Справа № 307/3404/16-к
Провадження № 1-кп/307/193/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 1.10.2016 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30.09.2016 р., близько 20 години, ОСОБА_4 , керуючи власним автомобілем марки "ЗІЛ - 131", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по грунтовій дорозі в урочищі «Яма», яке розташоване між лісовим масивом кв. 28 Краснянського лісництва, на відстані 5922 метрів від вулиці Миру, села Красна, Тячівського району, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 "б", 13.1, 21.1, 21.6, 21.11 «а» Правил дорожнього руху, здійснюючи перевезення чотирьох стовбурів деревини породи «Явір» та пасажирів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 поза кабіною автомобіля у кузові, який не був обладнаним сидіннями, що категорично заборонено, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого виїхав на край схилу обриву з правого боку, у результаті чого втратив контроль за рухом свого автомобіля та допустив його перекидання направо, внаслідок чого перебуваючі у кузові автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при перекиданні автомобіля отримали тілесні ушкодження від яких померли на місці пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, не визнав. Покази надавати відмовився скориставшись правом визначеним ст. 63 Конституції України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину, у пред`явленому обвинуваченні не визнав, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб, доведена повністю та підтверджується сукупністю наступних зібраних, досліджених та перевірених у судовому засіданні доказів.

Показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що оскільки дана подія відбулася досить давно то точної дати він, не пам`ятає. Однак пам`ятає, що була осінь 2016 року. Він знаходився в кабіні транспортного засобу марки «ЗИЛ» оскільки разом з всіма поїхав з метою, щоб допомогти покійному ОСОБА_9 завантажити деревину. Керував транспортним засобом обвинувачений. В транспортному засобі, окрім нього і водія знаходився ще один чоловік, якого він не знає та бачив вперше. Де знаходилися особи, які в подальшому загинули, він не знає оскільки перебуваючи в кабіні автомобіля цього не бачив, однак допускає, що під час руху вони могли знаходитися на кузові транспортного засобу. З того моменту, як вони завантажили деревину на кузов автомобіля до моменту події вони проїхали десь біля одного кілометру, що по часу становило біля 15-20 хв. В момент коли вони спускалися з урочища «Кобила» вниз у напрямку села Красна, під час руху, автомобіль перекинувся один раз. Причиною цього був схил гори. Обставини, за яких загинув ОСОБА_9 йому не відомі. Автомобіль перекинувся один раз. Припускає, що тіло ОСОБА_9 могло знаходився десь під деревом. Однак безпосередньо, тіла він не бачив, так як після ДТП він перебував у стресовому стані і почав йти у напрямку с. Красна. Додав, що у місцевості, де сталася ДТП до того часу він не був. Деревина на кузові була прикріплена «стрічкою» до кузова автомобіля. Як вийшов з автомобіля не чув жодних криків. Через деякий час, водій і ще одна особа, яка перебувала в кабіні транспортного засобу, теж спустилися вниз у напрямку с. Красна. Хто викликав швидку медичну допомогу він не пам`ятає. Щодо погодних умов того дня, показав, що погода була суха, однак дорога мала досить великий спуск та перекос.

З рапорту старшого інспектора чергового Дубівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 від 30.09.2016 року вбачається, що 30 вересня 2016 року о 20 години 50 хвилини до чергової частини Дубівського ВП Тячівського відділу поліції ГУНІ в 3/0 надійшло повідомлення 102 невідомої особи про те, що сталася ДТП в с.Красна, неподалік гори "Кобила". Перекинувся автомобіль, в якому знаходилося четверо осіб, двом з яких необхідна медична допомога. Заявник знаходиться у кафе" Лісова пісня", на МП направлено СОГ.

