У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дозорне, Білогірського району, АР Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 січня 2026 року включно з визначенням розміру застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень,??

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції )

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Клопотання слідчого задоволено, застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.01.2026 року включно з визначенням розміру застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривен.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не було доведено.

Також на думку сторони захисту, враховуючи відомості про особу підозрюваного, наявні підстави для застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СВ ВП №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000336 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що у невстановлені в ході досудового розслідування дату, час та спосіб, ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, незаконно придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи не менше як 4 паперових згортки із вмістом наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - канабіс, який в подальшому він почав незаконно зберігати при собі з метою збуту. У денний час доби, 13 листопада 2025 року в м. Південноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області співробітниками поліції відділення поліції № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, проведено контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичний засобів, обіг яких обмежено, - канабіс, в ході якого ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний та корисливий умисел, спрямований на незаконний збут нарктичних засобів, обіг яких обмежено, незаконно та протиправно, за грошові кошти в сумі 1000 гривень збув ОСОБА_9 (анкетні дані свідка змінено відповідно до положень Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» №3782-ХII від 23.12.1993 року), 4 (чотири) паперових згортки із вмістом наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - канабіс, загальною масою 6,429 г, яку в подальшому ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

20 листопада 2025 року о 14:15 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

20 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Слідчим до суду подано клопотання, погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що СВ ВП №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000336 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Зауважено, що 20 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на цей час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує ризик того, що ОСОБА_6 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо наявності такого ризику, як ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування ще триває, заплановано проведення ряду слідчих (розшукових) дій, а ОСОБА_6 у випадку не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою матиме безперешкодну можливість перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином, в тому числі шляхом неявки до слідчого, прокурора, суду.

Також є наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у здійсненні з корисливою метою збуту наркотичних засобів, який було припинено не з власної волі підозрюваного, а працівниками правоохоронного органу, офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та офіційного джерела доходу не має.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, відомості про особу підозрюваного, а також встановлені ризики, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Тому не є слушними твердження захисника, що зважаючи на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, то до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Щодо твердження захисника про незадовільний стан здоров`я підозрюваного, то слід зазначити, що слідчий суддя врахував його при застосуванні саме такого запобіжного заходу до підозрюваного.

Крім того, в умовах тримання в СІЗО може надаватись медична допомога, підозрювані, обвинувачені не позбавлені можливості отримувати належне лікування своїх захворювань.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 листопада 2025 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: