Справа № 465/4178/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/616/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 14.05.2025 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.05.2013 року за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 16.08.2019 року по відбуттю строку покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 10.03.2023 року, тобто з часу фактичного затримання та поміщення під варту.

Запобіжний захід, раніше обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України визначено зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10.03.2023 року до часу набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Ухвалено зняти арешти, накладені ухвалами слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 року на тимчасово вилучене майно.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, в тому числі, поєднаних із застосуванням насильства, востаннє вироком Сєевєродонецького міського суду Луганської області від 30.05.2013 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст.ст. 70, 71 KK України до 7 років 1 місяця позбавлення волі, судимість за яким йому у встановленому законом порядку не знята і не погашена, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи протиправно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи 10.03.2023 року, близько 21:00 год., на проїжджій частині вулиці Сар`яна у м. Львові біля місця її перехрещення із вул. Федьковича, між будинками з адресами: вул. Сар`яна, 5 та АДРЕСА_3 , вирішив відкрито викрасти особисте майно потерпілого ОСОБА_9 , який там в цей час знаходився.

З цією метою ОСОБА_6 застосував фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_9 , що не є небезпечним для життя та здоров`я, з метою подолання його опору, а саме наніс йому удар в ділянку потилиці та після того як останній в результаті нанесеного удару присів, втративши рівновагу, ОСОБА_6 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на відкрите заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_9 , наніс йому удар лівою ногою в область обличчя та тулуба, після чого потерпілий впав на землю, а надалі ОСОБА_6 , притримуючи лівою рукою плече останнього, щоб той не піднявся, наніс кулаком правої руки декілька ударів потерпілому в ділянку правої брови, в результаті чого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, в ділянці правого колінного суглоба, синців в ділянках очей, крововиливу в білкову оболонку правого ока. В цей же час, подолавши за допомогою вищевказаного насильства опір потерпілого, ОСОБА_6 відкрито, шляхом ривка, порвавши шлейку, зірвав із плеча потерпілого ОСОБА_9 сумку чоловічу через плече зі шкіроподібного матеріалу чорного кольору з маркувальними написами «Filippo Lucci» вартістю 153 грн., в якій знаходилися 3 блістери з таблетками, чоловічий гаманець марки «Dг. BOND Classic М2» вартістю 183,33 грн., в якому, в свою чергу, знаходились грошові кошти в сумі 670 грн., банківські, дисконтні картки та візитки в кількості 17 штук, кулон з металу жовтого кольору, а також витягнув із правої кишені куртки потерпілого мобільний телефоном марки «Nokia 150 ТА-1235» у корпусі чорного кольору (с/н1: НОМЕР_1 ; с/н2: НОМЕР_2 ) із вставленими двома сім-картами мобільного оператора «Київстар» вартістю 650 гривень і в такий спосіб відкрито заволодів вказаною сумкою, наявним в ній майном та мобільним телефоном потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та направити матеріали справи на нове розслідування.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не викрадав речей потерпілого ОСОБА_9 і при затриманні працівниками поліції таких не мав. Зазначає, що справа була сфабрикована органом досудового розслідування та потерпілим, який перебував під час допиту в стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу, що показання свідка не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки свідок через темну пору доби не міг чітко бачити, що відбувалось на місці події. Зазначає, що в цей день він підійшов до ОСОБА_9 і попросив його дати закурити, висловивши своє прохання російською мовою, що обурило ОСОБА_9 , який відреагував на висловлене прохання словесними образами. Внаслідок цього між ними розпочалася конфлікт, в ході якої ОСОБА_9 схопив його за груди, а він декілька разів його вдарив. Сумка ОСОБА_9 опинилася в нього випадково, а мобільний телефон лежав на землі біля потерпілого і він підняв його, щоб віддати останньому, однак в цей момент приїхали працівники поліції. Крім того, вказує, що на судових дебатах визнав вину у зв`язку з тим, що прокурор пообіцяв йому за це зменшити розмір покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та доводи захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволення апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яка підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав суду, що 10.03.2023 року у вечірній час доби він, повертаючись з роботи по вул. Сар`яна у м.Львові, побачив незнайомого чоловіка, який попросив в нього закурити. Він відповів, що не має сигарет і попрямував далі. Одразу після цього він відчув удар кулака в потилицю та удар ногою, від чого втратив рівновагу і впав на землю. В подальшому, йому було завдано удар в праву частину лиця кулаком руки в напрямку зверху до низу. Кількість ударів не пригадує, однак пам`ятає, що удари наносились в праву частину тіла: по лиці і в бік по ребрах, які наносились нападником його правою рукою і ногою. Момент ударів він не бачив, оскільки нападник утримував його на землі і не давав можливості встати. Зазначив, що із собою мав сумку з ремінцем, однак коли він лежав на землі сумку було вирвано ривком нападником, а при потерпілому залишився лише ремінець від неї. Із даною сумкою незнайомець втік. Коли потерпілий піднявся, то побачив, що нападника на місці події немає, він роззирнувся по сторонах і виявив, що цей незнайомець знаходиться на іншому кінці вулиці на значній відстані від нього в напрямку до вул. Героїв УПА у м. Львові, тобто поблизу того місця, де починається вулиця, на якій відбувся напад. Він пішов до нападника, який в цей час стояв поруч з очевидцем, по дорозі перевірив вміст своїх кишень і виявив відсутність мобільного телефону, який до нападу перебував у правій кишені куртки. Пройшовши до початку вулиці Сар`яна і наблизившись до кривдника, він запитав останнього навіщо той забрав його речі, на що нападник віддав йому лише сумку. Мобільний телефон, в подальшому, було виявлено під автомобілем патрульної поліції, яка прибула на місце та біля якої знаходився ОСОБА_6 .