Том ІІ (а.с.190)

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми та фототаблиць до них від 01.10.2016 р. вбачається, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на ґрунтовій дорозі в урочищі "Яма". До проїжджої частини праворуч примикає кювет, а ліворуч лісовий масив. На місці пригоди автомобіль марки "ЗІЛ - 131" перекинутий ліворуч. Виявлено сліди заносу шин з правого боку над кюветом по напрямку руху в с. Красна. Труп ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 розташований під автомобілем з боку кабіни водія. ОСОБА_11 на віддалі від проїзної частини.

Том ІІ (а.с.191-199)

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу та фототаблиць до нього від 07.10.2016 р. об`єктом огляду є транспортний засіб марки "ЗІЛ - 131", н/з НОМЕР_1 , який знаходиться на земельній ділянці по вул. Миру в с. Красна. В ході проведення огляду було встановлено, що автомобіль на час проведення огляду має аварійні пошкодження, однак знаходиться у технічно справному стані. В ході огляду виявлено наступні пошкодження: з лівого боку за кабіною водія пошкоджено дерев`яні борти кузова; розбите лобове скло та скло на лівих дверцятах; дах, ліві дверцята, ліва стійка кабіни та дзеркала заднього виду на автомобілі деформовані. На час огляду системи освітлювальних та сигнальних приладів знаходяться у технічно справному стані.

Згідно постанови слідчого від 7.10.2016 , вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та переданий на зберігання на території ДП «Мокрянського ЛМГ»

Том ІІ (а.с.200-204, 205)

Згідно висновку експерта № 179 від 24.10.2016 р. смерть ОСОБА_6 , наступила від асфіксії, внаслідок здавлення грудної клітки та живота між тупими предметами, якими в даному випадку могли бути тверде земельне покриття та стовбур деревини. Про це свідчать дрібно-крапкові крововиливи під кон`юнктивою обох очей, епікардом та легеневою плеврою, гостра емфізема і набряк легень, рідкий стан крові, а також обширні крововиливи у підшкірно-жирову клітковину передньої поверхні грудної клітки і підкапсулярний розрив печінки. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, саден і забійних ран м`яких тканин чола, спинки носу, правого плеча і правого стегна, а також закритого уламкового перелому правої плечової кістки. Дані тілесні ушкодження могли виникнути по ударному механізму від дії тупих твердих з необмеженою контактуючою поверхнею предметів, цілком можливо при падінні з кузова з послідуючим ударом об тверде земельне покриття. Не виключені також, можливість подібного характеру тілесних ушкоджень від ударів стовбурами деревини, які знаходилися у кузові вантажного автомобіля. Множинні двобічні переломи ребер, а також перелом грудини виникли внаслідок здавлення грудної клітки між тупими предметами, якими могли бути тверде земельне покриття та стовбури деревини. Синці і садна м`яких тканин грудної клітки і правого стегна стосовно живих осіб відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасний розлад здоров`я, чи незначну втрату працездатності. Забійні рани м`яких тканин чола та спинки носу стосовно живих осіб відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. Закритий перелом правої плечової кістки, а також множинні двобічні переломи ребер і перелом грудини стосовно живих осіб відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так-як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Всі вище вказані тілесні ушкодження строку події 30.09.2016 р. відповідають в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого не перебувають. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_12 виявлено 3.18 проміле етилового спирту. Дана концентрація алкоголю в крові живої людини відповідає важкому алкогольному отруєнню, при якому може наступити смерть.

Том ІІ (а.с.207-211)

Висновком експерта № 180 від 24.10.2016 р. стверджено, що смерть ОСОБА_7 наступила від травматичного шоку, що розвинувся на фоні множинних ушкоджень кісток скелету та внутрішніх органів. При судово-медичному дослідженні трупа були виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних двобічних переломів ребер 2-3-4-5-6-7-8 ребер по середньо-ключичній і передньо-підпахвинній і 4-5 ребер по навколо-хребтовій лініям; переломо-вивха 4-5 грудних хребців з повним розривом спинного мозку; перелому грудини на місці зчленування рукоятки і тіла; закритого уламкового перелому правої плечової кістки в середній третині; підкапсулярного розриву правої нирки; розриву правої долі печінки; а також синців і саден правої половини обличчя і передньо-зовнішньої поверхні правого плеча. Вказані вище тілесні ушкодження могли виникнути по ударному механізму від дії тупих твердих з необмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли бути нерівне земельне покриття і стовбур деревини. Дані тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_7 виявлено 3.59 проміле етилового спирту. Дана концентрація алкоголю в крові живої людини відповідає важкому алкогольному отруєнню, при якому може наступити смерть.

