КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/872/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001155 від 17.12.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111-2, ч. 5 ст. 190 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 30.09.2025 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: телефон Samsung S24+ фіолетового кольору, у фіолетовому силіконовому чохлі з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 - 1 шт.; телефон Samsung S20FE, ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки HPLaptop, ідентифікатор пристрою A633ECBF-EBAD-4348-A3A8-F88EEA318F8B - 1 шт. з метою забезпечення його зберігання як речового доказу у кримінальному провадженні №0001155 від 17.12.2024, заборонивши вчиняти дії щодо користування, володіння та розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001155 від 17.12.2024.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки вона не є законним, обґрунтованим та вмотивованим судовим рішенням та постановлена із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ст.ст. 132, 170-173 КПК України, а викладені у ній висновки очевидно не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й не містять достатніх мотивів та належного обґрунтування, що є підставою для її скасування судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Апелянт вказує на те, що матеріали долучені до клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна від 01.10.2025 не містять жодних відомостей стосовно того, що ОСОБА_6 причетний до обставин розслідуваного провадження, як власне і те, що такі речі і документи містять сліди вчиненого злочину. ОСОБА_6 не має процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001155 від 17.12.2024, як власне і в будь-якому іншому, жодних кримінально караних діянь не вчиняв. Таким чином, висновки слідчого судді стосовно нібито доведення прокурором існування правової підстави для накладення арешту на вилучене в останнього майно та його доказового значення для даного провадження, не знаходять свого підтвердження серед долучених до клопотання матеріалів, що свідчить про допущену в ухвалі невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, є підставою для її скасування судом апеляційної інстанції.

Також апелянт зазначає, що постанова про визнання майна речовим доказом є формальним рішенням, що не відповідає імперативним приписам п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки не містить належного обгрунтування та не розкриває відповідність вилучених об`єктів критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Висновок слідчого судді, викладений в ухвалі, про відповідність вилучених речей, належних ОСОБА_6 , критеріям ст. 98 КПК України, є необґрунтований, оскільки не підтверджується жодним належним доказом, дослідженим під час судової розгляду.

Протокол обшуку від 30.09.2025 не містить жодних відомосте про те, що вилучені за результатами проведення слідчої дії речі відповідають критеріям ст. 167 КПК України, як і не містить інформації стосовно значення мобільних телефонів і ноутбука для цього провадження, що додатково доводить безпідставність такого вилучення та нівелює необхідність їх арешту.

Інші долучені до клопотання від 01.10.2025 матеріали, не обґрунтовують ні правову підставу, ні існування ризиків для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена за відсутності доведення прокурором реального існування правової підстави та необхідності у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження. Відсутність жодних доказів щодо вжиття заходів для проведення експертного дослідження не може виправдовувати потребу арешту з вказаних мотивів.

Апелянт також звертає увагу на те, що в ході проведення обшуку ОСОБА_6 повідомив слідчому паролі доступу до техніки і останнім здійснено огляд мобільних телефонів та ноутбука, що підтверджується протоколом обшуку від 30.09.2025. З огляду на те, що слідчий мав безперешкодний доступ до інформації, яка знаходиться на двох вилучених мобільних телефонах та ноутбуці, він не був обмежений у можливості здійснити, за участю спеціаліста, копіювання даних, наявних на пристроях ОСОБА_6 . Зокрема, слідчий мав можливість створити копію (образ системи) або дамп пам`яті зазначених пристроїв, тобто «знімок» стану системи на конкретний момент часу, який дозволяє отримати інформацію про те, що і як зберігалося у системі.

Таким чином, як вилучення мобільних телефонів та ноутбука ОСОБА_6 так і накладення на них арешту є очевидно безпідставним, оскільки відсутня потреба у їх фізичному утриманні і обмеженні на них права власності, так як орган досудового розслідування, у разі потреби, не обмежений у можливості скопіювати наявну на них інформацію.

З матеріалів судової справи та змісту оскаржуваної ухвали, вбачається, що рішення про накладення арешту на майно ОСОБА_6 постановлено без повідомлення власника майна чи його представника. При цьому прокурор у змісті клопотання від 01.10.2025 не посилався на ч. 2 ст. 171 КПК України і прямо зазначав, що вилучене у ОСОБА_6 майно має статус тимчасового вилученого. Відтак, розгляд клопотання мав здійснюватися в порядку ч. 1 ст. 172 КПК Україні, яка зобов`язує суд повідомити власника такого майна про дату та час судового розгляду.