Водночас, свідок ОСОБА_10 пояснив суду першої інстанції, що 10.03.2023 року він, близько 21.00 год., повертався з роботи додому по вул. Сар`яна у м. Львові та побачив, що на протилежному кінці вулиці відбувається сутичка, але продовжив свій рух в цьому напрямку, не привертаючи до себе уваги. В подальшому побачив, що ОСОБА_6 завдавав в ході шарпанини удари потерпілому, а коли останній від таких присів, утримуючи потерпілого рукою за куртку, наніс останньому удар лівою ногою в голову, від чого потерпілий впав. Після цього, нападник завдав ще декілька ударів правою рукою по обличчю потерпілого та вирвав в останнього сумку, яка була в нього на ремінці через плече, з якою ОСОБА_6 швидкою ходою залишив місце події і попрямував в напрямку вул. Героїв УПА, де порівнявся із свідком, котрий зробив йому зауваження. При цьому, свідок повідомив, що буде викликати поліцію, однак ОСОБА_6 заперечував вчинення ним будь-якого злочину і намагався переконати, що відбувся звичайний конфлікт. Попри це, свідок зателефонував у поліцію, в цей час потерпілому вдалося підвестися із землі і він пішов вздовж вулиці в напрямку, де перебували свідок і ОСОБА_6 . Підійшовши до них, потерпілий вступив у словесну перепалку із ОСОБА_6 , звинувачуючи його в тому, що він викрав у нього речі. Під час цієї суперечки, по спливу певного часу ОСОБА_6 , який усе заперечував, все ж віддав потерпілому його сумку, а останній почав перевіряти її вміст. Згодом приїхали працівники поліції, які на місці події на асфальті виявили ремінець від сумки, яку у потерпілого вирвав ОСОБА_6 .

