючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а отже розуміючи, що вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_3 , 21.03.2025, близько 08:00 годині, рухаючись в маршрутному таксі № 107 від зупинки, яка має назву «Донецька» до зупинки «Богдана Хмельницького» по проспекту Слобожанському у м.Дніпрі, стоячи позаду потерпілої ОСОБА_6 , своєю рукою витягнув з правого карману куртки, в яку була одягнута потерпіла ОСОБА_6 мобільний телефон «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IME: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , тим самим викрав його.

Доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, до кінця, ОСОБА_3 , 21.03.2025, утримуючи при собі викрадене майно, а саме мобільний телефон «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, вийшовши з маршрутного таксі №107 на зупинці «Богдана Хмельницького» по проспекту Слобожанському в місті Дніпрі та в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 44 480.00 гривень.

Умисні дії, ОСОБА_3 , що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Як пояснив ОСОБА_3 суду, 20 числа він подзвонив своєму знайомому ОСОБА_8 , у якого є брат ОСОБА_9 , з приводу роботи, домовились о 7 ранку біля арки зустрітись з ОСОБА_9 . Він з « ОСОБА_10 » поїхав на маршрутці, запізнився, подзвонив ОСОБА_8 , той не відповідав тому він пішов погуляти і біля дитячого майданчику його зупинив хлопець в військовій формі, рудий та запропонував купити телефон Айфон, показав його з різних боків, в руки не давав. Він попросив пароль, військовий вказав невірний, та запропонував купити за дешево - 10 тисяч гривень, з собою таких коштів у нього не було. Після цього він пішов на зупинку, на тролейбусі поїхав на Островського, а потім на «Парус». В маршрутному таксі 107 не їхав, 21.03.2025 з потерпілою не їхав, там були камери, та слідчий сказав що записів не було. Потерпіла обмовляє, мабуть їй так сказала поліція, його фото сфотографував схоже військовий, з якою ціллю невідомо. Свідок ОСОБА_11 йому невідомий, він говорить неправду, свідка бачить вперше в суді.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 , своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, суд допитавши потерпілу, свідка, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 21.03.2025 о 8 ранку вона їхала із зупинки Калинової маршруткою №107, заходила остання, та була із сумками,телефон був в кишені куртки разом із ключами, їхала в напрямку зупинки «Донецької», автобус зупинився, та зайшло 3 людини, жінка та 2 чоловіків, яких вона запам`ятала, жінка одразу її обійшла, один з чоловіків був ОСОБА_12 , він був в куртці, капюшоні та кепці, він був відвернутий від неї, вона дивилась на нього близько хвилини і запам`ятала риси обличчя, те що він був з щетиною і зріст який був нижче за її. Вона відчула як її штовхнули та відійшли, на наступній зупинці вул.Богдана Хмельницького, вона полізла за телефоном щоб здійснити дзвінок,та його не знайшла вона ліктем штовхнула ОСОБА_12 , та через страх йому нічого не сказала, оскільки подумала, що телефон взяв він, та вийшла на зупинці, він вийшов також і пішов у бік підземного переходу, вона пішла до пекарні "Хліб та масло" і попросила продавця подзвонити на її номер телефону, також подзвонила мамі і попросила, щоб вона викликала їй таксі на роботу, де колега повідомив, що можливо відслідкувати телефон, що вона й зробила. Близько 13:30 належний їй телефон вмикався біля магазину "Пасаж", також в хмарному сховищі вона бачила фото ОСОБА_12 в «анфас» типу «селфі», зроблене приблизно через 10 хвилин після події, оскільки на її телефоні можливо зробити фото без розблокування через бічну кнопку, при цьому доступу до галереї немає. Ввечері коли вона повернулась додому викликала поліцію, а на наступний день поїхала до «Пасажу», де шукала свій телефон в чоловіків, які їх продають з машин. Наступного дня, один з чоловіків повідомив що є айфон 16про, вона йому повідомила що це її телефон Айфон 16 про, він був в золотому кольорі на 256 гб пам`яті в рожевому чохлі та зі встановленими шпалерами, вона перевірила також і номер. Чоловік сказав, що він його купив і вона дала йому 10 000.00 грн, більше він нічого їй не повідомляв.

