Справа № 590/757/25
Провадження № 1-кп/590/135/25

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2025 Ямпільський районний суд
Сумської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Лозівський Слов`яносербського району Ворошиловградської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні маючого одну малолітню дитину, з вищою освітою, працюючго ФОП, інваліда 2 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
-за ст.125 ч.1 КК України, суд
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
18 червня 2025 року близько 16:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин до сусіда ОСОБА_5 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс не менше двох ударів долонею правої руки в ліву половину обличчя ОСОБА_5 , в результаті чого ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи №120 від 09.07.2025 р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця в лівій підочній ділянці, садна в лівій скроневій ділянці.
Тілесні ушкодження у вигляді синця та садна по ступеню тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.п.2.3.1а, 2.3.2, 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р.).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.125 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 18 червня 2025 року близько 16:00 год. він, перебуваючи біля будинку №12 по вулиці Михайлівська в м.Хутір-Михайлівський, під час конфлікту зі своїм сусідом ОСОБА_5 , наніс йому не менше двох ударів долонею правої руки в ліву половину обличчя. Просив суворо не карати. Цивільний позов визнав.
Визнавши на підставі частини 3 статті 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу.
За таких обставин, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена та його дії суд кваліфікує за ст.125 ч.1 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 125 КК України, виходить із положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке належить до кримінальних проступків, характер і наслідки спричиненого ушкодження, а також дані про особу винного, /який 1970 року народження/, є осудним, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має 2 групу інвалідності, за місцем мешкання характеризується позитивно, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, крім того, як зазначив обвинувачений, ще має двох повнолітніх дітей віком до 23 років, які продовжують навчання, працює ФОП, в поле зору правоохоронних органів потрапив вперше, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У ході судового розгляду встановлено, що потерпілому було спричинено легке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Разом з тим, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав провину повністю, визнав пред`явлений до нього цивільний позов, виразив готовність нести відповідальність за скоєне, що розцінюється як обставини, що пом`якшують покарання, крім того має на утриманні одну малолітню дитину (ст. 66 КК України).
В якості обставин, що обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Ураховуючи вище викладені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за частиною 1 статті 125 КК України в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу, оскільки, на думку суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без застосування більш суворих заходів кримінального впливу, а штраф як захід майнового характеру буде достатнім та ефективним з погляду досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.
Так, ОСОБА_5 за цивільним позовом просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду, заподіяну кримінальним провадженням у розмірі 1000,00 грн.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав цивільний позов.
Обвинувачений цивільний позов визнав.
В обґрунтування вимог щодо моральної шкоди цивільний позивач зазначив, що йому протиправними діями обвинуваченого було спричинено умисне легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим він переніс як фізичні, так і душевні страждання, бо був у шоковому стані із-за такої поведінки ОСОБА_3 , переніс фізичний біль, емоційний страх внаслідок протиправних дій обвинуваченого був порушений нормальний його життєвий розклад.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Суд вважає, що умисне заподіяння легких тілесних ушкоджені потерпілому призвело не лише до фізичного болю, а і до моральних страждань останнього, його переживань з приводу вчиненого по відношенню до нього правопорушення, тобто потерпілому заподіяно моральну шкоду.
Між вказаними протиправними діяннями відповідача (вчиненням правопорушення) та заподіяною моральною шкодою потерпілому мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.
При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення правопорушення щодо потерпілого, характер душевних страждань, позицію цивільного відповідача, який позов визнав. З врахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в заявленому розмірі 1000,00 грн.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
Речові докази відсутні.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 510,00 грн.
Суд роз`яснює, що штраф має бути сплачений у місячний строк після набрання вироком законної сили, про що необхідно повідомити Ямпільський районний суд Сумської області шляхом представлення документа про сплату штрафу.
Цивільний позов ОСОБА_5 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1