Разом з там, суд розглянув клопотання без участі власника майна, застосувавши процесуальний порядок, передбачений ч. 2 ст. 172 КПК України, який стосується випадку, коли арешт накладається на майно, що не було тимчасово вилученим.

Розгляд клопотання без повідомлення власника тимчасово вилученого майна є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки позбавляє особу можливості реалізувати право на захист і висловити заперечення проти арешту.

В судове засідання представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не з`явилась, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, повідомлена в установленому законом порядку. Разом з тим, від адвоката ОСОБА_7 , надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду на іншу дату, у зв`язку з тим, що наразі процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001155 здійснюється прокурорами Подільської окружної прокуратури міста Києва. Відсутність інформування Київським апеляційним судом прокурора у кримінальному провадженні, а саме прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва об`єктивно унеможливлює з`явлення процесуального керівника у дане судове засідання та висловлення позиції стосовно поданої апеляційної скарги, як власне і доцільності накладеного арешту на майно тимчасово вилучене у ОСОБА_6 .

Перевіривши дане клопотання, колегією суддів встановлено, що до нього не долучено жодного підтверджуючого документа на підтвердження зазначених у клопотанні причин не прибуття представника власника майна в судове засідання.

Відтак, колегія суддів з урахуванням зазначеного, а також думки прокурора, який не заперечував щодо проведення розгляду зазначеної апеляційної скарги, без участі представника власника майна, прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001155 від 17.12.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111-2, ч. 5 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що громадяни України здійснювали фінансування окупаційної влади тимчасово окупованої території АР Крим з подальшою сплатою податків та зборів до бюджетів незаконно утворених органів влади, діяльність яких спрямована виключно на захоплення державної влади, зміни меж території та державного кордону України.

Крім того, відповідно до наявної інформації встановлено, що службові особи та засновники суб`єктів господарювання шляхом повідомлення завідомо неправдивих даних та приховування інформації про пов`язаність суб`єктів господарювання, заволоділи грошовими коштами в особливо великих розмірах, що надавались державою у вигляді грантів для виробництв переробної промисловості.

Зокрема встановлено, що протиправний механізм заволодіння коштами Державного бюджету України, що виділяються у вигляді грантів на створення або розвиток виробництв переробної промисловості, порядок видачі яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 739 (далі - Порядок) здійснювався шляхом повідомлення завідомо неправдивих даних та приховування інформації про пов`язаність суб`єктів господарювання.

Так, в ході досудового розслідування, встановлено, що представники, службові особи та засновники суб`єктів господарювання ТОВ «Агроконтракт» (код 30493065), ТОВ «Колос» (код 31775414), ТОВ «Запоріжрітейл Плюс» (код 42546235), ТОВ »Юкрейніан Корн Кластер» (код 44982377), ТОВ «Диво скоринка» (код 45415700), які належать до групи компаній «HD-Group» та підконтрольні ОСОБА_10 , унаслідок повідомлення завідомо неправдивих відомостей щодо мети збільшення потужностей наявних виробництв переробної промисловості, а також приховання інформації про пов`язаність отримувачів грантів, заволоділи коштами безповоротних грантів на створення або розвиток виробництв переробної промисловості за бюджетною програмою «Надання грантів для створення або розвитку бізнесу» на суму 40 млн грн.

Так, задля сприяння зайнятості населення, створення нових робочих місць, створення нових або розвитку існуючих виробництв переробної промисловості постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 739 затверджено Порядок надання грантів на створення або розвиток виробництв переробної промисловості (надалі - Порядок), яким визначено умови, критерії, механізм надання безповоротної державної допомоги у формі грантів на створення або розвиток виробництв переробної промисловості.

Відповідно до п. 5 Порядку грант надається для покриття витрат із придбання основних засобів виробництва (машини та обладнання, ручних механічних знарядь, що працюють на електроенергії), яке не підлягає відчуженню до виконання умов договору про надання гранту; доставки та введення в експлуатацію основних засобів виробництва (верстатів, технологічного обладнання), включаючи програмне забезпечення.

Згідно з п. 4 Порядку розмір гранту, який надається одному отримувачу, не перевищує 8 млн грн. Водночас п. 4 Порядку унормовано, що грант надається лише одному отримувачу з урахуванням пов`язаних із ним осіб.