Безпосередньо в суді, потерпіла ОСОБА_6 надала для огляду свій мобільний телефон, який визнаний речовим доказом та переданий їй на відповідальне зберігання, де в галереї та на сховищі "айклауд" від 21.03.2025 08:13 наявне фото, зроблене на камеру на передній панелі із обличчям Монастирлє.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що наприкінці березня 2025 після обіду, він замість свого друга на ім`я ОСОБА_14 , продавав телефони у місті Дніпрі біля ТЦ Пассаж, біля зупинки трамваю в бік Європейської площі. В той день підійшов ОСОБА_12 та запропонував купити у нього телефон 16 айфон за гарною ціною. Він переглянув телефон, бачив що він заблокований - порадився із ОСОБА_14 і за суму 10 000.00 грн, його придбав та дав Монастирлє готівку. В подальшому до нього підійшла дівчина, повідомила, що в неї вкрали телефон, та вона знайшла його по геолокації. Він дістав телефон і показав дівчині, повідомив що телефон принесла інша людина та попросив показати документи на телефон. Через 1-2 дні дівчина прийшла з коробкою від телефону та працівниками поліції, потерпіла ввела пароль від телефону, та розблокувала його, показала коробку, чек і він їй віддав телефон в присутності працівників поліції за 10 000.00 грн. Підстав оговорювати ОСОБА_3 у нього немає, оскільки вони з ним не знайомі і відносин ніяких не мають.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 також підтверджується, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так, 21.03.2025 до правоохоронних органів звернулась ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій просила вжити заходів до невстановленої особи, яка 21.03.2025 близько 08:00 ранку здійснила крадіжку її мобільного телефону «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

За заявою потерпілої ОСОБА_6 , долучено «скріншоти» екрану її мобільного телефону в сервісі «iCloud» роздруковані на 3-х аркушах паперу, на якому містить фото ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 26.03.2025 в присутності понятих потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу на фото №2, на якому зображено ОСОБА_3 , як такого, що 21.03.2025 заходив до автобусу №107 та в момент коли він намагався просунутись в глибину автобусу, штовхнув її в спину.

Відповідно до протоколу огляду речей та фото таблиці до нього від 26.03.2025 за участі потерпілої ОСОБА_6 проведено огляд добровільно наданої нею коробки з-під мобільного телефону iPhone 16 Pro, де мається інформація щодо IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та товарного чеку на покупку мобільного телефону iPhone 16 Pro, який датований 02.12.2024, магазин «Комфі Трейд», на суму 63 696,00 грн.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 26.03.2025 в якості речового доказу визнано коробку з-під мобільного телефону iPhone 16 Pro Desert Titanium 256 GB, серійний номер: НОМЕР_3 , IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та товарний чек на покупку мобільного телефону iPhone 16 Pro, датований 02.12.2024, які передані потерпілій ОСОБА_6 на відповідальне зберігання.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/113-25/2270-ТВ від 15.04.2025 ринкова вартість мобільного телефону торгової марки Apple, лінійки iPhone 16 Pro 256 GB Desert Titanium, IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , в ідеальному стані, без пошкоджень, придбаного 02.12.2024, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 21.03.2025, становила 44 480,00.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2025 в присутності понятих свідок ОСОБА_13 впізнав особу на фото №4, на якому зображений ОСОБА_3 , як такого що наприкінці березня 2025 року біля торгівельного центру «Пассаж» по вул. Дмитра Яворницького, 50 в місті Дніпрі, продав йому мобільний телефон марки Apple iPhone 16 Pro.

