ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2286/24
провадження № 1-кп/753/683/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

провівши підготовче судове засідання в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000071 від 22.02.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буринь, Сумської області, колишнього судді Кіровського районного суду АР Крим, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Історія провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 04 жовтня 2024 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000071 від 22.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2024 року для розгляду цього кримінального провадження визначено головуючу суддю ОСОБА_6

11 жовтня 2024 року на підставі протоколу перерозподілу судової справи між суддями від судді ОСОБА_6 передано матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000071 від 22.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 , яке прийнято до провадження.

Як встановлено із матеріалів справи, в межах цього кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне досудове розслідування (in absentia).

Після надходження обвинувального акта до суду підготовче судове засідання призначалось на 06.11.2024; 27.11.2024; 18.12.2024; 22.01.2025; 27.02.2025; 14.03.2025; 17.04.2025; 27.05.2025; 20.06.2025.

Дарницьким районним судом міста Києва здійснювалися виклики обвинуваченого шляхом надсилання ряду повісток про виклик.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 був повідомлений про місце та час проведення підготовчого судового засідання належним чином за останнім відомим місцем його проживання відповідно до вимог КПК України та судом вживались додаткові заходи задля повідомлення обвинуваченого про судове провадження, шляхом направлення повісток неофіційними каналами, зокрема телефоними дзвінками, та шляхом повідомлень у соціальній мережі із зазначенням довідкової інформації щодо процедури та прав обвинуваченого і наслідків його неявки.

Однак, жодного разу обвинувачений ОСОБА_5 до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, жодних клопотань про неможливість явки у судове засідання суд не отримував.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 20 червня 2025 року на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та вирішення інших клопотань (ч. 2 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)).

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просила постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні. Також подала до суду клопотання про проведення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Суд, заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, подане клопотання прокурором, дійшов до таких висновків.

Висновки суду з питань, пов`язані з підготовкою до судового розгляду

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України (ч. 4 ст. 110 КПК України).

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначені вимогами ст. 291 КПК України. Будь-яких інших вимог до обвинувального акта норми КПК України не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер (1); анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (2); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство (3); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (3-1); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора (4); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (5); обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання (6); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (7); підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими (7-1); розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування) (8); розмір пропонованої винагороди викривачу (8-1); дату та місце його складення та затвердження (9).

Так, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що встановлено вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Підготовче провадження має завданням процесуальне та організаційне забезпечення судового розгляду, у зв`язку з чим суд у підготовчому судовому засіданні повинен, зокрема, встановити відповідає чи ні вимогам КПК України обвинувальний акт.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні за № 0000071 від 22.02.2024 стосовно ОСОБА_5 , його склала 27 вересня 2024 року та цього ж дня затвердила прокурор Прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_7 . Вказана прокурор зазначена в обвинувальному акті як така, що була включена до групи прокурорів у кримінальному провадженні відповідно.

Обвинувальний акт підписаний прокурором і скріплений печаткою Прокуратури АР Крим та м. Севастополя, тобто вимоги частин 1, 3 ст. 291 КПК України про те, що обвинувальний акт складає та затверджує прокурор, та він ж і підписує обвинувальний акт, дотримані.

Також у обвинувальному акті від 27 вересня 2024 року наведені всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості, які були відомі стороні обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження.

У обвинувальному акті від 27 вересня 2024 року окремими пунктами викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим, правова кваліфікація з посиланням на положення і частини статті КК України та формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_5 .

Зазначені пункти обвинувального акта містять відомості, які достатньо чітко і однозначно висвітлюють позицію сторони обвинувачення щодо усіх обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а також про конкретну кримінально-правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 .

До обвинувального акта додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, надана на ім`я прокурора, що передбачено пунктами 1, 3 ч. 4 ст. 291 КПК України.

З огляду на вказані норми КПК України та встановлені обставини, на переконання суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000071 від 22.02.2024 за своєю формою та змістом відповідає закріпленим у статті 291 КПК України вимогам, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Далі з метою підготовки до судового розгляду суд: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів, здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду (ч. 2 ст. 315 КПК України).

З цією метою суд переходить до розгляду інших питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, а також розгляду клопотань учасників провадження.

Судом встановлено, що це кримінальне провадження підсудне Дарницькому районному суду м. Києва з огляду на розпорядження голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» від 05.07.2022 за № 36/0/9/-22. Цим актом було змінено територіальну підсудність судових справ з Кіровського районного суду Автономної Республіки Крим на Дарницький районний суд м. Києва.

Підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено.

Так, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у виключних випадках, передбачених пунктами 1-5 частини 2 статті 27 КПК України (стаття 27 КПК України).

За наслідками підготовчого судового засідання суд не встановив обставин, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України, які могли б бути підставою для ухвалення рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

Відтак, судове засідання у цьому кримінальному провадженні з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито.

Обґрунтування клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження та позиції сторін

Узагальнені вимоги клопотання

Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Стороною обвинувачення зазначається, що у цьому кримінальному провадженні 19 червня 2024 року ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 438 КК України, яке направлено за місцем його проживання та опубліковано в офіційному виданні «Урядовий кур?єр». Окрім цього йдеться про те, що стороною обвинувачення за останнім відомим місцем проживання та роботи обвинуваваченого ОСОБА_5 направлялись повістки про виклик до органів прокуратури та слідчого для участі у проведенні процесуальних дій. У зв`язку із неприбуттям обвинуваченого до слідчого та через те, що його місцезнаходження невідоме, ОСОБА_5 було оголошено у розшук 24 червня 2024 року.

Прокурор також вказує, що відповідно до інформації оперативного підрозділу, ОСОБА_5 на момент проведення досудового розслідування перебував на тимчасово окупованій території - Автономній Республіці Крим, у зв?язку із цим слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2024 року постановлено ухвалу про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні. У клопотанні зазначає, що після направлення обвинувального акта до суду стороною обвинувачення та судом здійснювались виклики обвинуваченого.

Наведене, на переконання прокурора, свідчить про те, що ОСОБА_5 беззаперечно відомо про наявність кримінального провадження стосовно нього. У клопотанні також йдеться про те, що за останні п?ять років ОСОБА_5 державний кордон України та адміністративну межу з ТОТ АР Крим не перетинав. Станом на червень 2025 року обвинувачений ОСОБА_5 продовжує перебувати на тимчасово окупованій території, наведене підтверджується інформацією від Служби безпеки України, що, на думку прокурора, свідчить про його переховування від правоохоронних органів.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що стаття КК України, за якою висунуте обвинувачення ОСОБА_5 , дозволяє проводити кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого, прокурор просила клопотання задовольнити та ухвалити рішення про спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_5 .

Позиції сторін щодо заявленого клопотання

Прокурор ОСОБА_3 підтримала заявлене нею клопотання та наголосила, що ОСОБА_5 на цей час переховується від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Окрім цього також вказувала, що в матеріалах кримінального провадження наявні докази того, що останній наразі перебуває на тимчасово окупованій території України у АР Крим.

Захисник ОСОБА_4 , який діє на підставі доручення Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, під час підготовчого судового засідання заперечив проти задоволення клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження. Вважає не доведеною ту обставину, що ОСОБА_5 наразі перебуває на тимчасово окупованій території, а відтак відсутні відомості про його ухилення від суду.

Оцінка та мотиви суду щодо заявленого клопотання

За положеннями п. d ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення як мінімум на такі гарантії на основі цілковитої рівності, зокрема, бути судженим у його присутності.