Попри це, усвідомлюючи неможливість одержання гранту більше, ніж одним підприємством групи на суму до 8 млн грн, а також можливість використання коштів виключно для покриття витрат із придбання основних засобів виробництва, службовими особами та засновниками групи компаній «HD-Group» розроблено схему заволодіння коштами за бюджетною програмою «Надання грантів для створення або розвитку бізнесу» через банківські відділення АТ «Ощадбанк» на підставі завідомо підроблених офіційних документів.

Зокрема, всупереч вимогам п. 4 Порядку, з метою незаконного заволодіння коштами безповоротної державної допомоги у формі грантів, зазначеними особами організовано використання раніше зареєстрованих суб`єктів господарювання - отримувачів грантів, якими подано до АТ «Ощадбанк» заяви на отримання грантів з додатками.

Проте, досудовим розслідуванням установлено, що зазначені юридичні особи пов`язані між собою, контролюються одними особами та входять до складу групи компаній «HD-Group», що відповідно до п. 19 Порядку є підставою для відмови отримувачам у наданні грантів.

Унаслідок повідомлення неправдивих відомостей та подання невідповідних документів представниками, службовими особами та засновниками групи компаній «HD-Group» введено у оману службових осіб уповноваженого банку АТ «Ощадбанк», яким проводилась перевірка заявників, чим забезпечено одержання позитивного рішення Міністерства економіки України про надання безповоротної державної допомоги.

Одержавши на власні розрахункові рахунки кошти безповоротної державної допомоги, з метою їх використання на власний розсуд, представники групи компаній «HD-Group», які мали доступ до банківських рахунків отримувачів грантів, здійснили фінансові операції із перерахування цих коштів для придбання обладнання, сировини та матеріалів.

Зокрема встановлено, що на виконання умов отримання гранту ТОВ «Агроконтракт» (код 30493065), як власний внесок у сумі 2 175 702,00 грн, було перераховано кошти з поточного рахунку підприємства, при цьому встановлено, що сума первинного внеску за грантом сформована за рахунок отриманих коштів отриманих від ТОВ «Новоукраїнський Комбінат Харчових Продуктів» (код 39642960), які в свою чергу були отримані від ПРАТ «КУА «Славутич-Інвест» (код 23848885), що входить до холдингу «HD-group» (TM «Хлібодар»).

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на організаційну структуру, структуру власності та управління зазначених компаній, наявність одних і тих самих співробітників, ведення господарської діяльності за одними і тими ж адресами із використанням одних і тих самих виробничих потужностей, здійснення операцій із надання/повернення позик (фінансової допомоги) у обсягах, що перевищують власний капітал компаній, тощо, ТОВ «Агроконтракт» (код 30493065), ТОВ «Колос» (код 31775414), ТОВ «Запоріжрітейл Плюс» (код 42546235), ТОВ «Юкрейніан Корн Кластер» (код 44982377), ТОВ «Диво скоринка» (код 45415700), є пов`язаними юридичними особами в розумінні Податкового кодексу України, перебувають під єдиним спільним контролем та входять до групи підприємств «HD-group» (TM «Хлібодар»), кінцевим бенефіціарним власником/контролером якої є ОСОБА_10 .

У аналогічний спосіб, унаслідок видачі завідомо підроблених офіційних документів, уведення в оману службових осіб уповноваженого банку AT«Ощадбанк», вчинення фіктивних правочинів та фінансових операцій, представниками групи компаній «HD-Group» здійснено заволодіння коштами безповоротної державної допомоги на загальну суму 40 млн. грн, що надавались державою для розвитку виробництв переробної промисловості.

За результатами проведених заходів оперативними співробітниками СБ України та на виконання доручення слідчого, з метою встановлення адрес та приміщень, в яких можуть зберігатися фінансово-господарська документація, печатки, штампи, комп`ютерна техніка, ноутбуки, носії інформації (флеш-карти, жорсткі диски, планшети та інші), засоби зв`язку, мобільні телефони, записні книжки або чорнові (робочі) записи, які використовувались та використовуються під час здійснення протиправної діяльності та отримані внаслідок здійснення такої незаконної діяльності, а також інші предмети та документи, які матимуть доказове значення для досудового розслідування, отримано інформацію щодо фактичного місця проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та який був директором ТОВ «Запоріжрітейл Плюс», при отриманні грантових коштів.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_6 (код НОМЕР_6 ).

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2025 було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

30.09.2025 під час проведення обшуку за вказаною адресою виявлено та вилучено речі, які можуть слугувати доказами у кримінальному провадженні, належать ОСОБА_6 та безпосередньо не зазначені в ухвалі слідчого судді, а саме: телефон Samsung S24+ фіолетового кольору, у фіолетовому силіконовому чохлі з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 - 1 шт.; телефон Samsung S20FE, ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки HPLaptop, ідентифікатор пристрою A633ECBF- EBAD-4348-A3A8-F88EEA318F8B - 1 шт., на яких міститься інформація, яка має значення для розслідування кримінального провадження.