Том ІІ (а.с.212-216)

З висновку експерта № 10/261 від 26.10.2016 р. вбачається, що на момент огляду та на момент ДТП гальмівна система та рульове керування автомобіля "ЗІЛ - 131", н/з НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані та дозволяють водію транспортного засобу контролювати його швидкість й напрямок руху. Будь-яких ознак несправностей, котрі вплинули б на стійкість та керованість автомобіля, чи викликали відмову систем або агрегатів, в ході дослідження не виявлено, тому подальше дослідження не проводилося.

Том ІІ (а.с.222-224)

Висновком автотехнічної експертизи № 10/262 від 26.10.2016 р. стверджено, що в даній дорожній ситуації, водій автомобіля "ЗІЛ - 131", н/з НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.3 "б", 13.1. Правил дорожнього руху, не виконання яких з технічної точки зору, у своїй сукупності є причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній обстановці, в діях водія автомобіля "ЗІЛ - 131", н/з НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам пунктів 2.3 "б", 13.1. Правил дорожнього руху, недотримання яких, з технічної точки зору, у своїй сукупності є причиною настання дорожньо-транспортної пригоди.

Том ІІ (а.с.226-227)

Згідно протоколу огляду місця події проведеним у с. Красна 17.07.2019 у період часу починаючи з 11 год.20 хв. по 15 год. 50 хв. старшим слідчим СВ Дубівського ВП майором поліції ОСОБА_13 встановлено, що обєктом огляду являється лісова галявина, що розташована між лісовим масивом кварталу 28 Краснянського лісництва в урочищі «Межикобила» зі сторони населеного пункту с. Красна рухаючись у низ по схилу вершиною поля проходить грунтова дорога, яка у подальшому входить у лісовий масив дерев породи бук. Перед початком входу дороги до лісового масиву , приблизно з середини поля до лісового масиву з нижньої частини грунтової дороги наявний крутий схил, що веде по правій стороні дороги у напрямку огляду до середини поля лісової галявини. У даного місця за допомогою «Джипс» навігатора було пройдено шлях до вулиці Миру в с. Красна та загальна відстань склала 5922 метра. У подальшому дані було накладено на викопіровку геолокаційних даних, які додані до протоколу.

(том ІІІ а.с. 36-39)

Таким чином, оцінивши в сукупності вищенаведені докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 286 КК України за кваліфікуючою ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб.

Твердження захисника про порушення норм кримінально процесуального закону, які полягали в проведенні слідчих дій після складання обвинувального акту, не заслуговують на увагу. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2019, яку залишено без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 9.04.2019 року обвинувальний акт складений та затверджений прокурором 24.11.2016 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків протягом розумного строку.

Даними ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, вказано на порушення, які допущені слідчим при складанні обвинувального акта, прокурором - при його затвердженні, які визнано істотними, оскільки такі торкалися прав та законних інтересів підозрюваного, зокрема, порушували його право знати у чому його обвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та могли суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

На час постановлення ухвал, судом було встановлено, що обвинувальний акт не містив викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в ньому не було вказано місця вчинення злочину, хоча встановлено, що місцем події є лісовий масив, однак, зазначено, що водій, керуючи автомобілем марки «ЗІЛ 131», рухаючись у напрямку вул. Миру в с. Красна, не дотримав Правил дорожнього руху, і при цьому, віддаль від місця події з лісового масиву до вул. Миру не зазначена, а також на те, що обвинувальний акт не містить викладу обставин із посиланням на докази, які б підтверджували, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були пасажирами транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 і що цей транспортний засіб їхав ґрунтовою дорогою в розумінні такої відповідно до Правил дорожнього руху. (Том І а.с. 59-62).