Стаття 6 Конвенції про захист людських прав і засадничих свобод (далі - Конвенція) у цілому гарантує право обвинуваченого на ефективну участь у кримінальному процесі («Муртазалієва проти Росії» (Murtazaliyeva v. Russia) [ВП], § 91). Загалом, вона включає, зокрема, не лише його або її право бути присутнім, але й заслуховувати та спостерігати за провадженням. Такі права маються на увазі в самому понятті змагальної процедури і також можуть випливати з гарантій, які містяться в підпунктах (c), (d) і (e) пункту 3 статті 6 («Стенфорд проти Сполученого Королівства» (Stanford v. the United Kingdom), § 26).

Втім, ані текст, ані суть статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за її вільним власним бажанням відмовлятися, прямо або у мовчазний спосіб, від права на гарантії справедливого судового розгляду.

Проте, щоб бути ефективною для цілей Конвенції така відмова повинна встановлюватися недвозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості («Пфайфер та Планкл проти Австрії» (Pfeifer and Plankl v. Austria), § 37).

Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу громадськості («Ермі проти Італії» (Hermi v. Italy) [ВП], § 73; «Сейдович проти Італії» (Sejdovic v. Italy) [ВП], § 86; «Дворскі проти Хорватії» (Dvorski v. Croatia) [ВП], § 100).

Перш ніж можливо стверджувати, що обвинувачений чітко своєю поведінкою відмовився від важливого права, передбаченого статтею 6 Конвенції, необхідно довести, що він міг обґрунтовано передбачити наслідки своєї поведінки («Ермі проти Італії» (Hermi v. Italy) [ВП]). § 74, «Сейдович проти Італії» (Sejdovic v. Italy) [ВП], § 87).

Деякі гарантії, встановлені статтею 6, як от право на адвоката, яке є основоположним правом серед тих, що складають поняття справедливого судового розгляду, та забезпечує ефективність решти гарантій, викладених у статті 6 Конвенції, вимагають спеціального захисту стандарту «усвідомлена та розумна відмова», встановленого у практиці Суду («Дворскі проти Хорватії» (Dvorski v. Croatia) [ВП], § 101; «Піщальніков проти Росії» (Pishchalnikov v. Russia), § 77- 79).

Отже, у разі, коли обвинувачений добровільно відмовляється від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, то суд у будь-якому випадку має здійснити ретельну перевірку наведеної обставини.

Так, до загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) мають відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Відповідні права та можливості обвинуваченого визначені ст. 42 КПК України.

Можливість судового розгляду справи у кримінальному провадженні у разі неприбуття обвинуваченого за викликом суду шляхом здійснення спеціального судового провадження передбачена у ч. 3 ст. 323 КПК України.

Під час розгляду клопотання про спеціальне судове провадження, а також з урахуванням висловлених учасниками аргументів, суд має встановити:

- чи передбачає КПК України спеціальне судове провадження щодо злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа;

- чи знав або чи повинен був знати обвинувачений про розпочате кримінальне провадження і чи підтверджується це матеріалами, доданими до клопотання;

- чи переховується обвинувачений від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором тощо.

Щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000071 від 22.02.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва, а отже ОСОБА_5 у цьому провадженні має статус обвинуваченого.

Так, за змістом абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

ОСОБА_5 висунуто обвинувачення в тому, що він діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв?язку з ним, а саме окупації частини території України - Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, вчинив порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, а саме незаконне переміщення (переведення) особи, яка перебуває під захистом, постановивши рішення про видворення громадянина України ОСОБА_8 за межі тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, допустивши порушення вимог ст.ст. 3, 47,49 та 147 Конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 297-1 КПК України обвинувачення особи у вчиненні злочину, передбаченого ст. 438 КК України, надає можливість суду здійснювати судовий розгляд за відсутності такого обвинуваченого, тобто здійснювати спеціальне судове провадження.

