У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироків суду відносно нього у відповідність до чинного законодавства,

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду в порядку п. 13 ч.1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, про приведення вироків суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник установи в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду подання повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд подання у його відсутність. Відповідно ст. 539 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає подання у його відсутність.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_4 , у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2024 за ч. 4 ст. 185, ст.ст.75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. За вказаним вироком ОСОБА_4 вчинив крадіжку 27.11.2023 на суму 2200 грн., що на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2684 грн.), а тому не є кримінально караним діянням, та підлягає звільненню від призначеного покарання за даним вироком на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 раніше судимий вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, та відповідно до ст. 71 КК України йому було частково приєднано за сукупністю вироків покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2024 та остаточно призначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі. Вказаний вирок не пов`язаний із крадіжкою, тому не підлягає декриміналізації. Проте у зв`язку із повною декриміналізацією попереднього вироку від 10.01.2024 застосування статті 71 КК України (сукупність вироків) є недопустимою та має бути виключено з мотивувальної та резолютивної частини наступного вироку Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 посилання на ст. 71 КК України та вважати засудженим тільки за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі.

Крім того, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24.02.2025 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст.309, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Даний вирок також не пов`язаний із крадіжкою, тому не підлягає декриміналізації.

Проте у зв`язку із повною декриміналізацією першого вироку від 10.01.2024 та виключення із наступного вироку Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 посилання на ст. 71 КК України та зменшення кінцевого покарання за цим вироком тільки за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, законним є приведення останнього вироку відповідно до вимог закону та застосування принципу часткового складання покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України та визначення остаточного покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Таким чином два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 року становили 2684 грн.

Відповідно, зміна розміру дрібного викрадення чужого майна з 0,2 нмдг до 2 нмдг є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений і він вказаний в ст.51 КУпАП.

Враховуючи, що ОСОБА_4 згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2024 завдав матеріальної шкоди на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за даними вироком, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, а також про виключення з мотивувальної та резолютивної частини вирокуОболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 посилання на ст. 71 КК України.

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

Отже враховуючи, повну декриміналізацією вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2024 та подальше виключення статті 71 КК України із вироку Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024, що вплинуло на зміну загального строку призначеного покарання ОСОБА_4 на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, законним є приведення останнього вироку відповідно до вимог закону та зменшення остаточного строку покарання із застосуванням принципу часткового складання покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У зв`язку із цим ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2025 за ч. 2 ст. 309, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Привести вироки Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2024, Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 та Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2025 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2024, за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 посилання на ст.71 КК України.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В підсумку вважати ОСОБА_4 засудженим за останнім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2025 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2024 року, до покарання за даним вироком, остаточно вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1