Допитаний в суді в якості свідка працівник Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_11 зазначив, що по виклику поліція прибула на вул. Сар`яна у м. Львові близько 22.00 год., де було виявлено трьох чоловіків, а саме заявника, потерпілого і особу, на яку потерпілий вказував як на нападника. Одразу було помітно, що в потерпілого на обличчі була кров, останній стверджував, що незнайомець, на якого він вказував, викрав у нього мобільний телефон. Свідок запропонував потерпілому назвати номер свого мобільного телефону, а в подальшому набрав вказаний номер. В цей час у ОСОБА_6 задзвонив телефон, але останній збив вхідний дзвінок. Одразу після цього приїхала машина швидкої медичної допомоги і потерпілому надавався необхідний медичний супровід. В цей час ОСОБА_6 обійшов машину швидкої і підійшов до патрульного автомобіля поліцейських, де присів біля заднього колеса, обпершись на транспортний засіб. Після цього, зробив рух своєю рукою під автомобіль та в подальшому було встановлено, що при наборі мобільного номера телефону потерпілого дзвонив телефон, який уже знаходився під автомобілем патрульної поліції. Таким чином, з`ясувалося, що ОСОБА_6 викинув телефон під транспортний засіб поліції, щоб не бути викритим у скоєному, а тому, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу, яка надалі займалася оформленням матеріалів з приводу вчиненого кримінального правопорушення.

Окрім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується наступними зібраними по справі доказами.

Так, з протоколу огляду місця події від 10.03.2023 року вбачається, що об`єктом огляду була відкрита ділянка місцевості поблизу будинку №3 по вул. Сар`яна у м. Львові, де працівниками поліції було виявлено громадянина, який представився як ОСОБА_9 та повідомив, що 10.03.2023 року, близько 21.00 год., невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділа його сумкою чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти, а також мобільним телефоном. На обличчі та куртці вказаного громадянина були наявні сліди РБК, а в руках ОСОБА_9 тримав чорну сумку з відірваною шлейкою, в якій при огляді виявлено шкіряний гаманець чорного кольору, де містилися дисконтні картки, візитки, банківські картки у кількості 17 шт., монети, металевий медальйон, грошові кошти купюрами по 500, 100, 20 і 5 гривень, а всього 670 грн., паперові закладки у вигляді доларів США у кількості 4 шт., блістери з таблетками у кількості 3 шт., 3 металевих ключі, два паспорти, видані на ім`я ОСОБА_9 , та металеві щипці. Також в ході огляду було встановлено, що біля заднього правого колеса службового автомобіля патрульної поліції було виявлено мобільний телефон марки «Nokia».

Як відомо з протоколу огляду предметів від 20.04.2023 року, під час такого оглядалися речі, вилучені при огляді місця події, зокрема, сумка чорного кольору марки «Filippo Lucci» з відірваним ремінцем та її вміст: дисконтні картки, візитки, паперова роздруківка та картка ломбарду, чотири паперові закладки у вигляді стодоларових купюр, металеві ключі, щипці, гаманець чорного кольору марки «Dг. BOND», у якому наявний кулон з металу жовтого кольору із фотокартками людей по обидві сторони, банківські картки «ПриватБанк» та «Кредобанк».

Даними протоколів слідчих експериментів з додатками від 21.04.2023 року та 31.05.2023 року підтверджується, що в процесі проведення слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було повністю відтворено обстановку на місці події, яка була 10 березня 2023 року, зокрема, як ОСОБА_6 наносив удари потерпілому ОСОБА_9 , повалив його на землю, вирвав у потерпілого наплічну сумку з речами та покинув місце події, а в подальшому, після викриття його у скоєному, зазначену сумку повернув потерпілому, а мобільний телефон викинув під автомобіль патрульної поліції. При цьому, слідчі експерименти були проведені відповідно до вимог ст.240 КПК України, а протоколи слідчих експериментів від 21.04.2023 року та 31.05.2023 року містять всі необхідні дані, передбачені положеннями законодавства.

Водночас, відповідно до висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №234 від 13.03.2023 року, оформленого за результатами проведення судово-медичної експертизи, у ОСОБА_9 виявлено садна на обличчі, в ділянці правого колінного суглоба, синці в ділянках очей, крововилив в білковій оболонці правого ока, які утворились від дії тупих предметів, при контакті з такими, та могли виникнути 10.03.2023 року і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок падіння на площину з висоти власного росту та спричинення їх власноруч немає.