Відповідно до протоколу огляду телефону від 21.04.2025 за участі потерпілої ОСОБА_6 оглядався мобільний телефон «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , у робочому стані, в прозорому чохлі з сім-картою, який потерпіла ОСОБА_6 добровільно надала для огляду. Так, в ході огляду телефону встановлено, що при розблокуванні телефону, пароль від якого ОСОБА_6 ввела самостійно, остання надала доступ до головного екрану. Ввівши комбінацію «*#06#», з`явилась інформація: «Сведения об устройстве IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 . За допомогою браузеру «Safari», перейшовши до сервісу «Icloud», в ході огляду якого, серед іншого, виявлено фотозображення, яке зроблене 21.03.2025 о 08:13 год., на фронтальну камеру мобільного телефону, належного ОСОБА_6 . На вказаному фото зображена особа чоловічої статі в чорній кепці.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 21.04.2025 в якості речового доказу визнано мобільний телефон «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 », в робочому стані, в прозорому чохлі з сім-картою, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту та фото таблицею до нього від 15.05.2025 в присутності понятих потерпіла ОСОБА_6 з добровільної згоди відтворила обставини події, що мали місце 21.03.2025 о 08:00 год в маршрутному таксі №107. Так, в той день ОСОБА_6 їхала з зупинки громадського транспорту «Перехрестя вул. Калинова - пр. Слобожанський» на маршрутному таксі №107 жовтого кольору. Автобус був переповненим та потерпіла їхала стоячи біля передніх вхідних дверей, спиною до них. В цей час позаду неї ніхто не стояв. На зупинці «Донецька» до автобусу зайшли невідомі два чоловіки та жінка. Жінка та один з чоловіків обійшли потерпілу та просунулись вглиб автобусу, а інший чоловік залишився стояти позаду потерпілої, спиною до вхідних дверей. Коли автобус почав рух, чоловік, що стояв позаду потерпілої, штовхнув її в спину, навалившись на неї своїм тулубом, після чого потерпіла повернула голову праворуч та подивилась на вказаного чоловіка. Далі, під`їжаючи до зупинки «Богдана Хмельницького» по пр.Слобожанському потерпіла ОСОБА_6 вирішила провести рукою по верхній частині своєї куртки в районі правої кишені, щоб перевірити наявність телефону «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, однак телефон вже був відсутній. Після чого потерпіла запанікувала та вийшла з автобусу №107 на зупинці «Богдана Хмельницького» по пр. Слобожанському.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_3 , який ставив під сумнів покази як потерпілої ОСОБА_6 , вважаючи, що остання його обмовляє так і свідка ОСОБА_13 , який, на думку обвинуваченого також вказав невірні покази, оскільки не міг вказати точний колір мобільного телефону, який начебто він йому продав, суд зазначає наступне.

Так, як встановлено судом, потерпіла ОСОБА_6 , раніше до подій 21.03.2025 обвинуваченого ОСОБА_3 не знала, відносин з ним ніяких не мала, що і підтвердив обвинувачений, а отже і судом не встановлено підстав за яких би потерпіла мала мотив обмовляти обвинуваченого. При цьому, потерпіла із самого початку досудового розслідування давала послідовні покази, які узгоджуються із фактичними обставинами справи. Як слідує з послідовних показань потерпілої, вперше вона побачила ОСОБА_3 21.03.2025 о 08:00 в маршрутці №107 після того як він штовхнув її в спину, навалившись на неї своїм тулубом. Вже о 08:13 год., того ж дня, 21.03.2025 на фронтальну камеру мобільного телефону, належного ОСОБА_6 було зроблено фото на якому зображений ОСОБА_3 . У свою чергу, як слідує з показів свідка ОСОБА_13 , саме ОСОБА_3 продав йому належний потерпілій мобільний телефон за 10 000.00 грн, який у подальшому викупила потерпіла.

У зв`язку з наведеним, суд критично оцінює та відхиляє як неспроможну версію обвинуваченого

ОСОБА_3 , про те, що його міг сфотографувати невідомий військовий, який пропонував йому придбати мобільний телефон належний потерпілій.

Дійшовши такого висновку, суд враховує й те, що між викраденням мобільного телефону потерпілої 21.03.2025 орієнтовно о 08.00 до того моменту як у її мобільному телефоні з`явилось фото обвинуваченого о 08.13 пройшов досить короткий проміжок часу, при цьому, потерпіла не вказувала про перебування поруч з нею на зупинці громадського транспорту або ж у автобусі, будь яких військових, які б могли викрасти у неї мобільний телефон.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , суд також відхиляє як неспроможні, з огляду на наступне.

Так, на думку сторони захисту, оскільки потерпіла ОСОБА_6 в маршрутці стояла спиною, то вона не могла розгледіти саме ОСОБА_3 . Проте, вказані доводи захисника, спростовуються показами потерпілої ОСОБА_6 в суді, яка чітко вказала, що «коли вона їхала в автобусі зайшло 3 людини, жінка та 2 чоловіків, яких вона запам`ятала, … один з чоловіків був Монастирлє, він був в куртці, капюшоні та кепці, він був відвернутий від неї, вона дивилась на нього близько хвилини і запам`ятала риси обличчя, те що він був з щетиною і зріст який був нижче за її. Вона відчула як її штовхнули та відійшли, на наступній зупинці вул.Богдана Хмельницького, вона полізла за телефоном щоб здійснити дзвінок,та його не знайшла вона ліктем штовхнула ОСОБА_12 , та через страх йому нічого не сказала». Тобто, показами потерпілої спростовується версія сторони захисту, про те, що потерпіла не могла розгледіти обличчя ОСОБА_3 , оскільки той був в кепці, та у капюшоні, оскільки як слідує з показів потерпілої вона не весь час стояла спиною до людей, які заходи до автобуса, серед яких був і обвинувачений, та мала можливість його розгледіти аби запам`ятати.