Щодо обізнаності обвинуваченого про розпочате щодо нього кримінальне провадження

Під час розгляду цього кримінального провадження наявні всі засоби і можливості дотримання стандартів судового розгляду, викладені у Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 75(11) від 19 січня 1973 року «Про критерії, які регламентують розгляд, що проводиться у відсутність обвинуваченого», якою регламентується, зокрема, що справу жодної особи не може бути розглянуто, якщо до цього її ефективно протягом часу, що дозволяє їй з`явитися в суд і підготувати свій захист, не було оповіщено повістками, якщо тільки не буде встановлено, що вона навмисно прагнула уникнути правосуддя. Повістки мають вказувати на наслідки неявки обвинуваченого на розгляд.

У рішенні ЄСПЛ «Медєніца проти Швейцарії» суд зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Відповідно до позиціі? ЄСПЛ, викладеноі? в рішенні у справі «Колоцца проти Італіі?», для забезпечення можливості обвинуваченому реалізувати своі? права у кримінальному процесі він має бути обізнаним про здіи?снення судового розгляду щодо нього, а відмова від таких прав має бути недвозначною.

Ключове значення у цьому випадку має відігравати повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (рішення ЄСПЛ у справі «Сейдовіч проти Італії»).

Комітет ООН з прав людини у повідомлені «Салих проти Узбекистану» (CCPR/C/95/D/1382/2005) зазначає, що має бути розумна межа для зусиль щодо встановлення контакту з обвинуваченим, на які очікується від компетентних органів.

Досліджуючи питання обізнаності обвинуваченого про наявне щодо нього кримінальне провадження, суд, у першу чергу, має врахувати активність представників сторони обвинувачення на стадії досудового розслідування.

Так, судом встановлено, що повідомлення про підозру у зв`язку з неможливістю вручення письмового повідомлення про підозру особисто з підстав відсутності ОСОБА_5 за місцем проживання в Україні, а також відсутністю відомостей про точне місцезнаходження, відповідно до вимог ст. 135 КПК України було здійснено у передбачений КПК України спосіб та вжито додаткових заходів щодо вручення повідомлення про підозру.

Надалі, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2024 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за № 0000071 від 22.02.2024.

З матеріалів також встановлено, що сторона обвинувачення вживала заходів щодо повідомлення ОСОБА_5 про здійснення щодо нього спеціального досудового розслідування кримінального провадження за № 0000071 від 22.02.2024 шляхом публікації відповідного повідомлення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора (на 20.06.2024, 23.08.2024), що підтверджується доданими до клопотання прокурора матеріалами.

Отже, підтвердженням того, що ОСОБА_5 обізнаний про розпочате кримінальне провадження щодо нього є й те, що він викликався органом досудового розслідування повістками про виклик поштовим зв`язком з червня 2024 року за останньою відомою адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

Після цього, 04 жовтня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні.

Після направлення обвинувального акта до суду, Дарницьким районним судом міста Києва також здійснювалися виклики обвинуваченого шляхом надсилання ряду повісток про виклик ОСОБА_5 у судові засідання як шляхом їх направлення засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, так і електронними засобами зв`язку через sms-повідомлення та соціальну мережу «Вконтакте».

Загалом судом від призначення обвинувального акта до підготовчого судового засідання до завершення проведення підготовчих дій судові засідання призначались 09 (дев`ять) разів із яких (з урахуванням зайнятості сторін, повітряними тривогами, аварійними відключеннями електропостачання у суді тощо) проведено 06 (шість) судових засіданнь, зокрема: 06 листопада 2024 року; 27 листопада 2024 року; 18 грудня 2024 року; 22 січня 2025 року; 27 травня 2025 року та 20 червня 2025 року.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається із наданого суду акта загальної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року, підписаного начальником відділу та провідними консультантами, вбачається неможливість відправлення повістки суду обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки з 27 березня 2014 року АТ «Укрпошта» припинила приймання та пересилання до материкової частини України всіх видів поштових відправлень, адресованих на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим.