Згідно з висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №358/2023-ім від 07.04.2023 року, оформленого за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, кров ОСОБА_9 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Як вбачається з висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №351/2023-ім від 04.04.2023 року, оформленого за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

При цьому, висновком експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №360/2023-ім від 24.04.2023 року, оформленого за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, встановлено, що в слідах на марлевому тампоні ("гігієнічна паличка") зі змивом з асфальту, вилученому 10.03.2023 року в результаті огляду місця події, виявлена кров людини, що може походити від ОСОБА_9 та не може походити від ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №361/2023-ім від 25.04.2023 року, в слідах на куртці потерпілого ОСОБА_9 , вилученій 10.03.2023 року в результаті огляду місця події, виявлена кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 і не може походити від ОСОБА_6 .

Крім того, з висновку експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/114-23/6203-ТВ від 05.04.2023 року, оформленого за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, відомо, що ринкова вартість представленого на дослідження уживаного мобільного телефону марки «Nokia 150 ТА-1235» станом на 10.03.2023 року становила 650,00 грн.

Як вбачається з висновку експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/114-23/7241-ТВ від 27.04.2023 року, оформленого за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, ринкова вартість представленої на дослідження сумки чоловічої із шкірподібного матеріалу чорного кольору з маркувальними написами «Filippo Lucci» станом на 10.03.2023 року становила 153,00 грн.

Висновком експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/114-23/7242-ТВ від 25.04.2023 року, оформленого за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, констатовано, що ринкова вартість представленого на дослідження уживаного гаманця чоловічого марки «Dг. BOND Classic М2» станом на 10.03.2023 року становила 183,33 грн.

Заперечення обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненому, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Доводи обвинуваченого у апеляційній скарзі про те, що він не викрадав речей потерпілого ОСОБА_9 і при затриманні працівниками поліції таких не мав, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи в сукупності, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 та очевидця подій - свідка ОСОБА_10 , які зазначили, що обвинувачений після нанесення ударів потерпілому вирвав в останнього сумку, яка була в нього на ремінці через плече.

При цьому, вказані показання потерпілого та свідка узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, а підстав оговорювати останніми обвинуваченого судом апеляційної інстанції не встановлено.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_11 в деталях в ході його допиту описав хід пошуків мобільного телефону «Нокія», належного потерпілому ОСОБА_9 , зокрема те, що ним здійснювалися дзвінки на номер мобільного телефону потерпілого і такий телефон дзвонив у ОСОБА_6 , який спочатку збив виклик, а потім, боячись викриття слідчо-оперативною групою і бажаючи позбутися речового доказу у справі, скинув такий телефон під автомобіль патрульної поліції, яка прибула на виклик про вчинення злочину.

Вказане підтверджується показами потерпілого ОСОБА_9 , який ствердив, що він дійсно надавав працівникам патрульної поліції свій номер мобільного телефону, на який останні здійнювали дзвінки, та спростовує версію обвинуваченого про те, що він не викрадав речей потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, обвинувачений не заперечує факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а на судових дебатах в суді першої інстанції визнав вину, що свідчить про те, що доводи апелянта в цій частині є голослівними та спрямованими на уникнення відповідальності за вчинене та введення суду в оману.

Щодо твердження ОСОБА_6 про те, що справа була сфабрикована органом досудового розслідування та потерпілим, який перебував під час допиту в стані алкогольного сп`яніння, то такі є безпідставними, не підтверджуються жодними доказами та оцінюються судом апеляційної інстанції як форма захисту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції, відповідно до ст. 94 КПК України, всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги апеляційної скарги в частині направлення матеріалів справи на нове розслідування є бездпіставними, з огляду на наступне.

Так, ст. 407 КПК України передбачені повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається, скасування вироку суду першої інстанції та направлення матеріалів справи на нове розслідування до органу досудого розслідуванння до зазначеного переліку не входить.

Враховуючи наведене, вимога обвинуваченого ОСОБА_6 про скерування справи на нове розслідування суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.

Клопотання ОСОБА_6 про допит потерпілого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, оскільки обвинувачений в своєму клопотанні та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не навів мотивів та не обгрунтував, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, необхідності допиту потерпілого, враховуючи, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю доведена матеріалами справи, які є взаємодоповнюючими та не суперечать один одному.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Франківського районного суду м. Львова від 14.05.2025 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4