Крім вказаного, безпосередньо в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 вказала на обвинуваченого ОСОБА_3 який їхав з нею в громадському транспорті, та таємно заволодів належним їй телефоном, і через декілька хвилин саме його фото з`явилось в хмарному сховищі належного їй мобільного телефону.

Даних про те, що свідок ОСОБА_13 під час того як йому обвинувачений ОСОБА_3 продав мобільний телефон належний потерпілій перебував у будь-якій залежності від працівників поліції, які проводили досудове розслідування, судом не встановлено, а є лише припущеннями сторони захисту.

Суд, відхиляє аргументи сторони захисту про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої від 26.03.2025 містить недоліки, а саме різний вік, одяг та прикмети осіб, які пред`являлися до впізнання. Досліджений судом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (том 2 а.п. 32-34) відповідає положенням статей 223, 228, 231 КПК України, зміст протоколу свідчить про те, що слідчі дії було проведено у відповідності до вимог КПК України, а фото ОСОБА_3 , як особи, яка підлягала впізнанню, пред`являлося потерпілій ОСОБА_6 разом з іншими особами тієї ж статі, яких було троє, і ОСОБА_3 не мав різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі серед осіб які пред`являлися для впізнання.

Разом з тим, суд відповідно до ч.6 ст. 228 КПК України, визнає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2025 за участі потерпілої ОСОБА_6 де вона впізнала особу під №4, а саме ОСОБА_3 , як такого що 21.03.2025 вона бачила в маршрутному таксі №107 , яке рухалось по проспекту Слобожанському в м.Дніпрі, після чого вона виявила відсутність свого мобільного телефону.

Оскільки, як слідує з матеріалів даного провадження, 26.03.2025 за участі потерпілої ОСОБА_6 було складено протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками де в присутності понятих потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу на фото №2, на якому зображено ОСОБА_3 , як такого, що 21.03.2025 заходив до автобусу №107 та в момент коли він намагався просунутись в глибину автобусу, штовхнув її в спину.

У свою чергу, відповідно до приписів ч.6 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Тобто, проведення впізнання за фотознімками 26.03.2025 виключає можливість пред`явлення ОСОБА_3 для впізнання 15.05.2025, а отже протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2025 є недопустимим доказом.

Однак, визнання судом недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2025, жодним чином не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_3 та на правову кваліфікацію його дій за ч.4 ст. 185 КК України.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як такі, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, офіційно не працевлаштований, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, відповідно до ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.06.2016 року оголошено у розшук в межах кримінального провадження (справа № 237/5304/13-к). Крім вказаного, ОСОБА_3 у період іспитового строку визначеного за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2025 вчинив нове кримінальне правопорушення за даним вироком.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

Вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 71 КК України, потерпілої яка просила призначити покарання на розсуд суду, обвинуваченого та захисника, які просили ухвалити виправдувальний вирок, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу, суд вважає за необхідне призначити покарання виключно у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 71 КК України,

Оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2025 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75,76 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки, проте ОСОБА_3 після ухвалення вказаного вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення за даним вироком.

Тому, саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбуванням покарання, враховуючи схильність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень проти власності, оскільки кримінальне правопорушення за даним вироком він вчинив в період невідбутого покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області, наведене вказує на систематичність злочинних дій ОСОБА_3 та небажання точно і неухильно додержуватися законів України.

Судом не встановлено правових підстав для ухвалення відносно ОСОБА_3 виправдувального вироку.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили продовжити.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути витрати пов`язані із проведенням судових експертиз.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_3 до призначеного покарання частково приєднати покарання не відбуте за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2025 яким ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

До набрання вироком законної сили продовжити дію раніше обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з 26.04.2025.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз в сумі 1 782,80 гривень.

Речові докази:

-Мобільний телефон «Apple iPhone 16 Pro» 256 GB Desert Titanium, IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 », в робочому стані, в прозорому чохлі з сім-картою, коробку з-під мобільного телефону iPhone 16 Pro Desert Titanium 256 GB, серійний номер: НОМЕР_3 , IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та товарний чек на покупку мобільного телефону iPhone 16 Pro, датованого 02.12.2024 залишити за належністю потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпра ОСОБА_15