До вказаного акта доданий лист АТ «Укрпошта», з якого вбачається, що з 27 березня 2014 року Укрпошта була змушена припинити приймання до пересилання до материкової частини України всіх видів поштових відправлень, адресованих на тимчасово окуповані території АР Крим та м. Севастополя, а також розпочати повернення поштових відправлень та коштів за їх пересилання відправникам.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» питання поштового обміну з тимчасово окупованими територіями України не врегульовано.

Відновлення діяльності АТ «Укрпошта» на тимчасово окупованих територіях України може відбутися тільки після відновлення конституційного ладу на цих тимчасово окупованих територіях.

Отже, надсилання судових викликів засобами поштового зв`язку на адресу АР Крим, Кіровський район, смт Кіровське, вул Дзержинського, 2, кв. 39, є неможливим.

Щодо виклику обвинуваченого ОСОБА_5 у судове засідання.

Завданням судового виклику є донесення інформації до особи відповідним органом чи службовою особою про необхідність прибути їй до певного місця для проведення процесуальної дії. За невиконання обов`язку щодо прибуття передбачені процесуальним законом наслідки, одним із яких є й призначення спеціального судового провадження (ч. 5 ст. 139 КПК України).

Так, за змістом ч. 8 ст. 135 КПК України передбачено, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою, сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, особа вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Вказані положення процесуального закону судом були дотримані.

При цьому текст повісток, які були направлені обвинуваченому ОСОБА_5 містив також відомості із зазначенням довідкової інформації щодо процедури та прав обвинуваченого і наслідків його неявки.

Так, з моменту направлення обвинувального акта до суду стосовно ОСОБА_5 , судом надсилались повістки до опублікування та були тринадцять разів опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» 31 жовтня 2024 року № 221 (7881), 20 листопада 2024 року № 235 (7895), 12 грудня 2024 року № 251 (7911), 17 січня 2025 року № 14 (7939), 21 лютого 2025 року № 39 (7964), 11 квітня 2025 року № 75 (8000), 21 травня 2025 року № 102 (8027), 14 червня 2025 року № 120 (8045).

Також від початку здійснення підготовчих дій суд надсилав для опублікування повістки на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора, зокрема, 21 жовтня 2024 року, 19 листопада 2024 року, 02 квітня 2025 року та 23 травня 2025 року, де і публікувались повідомлення органом досудового розслідування під час досудового розслідування.

Окремо до цього, повідомлення про виклик до суду були опубліковані на офіційному вебсайті Дарницького районного суду м. Києва на всі дев`ять судових засідань, які відбулись у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, судом, окрім іншого, вживались ще й додаткові заходи задля повідомлення обвинуваченого про дату та час судових засідань.

Так, під час проведення підготовчих дій, стороною обвинувачення було долучено до матеріалів справи інформацію щодо актуального номеру телефону, яким наразі користується ОСОБА_5 .

У свою чергу судом направлялись sms-повідомлення за номером НОМЕР_1 із зазначенням інформації щодо судових засідань та додаткових відомостей про розгляд кримінального провадження.

Окремо до цього, СБУ на виконання доручення прокурора АР Крим та м. Севастополя. був встановлений аккаунт ОСОБА_5 у соціальній мережі «Вконтакте».

Незважаючи на ту обставину, що користувач ОСОБА_5 тривалий час був не активний у мережі «Вконтакте», судом були направлені повідомлення всім користувачам, котрі перебували у друзях обвинуваченого та які при цьому активно вели свою сторінку. При цьому додатково суд встановив, що переважна більшість із них проживають у Кіровському районі АР Крим, тобто там, де і сам ОСОБА_5 .

З огляду на встановлену мережеву активність близького оточення ОСОБА_5 , судом дублювались їм повістки про виклик до суду, відповідно до наявного звіту значок, який з`явися у застосунку «Вконтакте», є знак - дві галочки (індикатор), що вказує на повідомлення, які вже відправлені, доставлені та прочитані отримувачами при зміні кольору цієї позначки.

