Справа № 750/4861/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/669/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000664 від 24.02.2025 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2025 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 вересня 2009 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 186, ст. 69, ст. 104 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 29 грудня 2011 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 153, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі;

- 22 липня 2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 06 березня 2017 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання 29 липня 2019 року, відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 10 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні зобов`язання:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_9 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні зобов`язання:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів, в сумі 1696 грн 32 коп. з кожного.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор подав апеляційну скаргу в якій вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку. Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2025 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно. В решті вирок, у тому числі щодо ОСОБА_9 , залишити без змін. Зазначає, що при ухваленні вироку не в повному обсязі враховано тяжкість вчинених 2 епізодів тяжкого злочину, що посягають на право приватної власності. Звертає увагу, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, раніше не виправдовував довіру суду, який звільняв його від відбування покарання з випробуванням, оскільки вчиняв злочини в період іспитового строку, у зв`язку з чим призначалось остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України. Наголошує, що обвинувачений вже відбував реальну міру покарання в місцях позбавлення волі, однак, все це позитивно не вплинуло на його поведінку, не сприяло його виправленню, оскільки, звільнившись з місць позбавлення волі, обвинувачений не надав критичної оцінки своїм протиправним діям, не працевлаштувався для здобуття засобів до існування і як наслідок вчинив повторно умисні корисливі злочини. При цьому він їх вчинив після направлення до суду (27.01.2025) щодо нього іншого кримінального провадження, що вказує, на підвищену суспільну небезпечність. Зазначає, що посилання суду на добровільне відшкодування збитків є необґрунтованим, оскільки викрадене майно повернуто потерпілому не обвинуваченим, а лише завдяки професійним діям працівників поліції, які знайшли викрадене. Крім того, судом не враховано вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Навіть за умови переконання місцевого суду про можливість застосування інституту, передбаченого ст. 75 КК України, оскаржуваним вироком остаточне покарання необхідно було призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з покаранням за вироком від 15.04.2025 року.

Суд першої інстанції встановив, 23.02.2025 близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2002-ІХ від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на даний час, перебуваючи в магазині «Епіцентр К», що за адресою: м. Чернігів, пр-т. Миру, буд. 54, та переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, зі стелажу, таємно викрали дві зубні щітки «PHILIPS НХ6803/04 ЧВ-42% Акц.», артикул 31005850, вартістю 5426 грн., чотири кухонні багаторазові запальнички марки «Lion LP-9085 «Strik» CR», артикул 11044338, вартістю 248 грн., сім гумок жувальних «Тутті-фрутті 15,75 г Mentos», артикул 61606655, вартістю 144,62 грн., дві запальнички марки «Cricket» стандарт CR3, артикул 31903001, вартістю 51,76 грн, а всього таємно викрали майна на загальну суму 5870 грн. 38 коп., що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», чим спричинили товариству матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 28.02.2025 перебуваючи за адресою: м. Чернігів, вул. Космонавтів, буд. 9, біля магазину «Траш» близько 22 год. 05 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2002-ІХ від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на даний час, з бруківки, де знаходився ОСОБА_10 , який перебував у безпорадному стані через надмірне вживання алкоголю, внаслідок чого характер дій ОСОБА_7 був для нього таємним, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Redmi Note 12 Pro» в корпусі чорного кольору, вартістю 5131 грн. 71 коп., грошові кошти у сумі 100 грн., та грошові кошти у сумі 19 доларів США, що на момент вчинення злочину становило 788 грн. 76 коп., відповідно до офіційного курсу НБ України, а всього таємно викрав майна на загальну суму 6020 грн. 47 коп., що належать ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинувачених та дослідження даних про їх особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Також, ніким з учасників судового провадження не оскаржується цей вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що доводи прокурора з приводу звільнення ОСОБА_7 від призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням підлягають задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

При призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Однак, зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Застосовуючи положення ст.75 КК України, місцевий суд повною мірою не врахував усіх даних про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за майнові злочини, раніше не виправдовував довіру суду, який звільняв його від відбування покарання з випробуванням, оскільки вчиняв злочини в період іспитового строку, у зв`язку з чим призначалось остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України. Повторно вчинив умисні корисливі злочини, після направлення до суду, 27.01.2025, щодо нього іншого кримінального провадження, що вказує, на підвищену суспільну небезпечність.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а саме про можливість виправлення ОСОБА_7 на підставі вимог ст.75 КК України.

Норма статті 75 КК України передбачає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Обираючи вид покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 185 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, яке вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану. При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався, не виправдовував довіру суду, який звільняв його від відбування покарання з випробуванням, оскільки вчиняв злочини в період іспитового строку, вже відбував реальну міру покарання в місцях позбавлення волі, однак, все це позитивно не вплинуло на його поведінку, не сприяло його виправленню, оскільки, звільнившись з місць позбавлення волі, обвинувачений не надав критичної оцінки своїм протиправним діям, не працевлаштувався для здобуття засобів до існування і як наслідок вчинив повторно умисні корисливі злочини, що в свою чергу становить підвищену суспільну небезпеку.

Також, судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахована досудова доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як дуже високий.

На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Визнання своєї вини та наявність обставин, що пом`якшують покарання, жодними чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та, на думку колегії суддів, у даному випадку не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції визнає пом`якшуючі обставини встановлені судом першої інстанції, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який має молодий вік, відсутність претензій з боку потерпілих.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів, дотримуючись Загальної частини в межах Особливої частини вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.4 ст. 185 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів, таке покарання буде відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності та є достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема, не враховано вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Таким чином, оскаржуваним вироком остаточне покарання ОСОБА_7 необхідно було призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з покаранням за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2025 року.

Проте, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 15.02.2021 (справа №760/26543/17) викладено висновок, згідно з яким, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

У той же час, оскільки ставиться питання про призначення реального покарання у виді позбавлення волі, а складення реального виду покарання з покаранням, від відбування якого особу звільнено з випробуванням, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ « Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 не допускається, то такі вироки необхідно виконувати самостійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з постановленням нового вироку.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , який згідно протоколу від 14.07.2025 року затриманий по іншому кримінальному провадженню, необхідно рахувати з дня постановлення вироку судом апеляційної інстанції, а саме з 20.11.2025 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. ст. ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 20.11.2025 року.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2025 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок, у тому числі щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4