Положеннями статті 282 КПК України чітко визначено, що зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора, якщо підстави для його зупинення перестали існувати (підозрюваний видужав, його місцезнаходження встановлено, завершено проведення процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва), а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій та у разі скасування слідчим суддею постанови про зупинення досудового розслідування.

Тобто досудове розслідування може бути відновлене лише у разі його зупинення, виключно з підстав передбачених кримінальним процесуальним законом. Відновлення уже завершеного досудового розслідування КПК України не передбачено.

Тому, дії прокурора після повернення обвинувального акта обмежуються лише усуненням недоліків обвинувального акта (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 04.10.2018 справа № 752/4900/15-к).

Кримінальним процесуальним законом не передбачено відновлення чи продовження строків досудового розслідування з підстав проведення процесуальних дій задля усунення недоліків після повернення обвинувального акта судом, відтак доводи сторони захисту про складання та направлення обвинувального акта від 27.09.2019 поза межами строку досудового розслідування не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд зауважує, що повернення обвинувального акта для усунення недоліків не є тотожним поняттю «Відновлення досудового розслідування». Єдиною передбаченою законом підставою для повернення обвинувального акта прокурору є його невідповідність вимогам ст.291 КПК України, яка встановлює лише вимоги щодо форми і змісту обвинувального акта. При цьому, строки усунення таких недоліків КПК України не встановлює.

Законність вчинення тих чи інших процесуальних дій в той час, коли дії прокурора після повернення обвинувального акта обмежуються лише усуненням недоліків обвинувального акта, підлягає обов`язковій перевірці судом під час судового розгляду, зокрема під час дослідження доказів з наданням їм оцінки у встановленому законом порядку.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 квітня 2024 року у справі справа № 753/25892/21 сформувала узагальнюючий висновок про застування норм права, та вважала за необхідне відповісти на питання, що постали у цьому кримінальному провадженні, а саме: чи відновлюється перебіг строку досудового розслідування після повернення судом обвинувального акта прокурору; які процесуальні дії (рішення) прокурор може вчинити в період між поверненням обвинувального акта і до звернення до суду зі зміненим обвинувальним актом; протягом якого строку прокурор повинен звернутися зі зміненим обвинувальним актом; якими мають бути правові наслідки вчинення стороною обвинувачення тих чи інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій після повернення обвинувального акта прокурору.

Так об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що термін "відновлення" в КПК здебільшого використовується в контексті "відновлення досудового розслідування" (ст. 282 КПК) та "відновлення кримінального провадження" (ст. 515 КПК).

Законодавець чітко висловив своє волевиявлення в частині унормування процедури відновлення досудового розслідування та у ст.282 КПК визначив підстави відновлення такого розслідування, при цьому відсутня така підстава для відновлення досудового розслідування як повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, у тому числі в частині перебігу строків на цій стадії.

Термін поновлення у КПК використовується саме в контексті поновлення пропущених процесуальних строків (ст.117 КПК), а не щодо поновлення досудового розслідування або поновлення кримінального провадження. Строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає (ч. 5 ст. 294 КПК).

Повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору здійснюється не з метою відновлення досудового розслідування, а отже й не з метою відновлення строку досудового розслідування, і тим паче його поновлення, якщо такий строк закінчився (пропущений, сплинув).

Таким чином, колегія суддів об`єднаної палати дійшла висновку, що перебіг строку досудового розслідування після повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору ані відновлюється, ані поновлюється.

Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору і до звернення до суду з обвинувальним актом чи клопотанням, які приведено у відповідність до вимог КПК, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду.

Саме такою є обмеженість обсягу компетенції сторони обвинувачення при отриманні повернутого судом обвинувального акта чи клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

При цьому, в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характерупрокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій.

