Справа № 131/1771/25
Провадження №11-сс/801/932/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.11.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб СВ Відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, за заявою ОСОБА_6 від 22.10.2025,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.11.2025 відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.11.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб СВ Відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, за заявою ОСОБА_6 від 22.10.2025.

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що під час розгляду скарги ОСОБА_6 зазначені обставини не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.11.2025 та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб СВ Відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з постановленням нового рішення відповідно до вимог статей 407, 409, 412 КПК України.

ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі наголошує, що подані ним матеріали свідчать про очевидні ознаки злочину, а тому уповноважені службові особи поліції були зобов`язані невідкладно внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати досудове розслідування та забезпечити проведення слідчих дій. Проте цей обов`язок не був виконаний.

Також апелянт указує, що під час судового розгляду слідчий суддя допустив упередженість, оскільки передчасно висловив оцінку обставинам справи, неспівмірно перебільшив значення окремих тверджень, не звернув уваги на фактичні дані, викладені в заяві, та фактично взяв на себе функцію органу досудового розслідування, оцінюючи докази, які мають бути предметом дослідження саме слідчого. На думку останнього, суддя не забезпечив повного, всебічного та неупередженого розгляду скарги, не надав належної оцінки її змісту та обґрунтованим доводам, що свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що держава зобов`язана забезпечити ефективний механізм офіційного розслідування можливих злочинів, а будь-яке відхилення від мінімальних стандартів ефективності, встановлених ЄСПЛ, неприпустиме. Європейський суд наголошує, що компетентні органи повинні діяти оперативно, ретельно, неупереджено та з урахуванням можливості поставити під сумнів законність дій відповідних посадових осіб. Натомість у цьому випадку реагування органу досудового розслідування на подану заяву було формальним, а бездіяльність очевидною.

Апелянт вказує, що суддя не забезпечив необхідного рівня процесуальної незалежності та об`єктивності, оскільки під час судового засідання вступав у дискусії, фактично перебираючи на себе роль сторони, чим створив уявлення про відсутність неупередженості. При цьому суддя не надав відповіді на принципові доводи скарги, а натомість обмежився загальними формулюваннями, що свідчить про формальний підхід до розгляду питання та небажання забезпечити конституційне право особи на захист.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що суд неправильно витлумачив вимоги ст. 214 КПК України, відповідно до яких слідчий або прокурор зобов`язані невідкладно, але не пізніше 24 годин, внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення після отримання заяви або повідомлення. Будь-яка перевірка до внесення відомостей законом не передбачена і є незаконною. Суд же фактично погодився із затягуванням реєстрації, що суперечить прямим приписам КПК та практиці Верховного суду.

ОСОБА_6 також наголошує, що суддя не звернув уваги на той факт, що заява стосувалася можливих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 426-1 КК України, а саме перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень під час воєнного стану. За таких обставин обов`язок держави забезпечити невідкладну перевірку та офіційне розслідування є ще більш вагомим. Проте орган досудового розслідування фактично проігнорував заяву, а суд, замість того щоб виправити порушення, залишив його поза увагою.

У апеляційній скарзі звертається увага й на те, що суддя проігнорував пряме посилання на норми процесуального права, не встановив істотних обставин, неправильно застосував положення ст. 370 КПК України щодо вимог до законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень. Ухвала суду є такою, що ґрунтується на припущеннях, не містить логічного аналізу норм та доводів скарги, побудована на неповних і недостовірних висновках.

Також вказується, що суддя, будучи обізнаним із фактом наявності скарги на бездіяльність службових осіб поліції, не перевірив, чи виконали вони свій обов`язок, хоча закон вимагає від суду забезпечити реальний контроль за дотриманням встановленої законом процедури реєстрації. У цьому аспекті відмова суду втрутитися та відновити порушене право заявника є проявом пасивності, що несумісне з функцією судового контролю.

ОСОБА_6 вважає, що сукупність зазначених порушень свідчить про істотне відхилення суду від вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування ухвали. Підкреслюється, що ігнорування судом критичних доводів скарги, неврахування правових позицій ЄСПЛ та Верховного Суду свідчить про необ`єктивність і немотивованість судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію заявника скарги ОСОБА_6 , дослідивши матеріали судової справи, з`ясувавши усі обставини, що зазначені у апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.11.2025 відповідає.