07.10.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в межах кримінального провадження №0001155 від 17.12.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111-2, ч. 5 ст. 190 КК України, звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, яке вилучено 30.09.2025 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: телефон SamsungS24+ фіолетового кольору, у фіолетовому силіконовому чохлі з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 - 1 шт.; телефон Samsung S20FE, ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки HPLaptop, ідентифікатор пристрою A633ECBF-EBAD-4348-A3A8-F88EEA318F8B - 1 шт.

На обґрунтування вимог даного клопотання зазначено, що перелічені речі згідно ч. 7 ст. 236 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.

Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Для підтвердження чи спростування факту використання комп`ютерних систем та мобільних терміналів систем зв`язку для спілкування між учасниками щодо вчинення кримінального правопорушення та приховання його слідів необхідно провести дослідження електронних документів, які містяться у ноутбуках, електронних носіях та телефонах. Проте, для їх з`ясування необхідні спеціальні знання.

У інший спосіб, окрім вилучення оригіналів вказаних комп`ютерних даних та подальшого використання їх для проведення судових експертиз, довести факт вчиненого кримінального правопорушення у слідства немає можливості.

При цьому, призначення судових експертиз до вилучення оригіналів указаних документів не є можливим.

Зокрема, відповідно до п. п. 3.3.4., 3.16 глави 3 розділу 1; п. п. 13.1., 13.3. глави 13 розділу 2 «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5), виявлення інформації та програмного забезпечення, що містяться на комп`ютерних носіях; установлення обставин, пов`язаних з використанням комп`ютерно-технічних засобів, інформації та програмного забезпечення; установлення типу та ідентифікація комп`ютерної техніки є предметом комплексної комп`ютерно-технічної експертизи. Для розв`язання ідентифікаційних завдань щодо документів виготовлених за допомогою комп`ютерної техніки, ця техніка надається в комплекті (системний блок комп`ютера, інсталяційний диск з драйвером принтера або багатофункціонального пристрою, з`єднувальні та мережеві кабелі, принтер). Вирішення ідентифікаційних питань проводиться в межах комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та технічної експертизи документів за наявності електронного оригіналу документа (файла).

Таким чином, проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи можливо лише у разі вилучення та накладення арешту до комп`ютерних систем та мобільних терміналів систем зв`язку разом з інформацією, що на них міститься, та їх направлення експерту.

Електронні документи та інші комп`ютерні дані про вчинені фінансові операції, листування з цих питань можуть бути використані стороною обвинувачення у доказуванні, можуть бути доказами під час судового розгляду, а тому є достатні підстави вважати про наявність у разі повернення власнику ризику їх невідкладного приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати чи знищення, з метою перешкоджання установленню істини у провадженні.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також недопущення втрати речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Також, вищевказані предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001155 від 17.12.2024, оскільки вони були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, а також містять на собі сліди вчинення і протиправної діяльності та відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

09.10.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене 30.09.2025 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: телефон Samsung S24+ фіолетового кольору, у фіолетовому силіконовому чохлі з номером телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 - 1 шт.; телефон Samsung S20FE, ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки HPLaptop, ідентифікатор пристрою A633ECBF-EBAD-4348-A3A8-F88EEA318F8B - 1 шт. з метою забезпечення його зберігання як речового доказу у кримінальному провадженні №0001155 від 17.12.2024, заборонивши вчиняти дії щодо користування, володіння та розпорядження вказаним майном.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0001155 від 17.12.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111-2, ч. 5 ст. 190 КК України та накладаючи арешт намобільні телефони та ноутбук, слідчий суддя вважав, що вилучене майно має суттєве значення для досудового розслідування цього кримінального провадження, а також може бути використане як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Арешт майна є необхідним для забезпечення збереження речових доказів, про що зазначається у клопотанні прокурора.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Таким чином, клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0001155 від 17.12.2024 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0001155 від 17.12.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 111-2, ч. 5 ст. 190 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Однак є слушними твердження апелента, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся з недотримання положень ч. 1 ст. 172 КПК України, а саме не повідомлено власника майна про його розгляд. Проте, колегія суддів, з урахуванням вище викладеного не погоджується, з твердженнями апелянта, що дана обставина є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4