Справа № 352/1631/25
Провадження № 1-кп/352/248/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 26.05.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, не працевлаштованого, з базовою середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. У період часу з 12.05.2025 року по 15.05.2025 року більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 з метою таємного викрадення чужого майна зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_5 з сім`єю, де побачив приміщення сараю поблизу літньої кухні. В цей момент у нього виник злочинний умисел на проникнення та вчинення крадіжки чужого майна із вказаного приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та відсутністю власника майна на території домоволодіння, шляхом проникнення через незамкнені двері, зайшов до приміщення сараю, звідки таємно викрав металеву наковальню (ковадло), вагою 30 кг, вартістю 3 537,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що дійсно проник до території домоволодіння через незамкнені двері, зайшов до приміщення сараю та викрав металеве ковадло.

2.1.2. Потерпілий в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи знаходиться його заява про розгляд справи без його участі, матеріальні збитки йому відшкодовано, претензій до обвинуваченого не має. При визначенні покарання поклався на розсуд суду.

2.1.3.Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 184КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. При цьому прокурор просив урахувати відсутність обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, та наявність обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання і призначити іспитовий строк 1 рік з покладенням відповідних обов`язків.

3.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану).

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Відтак обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

3.2. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є тяжким злочином, ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, базову середню освіту, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, непрацевлаштований, відповідно до довідки КНП "ПОКЦПЗ ІФ ОР" обвинувачений ОСОБА_4 до закладу не звертався, амбулаторну допомогу не отримує, за місцем проживання позитивно характеризується. Крім того, суд враховує, що шкода відшкодована.

Приймаючи судове рішення про міру покарання обвинуваченому суд також враховує досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 із якої вбачається, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становитиме високий рівень небезпеки для суспільства. Виконання покарання можливе у громаді за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що можуть бути необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, висновку суду, щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на останню обов`язків відповідно до ч.3 ст. 76 КК України, зокрема не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Суд вважає відсутніми підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та здійсненням контролю за його поведінкою, якщо він протягом іспитового строку не вчинить кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.76 КК України слід покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтись до уповноваженого органу пробації за місцем фактичного проживання, повідомляти їх же про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 02.09.2025 року.

5.2. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

5.3. Витрати на залучення експерта у даній справі становлять 1696,32 грн за проведення судової товарознавчої експертизи №664/25-28 від 12.06.2025 року.

5.4. Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речовий доказ: металеву наковальню вагою 30 кг, яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , вважати повернутою власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №664/25-28 від 12.06.2025 року в розмірі 1696 (одна тисяча шістсот дев`яносто шість) грн 32 коп.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1