Крім того, на виконання ухвали суду було встановлено номер мобільного телефону рідного брата ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , який проживає на території України та користується українським мобільним номером НОМЕР_2 .

Судом було надіслано SMS-повідомлення з проханням повідомити рідного брата про дату, час і місце судового засідання.

Зазначене повідомлення було прочитане рідним братом ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним індикатором про доставку та прочитання.

Викладені обставини свідчать на користь того, що обвинувачений ОСОБА_5 обізнаний про кримінальне провадження щодо нього та його розгляд у Дарницькому районному суді м. Києва і стадію, ні якій це провадження перебуває на теперішній час.

Таким чином, суд та сторона обвинувачення проявили належну ретельність у забезпеченні присутності обвинуваченого та приділили особливе значення охороні прав і законних інтересів ОСОБА_5 як учасника кримінального провадження, забезпечивши при цьому, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті положень ст. 2 КПК України, з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей щодо повідомлення особи про розгляд кримінального провадження стосовно нього.

Щодо переховування обвинуваченого від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором

З огляду на здійснені виклики і повідомлення в рамках кримінального провадження, суд оцінює дії обвинуваченого у питанні встановлення факту його переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 (№ 5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінального провадження) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

Право людини і громадянина на судовий захист належить до громадянських прав, причому, містить в собі юридичну гарантію від свавілля як з боку держави, так і окремих осіб. Держава має забезпечувати захист прав особи, у тому числі шляхом реалізації завдань кримінального судочинства.

Завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний. Отже, забезпечення гарантії того, що особа, якій у встановленому порядку висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, має постати перед судом, спрямоване на захист не тільки інтересів усього суспільства, але й кожного окремого громадянина держави.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо обвинуваченого, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський суд з прав людини у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов обвинуваченого від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати відповідні заходи у конкретних обставинах.

Як зазначалося у рішенні ЄСПЛ у справі «Еліезер проти Нідерландів», право на участь у розгляді справи, гарантоване статтею 6 Конвенції, не є абсолютним, і має існувати розумна пропорційність між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Відповідні обмеження не мають перешкоджати здійсненню права таким чином або до такої міри, що порушується сама суть права. Сумісність обмежень, передбачених національним законодавством, з правом доступу до суду, гарантованим статтею 6 Конвенції, має залежати від особливостей конкретного провадження. Загалом неможливо зробити висновок, що процедура, яка прагне збалансувати «конкретні інтереси сторін, які приймають участь» (particular interests involved) є несправедливою.

Як зазначив ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення ЄСПЛ від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини»).

Отже, абсолютно очевидно, що ОСОБА_5 усвідомлює, що у нього вже виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак він ухилився від виконання цього обов`язку.

Суд також може констатувати, що він мав можливість брати участь у судовому розгляді кримінального провадження як особисто (у тому числі і в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів), так і шляхом залучення захисника за власним вибором, якщо б мав таке бажання, оскільки судом роз`яснювалась у тексті повістки і така можливість для обвинуваченого.

У той же час, доводи захисника ОСОБА_4 з приводу відсутності доказів перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються дослідженими матеріалами провадження у їх сукупності, наданими суду в межах вирішення клопотання про спеціальний судовий розгляд.

Так, з долученої стороною обвинувачення відповіді СУ ГУ Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим вбачається, що місцем проживання ОСОБА_5 наразі є АДРЕСА_1 .

Під час проведення контррозвідувальних та оперативно-розшукових заходів отримано відомості, що обвинувачений ОСОБА_5 з 2014 року до сьогоднішнього дня не повертався на материкову частину України з тимчасово окупованого Криму.

Таким чином, стороною обвинувачення надано суду докази переховування ОСОБА_5 від суду та про його перебування на тимчасово окупованій території України у АР Крим.