Якщо сторона обвинувачення після повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру проводила слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії або приймала процесуальні рішення, які не є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК та забезпечення виконання ухвали суду, то отримані у кримінальному провадженні за результатами здійснення таких дій докази повинні визнаватись недопустимими, як отримані поза межами строку досудового розслідування.

Також зазначено, що у КПК не визначено строку, протягом якого прокурор має повторно направити до суду обвинувальний акт чи клопотання, що були йому повернуті судом зі стадії підготовчого провадження в порядку ст. 314 КПК, та відсутня вказівка щодо встановлення судом строку, необхідного для усунення таких порушень, що може сприяти затягуванню в часі кримінального провадження.

Колегія суддів об?єднаної палати дійшла висновку, що строк для приведення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у відповідність до вимог КПК та виконання ухвали суду має бути достатнім для вчинення прокурором відповідних процесуальних дій.

При цьому, прокурор може повторно звернутися до суду із обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру в межах розумного строку, тобто одразу, без невиправданих затримок у часі, після закінчення виконання процесуальних дій, які були необхідними на виконання ухвали суду для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК і подальшого звернення з ними до суду.

Згідно дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події проведеним у с. Красна 17.07.2019 у період часу починаючи з 11 год.20 хв. по 15 год. 50 хв. старшим слідчим СВ Дубівського ВП майором поліції ОСОБА_13 встановлено, що обєктом огляду являється лісова галявина, що розташована між лісовим масивом кварталу 28 Краснянського лісництва в урочищі «Межикобила» зі сторони населеного пункту с. Красна рухаючись у низ по схилу вершиною поля проходить грунтова дорога, яка у подальшому входить у лісовий масив дерев породи бук. Перед початком входу дороги до лісового масиву , приблизно з середини поля до лісового масиву з нижньої частини грунтової дороги наявний крутий схил, що веде по правій стороні дороги у напрямку огляду до середини поля лісової галявини. У даного місця за допомогою «Джипс» навігатора було пройдено шлях до вулиці Миру в с. Красна та загальна відстань склала 5922 метра. У подальшому дані було накладено на викопіровку геолокаційних даних, які додані до протоколу (том ІІІ а.с.36-39.)

Відтак, судовим розглядом встановлено, що після повернення обвинувального акту затвердженого прокурором 24.11.2016 було усунуто недоліки визначені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2019, яку залишено без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 9.04.2019 року і таке усунення стосувалося виключно встановлення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, щодо визначення місця вчинення злочину, про що зазначалося в ухвалі суду, а тому суд визнає допустимим вказаний протокол огляду місця події, який отриманий поза межами строку досудового розслідування.

Заперечення сторони захисту про те, що потерпілі, які загинули в результаті ДТП, не перебували на кузові транспортного засобу в момент його перекидання, а здійснювали розчистку дороги позаду автомобіля, суд розцінює як обраний спосіб захисту. До такого висновку, суд доходить з огляду на відсутність у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 1.10.2016 відомостей про виявлення та вилучення будь-яких знарядь для проведення прочистки ділянки дороги та не знаходить логічного зв`язку між поясненнями захисту щодо здійснення прочистки такої дороги для проїзду автомобіля, який рухався вперед, позаду цього автомобіля. Врешті, навіть за умов знаходження потерпілих біля цього автомобіля, обвинувачений, як водій був зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати небезпеки чи перешкод для руху інших осіб та вчиняти дій або бездіяльності, що загорожують життю або здоров`ю громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає примирення з потерпілими та відсутність з їх боку матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, які відображені в наданих потерілими письмових заявах (том І а.с.68, 69, том ІІ 232, 233)

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

У судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 зокрема:

Згідно вимоги ВІТ ГУНП в Закарпатській області від 1.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до кримінальної відповідальності не притягувався (том ІІ а.с.234).