Як убачається з матеріалів провадження, до Іллінецького районного суду Вінницької області 29.10.2025 надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність СВ ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаргу мотивовано тим, що 22.10.2025 року до відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28, ч. 1 ст. 426 КК України.

Канцелярією Відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУПН у Вінницькій області заяву прийнято і зареєстровано 22.10.2025 року, однак відомості по вказаній заяві не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У заяві ОСОБА_6 зазначав про те, що 13.10.2025 працівником РТЦК та СП ОСОБА_7 було видано заявнику постанову про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення з пропущеним строком для її оскарження чим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 426-1. КК України, а саме перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень. Тому на думку ОСОБА_6 порушено його права та завдано істотної шкоди.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Вищезазначена бездіяльність виникає у зв`язку з невиконанням слідчим, дізнавачем чи прокурором передбаченого ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язку внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, і таким чином розпочати проведення досудового розслідування за відповідними фактами.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України cлідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 4 ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. При цьому, об`єктивними даними, які можуть свідчити про наявність ознак злочину є відомості, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

У ході перевірки доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції встановив, що подана ОСОБА_6 заява про кримінальне правопорушення ґрунтується виключно на факті, що 13.10.2025 він отримав постанову про накладення адміністративного стягнення з пропущеним строком для її оскарження. Зазначене ним тлумачиться як умисне порушення службовою особою РТЦК та СП вимог законодавства, яке він кваліфікував за ст. 426-1 КК України. Однак матеріали справи свідчать про інше юридичне значення цих обставин.

Під час розгляду скарги у слідчого судді ОСОБА_6 сам підтвердив, що постанову № 6352 від 30.09.2025 він не оскаржуватиме по суті, а заперечує виключно проти строків її вручення. Тобто предмет його незгоди не стосується змісту адміністративного рішення, законності накладення стягнення чи наявності ознак зловживання владою, а є лише процесуальним аспектом, пов`язаним із врученням документа. У такому разі правовий механізм реагування передбачений адміністративним процесуальним законом та полягає не у кримінальній відповідальності, а у можливості оскаржити постанову.

Незгода зі строками вручення постанови за своєю правовою природою не створює жодної з ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426-1 КК України. Диспозиція цієї статті передбачає відповідальність за перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, що супроводжується явним виходом за межі наданих повноважень, умисним завданням істотної шкоди правам чи охоронюваним законом інтересам, а також пов`язаними з цим діями, які мають суспільно небезпечний характер. Сам факт несвоєчасного вручення адміністративної постанови не може свідчити про перевищення повноважень, оскільки вручення постанови це технічна процесуальна дія, яка сама по собі не створює ані загрози, ані наслідків, що підпадають під ознаки кримінального діяння.

Видача постанови з можливим порушенням строків її вручення не містить ні умислу на заподіяння шкоди, ні дій, спрямованих на неправомірне обмеження прав громадянина, ні фактичного виходу службової особи за межі своїх повноважень. Навпаки, зазначені обставини охоплюються сферою адміністративного провадження, у межах якого закон прямо передбачає можливість оскаржити постанову незалежно від того, коли її вручено. Норми КПК України та правові висновки Верховного Суду не передбачають можливості криміналізації технічних або процесуальних порушень, якщо вони не спричиняють істотної шкоди та не мають ознак суспільної небезпечності.

Більше того, ч. 1 ст. 24 КПК України передбачає право особи на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Тобто закон забезпечує повний механізм захисту у випадках, коли особа вважає, що її права порушено рішенням посадової особи. Таким чином, у ОСОБА_6 була реальна процесуальна можливість захистити своє право шляхом оскарження постанови, натомість подання заяви про кримінальне правопорушення у цій ситуації не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає сутності інституту кримінальної відповідальності.

Отже, орган досудового розслідування обґрунтовано відмовився вносити відомості до ЄРДР, оскільки наведені у заяві обставини об`єктивно не свідчать про вчинення злочину, а слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, правильно застосувавши положення ст. 214 КПК України щодо критеріїв обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.11.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб СВ Відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, за заявою ОСОБА_6 від 22.10.2025 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4