Висновок

Аналіз загального змісту наведеної судової практики, з урахуванням конкретних обставин цього провадження, дозволяє дійти висновку про можливість здійснювати подальший розгляд у формі спеціального судового провадження з дотриманням норм міжнародного законодавства в сфері захисту прав людини, та що такий розгляд не призводить до порушення ст. 6 Конвенції, положень Конституції України та положень КПК України.

Суд також вважає, що подальший розгляд кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000071 від 22.02.2024, шляхом здійснення спеціального судового провадження не порушуватиме права обвинуваченого на справедливий суд.

З огляду на наявні у матеріалах справи докази належним чином доведено, що:

- обвинувачення ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за № 0000071 від 22.02.2024, висунуте щодо злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, тобто входить до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України,

- обвинувачений ОСОБА_5 повідомлений про розгляд судом кримінального провадження стосовно нього шляхом направлення судових повісток безпосередньо йому за місцем проживання та роботи, через те очевидно обізнаний про розгляд кримінального провадження, має змогу отримувати інформацію щодо розгляду цього кримінального провадження, переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та наразі продовжує перебувати на тимчасово окупованій території.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявленого клопотання прокурора.

Щодо обов`язкової участі захисника

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, у тому числі, щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне судове провадження, з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Участь захисника у спеціальному судовому провадженні є обов`язковою (абз. 5 ч. 3 ст. 323 КПК України).

З урахуванням рішення, прийнятого за наслідками проведення підготовчого судового засідання, а саме про проведення спеціального судового провадження, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 захисника за рахунок держави.

Одноособовий склад суду

Прокурором також в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про здійснення провадження щодо ОСОБА_5 суддею одноособово.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 КПК України передбачено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово.

Втім, з цього положення передбачені виключення, зокрема встановлені частиною 2 цієї статті, що стосується тяжкості злочину, у якому обвинувачується особа.

У свою чергу, з положень абз. 1 ч. 2 ст. 31 КПК України вбачається, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Дійсно, санкція частини 1 ст. 111 КК України, за якою висунуто обвинувачення ОСОБА_5 передбачає одне основне покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Разом з тим, з урахуванням тієї обставини, що законодавець у наведеному абз. 1 ч. 2 ст. 31 КПК України використав обмежувально-вказівну частку «лише» і стосовно саме обвинуваченого як учасника судового розгляду, який може таке клопотання заявити, то на підставі ч. 1 ст. 31 КПК України судовий розгляд має здійснюватися суддею одноособово за неможливості з`ясувати позицію обвинуваченого.

Водночас захисник на колегіальному розгляді провадженні також не наполягав.

Інші процесуальні питання

З огляду на те, що судом постановлене рішення про здійснення спеціального судового провадження щодо ОСОБА_5 , повістки про виклик обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, а також інформацію про процесуальні документи, надсилати та публікувати відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

При цьому суд також звертає увагу, що відповідно до положень ч. 4 ст. 323 КПК України, якщо після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження обвинувачений з`явився або був доставлений до суду, судовий розгляд продовжується з моменту постановлення такої ухвали згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Вказане є підставою роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 його право з`явитись до суду на будь-якій стадії кримінального провадження та реалізувати всю сукупність прав обвинуваченого, гарантованих Конституцією України, міжнародно-правовими актами та кримінальним процесуальним законом.

Суд також наголошує, що обвинувачений ОСОБА_5 має усі законні можливості для оскарження рішень, прийнятих судом у кримінальному провадженні за № 0000071 від 22.02.2024, і на перегляд остаточного рішення суду у цьому провадженні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 376, 297-1, 314, 315-316, 323, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Здійснювати Дарницьким районним судом м. Києва спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000071 від 22.02.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, на 12 годину 00 хвилин 27 червня 2025 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Для участі у судовому засіданні викликати сторони кримінального провадження: прокурора прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, захисника, потерпілого.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000071 від 22.02.2024, а також інформацію про процесуальні документи, надсилати та публікувати відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10