Разом з цим, судом встановлено, та згідно повідомлення начальника Тячівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_14 за №39/11/5008-22 від 23.11.2022, ОСОБА_4 засуджений 12.10.2021 року Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.201-1 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України строком на 1 (один) рік. З цього повідомлення також вбачається, що ОСОБА_4 знятий з обліку Тячівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпастькій області 23 листопада 2022 р. у зв`язку із закінченням іспитового строку. Відтак, на момент ухвалення цього вироку вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.10.2021 виконано. (том ІІ а.с. 147).

Згідно характеристики №999 від 03 жовтня 2016 року виданої сільським головою Краснянської сільської ради ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_4 , за місцем проживання характеризується позитивно, як спокійна, врівноважена, трудолюбива , ввічила та скромна людина (том ІІ а.с. 230).

З довідки №998 від 03 жовтня 2016 року виданої сільським головою Краснянської сільської ради ОСОБА_15 встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_4 входять дружина, дочка, зять та онук (том ІІ а.с. 231).

Згідно заяв потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 27.01.2020 та наданих ними розписок від 02.10.2016 останні стверджують, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають (том І а.с.68, 69, том ІІ 232, 233).

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу суддів на те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні ОСОБА_18 покарання, відповідно до наведеної позиції Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р., суд також бере до уваги дії інших учасників дорожнього руху. Так під час розгляду справи встановлено, перебування обох потерпілих у стані сильного алкогольного сп`яніння, ступінь якого у потерпілого ОСОБА_19 становив 3.18 проміле етилового спирту, а у ОСОБА_7 3.59 проміле етилового спирту, що безумовно могло зумовити відсутність належної їх реакції щодо дрожньої обстановки під час перекидання автомобіля та як наслідок більших ризиків для настання цього ДТП.

Враховуючи наведене та конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винного, який одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимий, відсутність постійного місця роботи та обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, його поведінку після вчинення злочину, з урахуванням відсутності на час розгляду справи претензій потерпілих, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пов`язаного проти безпеки руху та експлуатації транспорту, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_18 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України, чи норм ст.69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані. Суд вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірною протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливою внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3.10.2016 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 30 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.04.2022 задоволено клопотання заставодавця та внесену на виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3.10.2016 року у справі №308/10165/16-к застоводавцем ОСОБА_20 мешканцем АДРЕСА_2 застави в розмірі 41340 (сорок одну тисячу триста сорок) гривень 00 копійок, яка була внесена за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області, згідно квитанції №ПН169777, АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 04.10.2016 року повернуто заставодавцю.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, судом зараховується строк попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 30.09.2016 року, тобто в період, коли чинною була ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», що свою чергу свідчить про те, що при вирішенні питання про зарахування обвинуваченому ОСОБА_4 строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України саме в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка поліпшує становище обвинуваченого ОСОБА_4 .

Така позиція узгоджується із правовим висновком щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року в справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року № 3352-ХІІ попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно протоколу затримання від 1.10.2016 ОСОБА_4 було затримано о 1 годині 30 хвилин 1 жовтня 2016 та у зв`язку з внесенням застави 4 жовтня 2016 його звільнено з під варти (том ІІ а.с.4, 235-237)

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно зарахувати в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення під час досудового розслідування, тобто з 1.10.2016 по 4.10.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що не погіршуватиме становища обвинуваченого.

Під час судового розгляду сторона обвинувачення не зверталася до суду з клопотаннями про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Цивільний позов не заявлено.

Згідно з ч.2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 884,40 (вісімсот вісімдесят гривень, сорок копійок) слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавлення права керувати транспортним засобом строком на два роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення - з 1.10.2016 року по 4.10.2016 року за правилами ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речовий доказ - автомобіль марки "ЗІЛ - 131", н/з НОМЕР_1 - залишити ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 880,40 (вісімсот вісімдесят гривень, сорок копійок) процесуальних витрат за проведення судової експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Головуючий ОСОБА_1