Справа №127/3727/16-к
Провадження №1-кп/127/984/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.10.2015 за № 0006990, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_5 звільненню від кримінальної відповідальності.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 заперечував проти вирішення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з відсутністю в судовому засіданні потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Частиною четвертою статті 286 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) регламентовано, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 частини першої статті 49 КК визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з обвинувальним актом, 17.10.2015 біля 12.55 год ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки Nissan, д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Хмельницьке шосе в напрямку вул. Блока зі сторони вул. 40-років Перемоги, навпроти будинку № 11, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не вжив своєчасних заходів до зупинки автомобіля в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_7 , який знаходився біля задньої частини автомобіля марки Газ, д.н. НОМЕР_2 , що стояв у правій смузі руху біля правого бордюрного каменю в попутному напрямку, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода.

Отже, ОСОБА_5 порушив вимоги пунктів 12.12 та 12.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Зокрема, відповідно до пункту 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з пунктом 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) у ОСОБА_7 виникла сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин голови; неповна травматична ампутація нижньої кінцівки у вигляді відкритих багатоуламкових переломів нижньої третини стегнової кістки та верхньої третини великогомілкової кісткки з розчавленням м`яких тканин та пошкодженням підколінної артерії, закритим переломом малогомілкової кістки справа, забійно-рвані рани м`яких тканин правої гомілки, забійно-рвана рана лівого передпліччя; які належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення вимог зазначених пунктів ПДР водієм ОСОБА_5 перебуває у причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за частиною другою статті 286 КК за ознаками порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до положень статті 12 КК ОСОБА_5 обвинувачений у вчиненні тяжкого злочину.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

З наданого суду матеріалів убачається, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальне правопорушення останнім було вчинене 17.10.2015, тобто на час розгляду кримінального провадження судом минуло понад десять років з дня вчинення кримінального правопорушення. Отже, підставою для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності є настання певної події, а саме закінчення строків давності на час розгляду кримінального провадження судом.

Вирішуючи питання щодо наявності умов для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності суд враховує таке.

Як вже суд зазначив вище, сторона обвинувачення під час досудового розслідування дійшла до переконання, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати саме за частиною другою статті 286 КК.

Суд вже зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що Верховний Суд (далі ВС) в ухвалі від 13.06.2019 (справа № 322/5602/13-к) зазначив, що застосування положень кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для суду є обов`язковими. Тобто положення статті 49 КК носять імперативний характер та у разі встановлення судом закінчення цього строку безпідставної відмови у звільненні від відповідальності процесуальним законом не передбачено, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду, наполягаючи на завершенні розгляду пред`явленого обвинувачення винній особі в загальному порядку.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 29.05.2019 (справа № 287/359/14-к) та постанові від 19.11.2019 (справа № 345/2618/16-к).

При цьому у постанові від 19.11.2019 ВС додатково зауважив, що пунктом 1 частини другої статті 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд вже зазначив вище, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені частиною першою статті 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у частині першій статті 49 КК строків не вчинила нового кримінального правопорушення.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених частиною першою статті 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Про обов`язок суду вирішити питання про звільнення особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності відповідних умов та підстав зазначив ВС і у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).

Отже, зважаючи на ту обставину, що строк, передбачений пунктом 4 частини першої статті 49 КК сплинув 18.10.2025, обвинувачений проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності не заперечував, інші правові застереження, які б свідчили про неможливість такого звільнення, в судовому засіданні встановлені не були, тому суд дійшов до переконання, що клопотання сторони захисту слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим цивільного позову, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Зі змісту частини п`ятої статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини першої статті 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому частиною другою статті 129 КПК регламентовано, що у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.

Представник потерпілого наполягав на тому, що при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має вирішити подані позовні вимоги по суті. З огляду на таке твердження представника потерпілої суд вважає за доцільне зауважити таке.

У постанові від 15.01.2019 (справа № 185/442/16-к) ВС зазначив, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті та може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію ВС висловив у постановах від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к), від 16.08.2021 (справа № 644/7193/17) та від 10.01.2022 (справа № 661/2681/18).

Крім того, у постанові від 10.07.2021 (справа № 161/694/20) ВС зауважив, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. У такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на ту обставину, що суд дійшов до переконання про доцільність закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності, правові підстави для розгляду поданого цивільного позову по суті відсутні, а тому його слід залишити без розгляду.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК.

З наявних матеріалів справи випливає, що арешт, накладений на речові докази, був скасований у судовому порядку. Тому правові підстави для прийняття відповідного процесуального рішення про скасування арешту відсутні.

Відповідно до приписів частини другої статті 124 КПК витрати на залучення експерта суд стягує з обвинуваченого на користь держави у разі ухвалення обвинувального вироку.

Однак суд враховує висновок ВС, зроблений у постанові від 12.09.2022 (справі № 203/241/17), згідно з яким, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Враховуючи, що суд дійшов до переконання про доцільність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд вважає, що судові витрати у даному кримінальному провадженні слід покласти на державу.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.10.2015 за № 0006990, закрити.

Речові докази:

- автомобіль марки Nissan, р.н. НОМЕР_1 , який поміщений на зберігання до спецмайданчику ГУНП у Вінницькій області (вулиця Ботанічна, 28 у місті Вінниці), - повернути законному володільцю або іншій уповноваженій особі;

- автомобіль марки Газ, р.н. НОМЕР_2 , який переданий на зберігання уповноваженій особі ЦПП ВДУДППЗ «Укрпошта» ( ОСОБА_8 ) залишити у останнього.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Витрати на залучення експертів під час досудового розслідування в сумі 2345 (дві тисячі триста сорок п`ять) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок покласти на державу.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: