г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4125/24
Номер провадження 1-кп/213/86/25
В И Р О К

Іменем України

27 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000111 від 01.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мєждурєченск Кемеровської області Російської Федерації, громадянина України, одруженого, який має вищу освіту, має на утриманні неповнолітню дитину, працює старшим охоронцем в ТОВ «Охоронна компанія «Альфа контроль», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

30.06.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 03:00 годині, знаходячись в коридорі квартири, в якій він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в ході спілкування між останніми виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень Потерпілій ОСОБА_6 .

Надалі ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашнього насильству», на ґрунті неприязних відносин, розуміючи суспільного небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді тілесних ушкоджень, умисно, знаходячись в положенні стоячи обличчям один до одного навпроти потерплої, цілеспрямовано наніс один удар лівою рукою стиснутою в кулак в область правої скроневої зони ОСОБА_6 , в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя, які відповідно до висновку експерта № 1563 від 20.08.2024 відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

Зазначені умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Позиція сторін кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив свою версію подій.

29.06.2025 біля 20:00 год. пішов на запрошення знайомих на святкування дня народження, де вживав алкогольні напої.

Повернувся додому о 03:00 годині, зайшовши в квартиру він зняв кепку та взуття, та попрямував в спальню, в якій спала його донька разом з дружиною з метою залишити дитині на столі біля дверей цукерки. Відкривши двері в спальню, він одразу побачив дружину, яка пошепки почала говорити, що обвинувачений п`яний і розбудить доньку, та не пускала його до кімнати. Обвинувачений все одно хотів зайти в спальню, тому вони почали один одного відштовхувати, тягнути, при цьому дружина стояла ближче до дверного отвору, а він знаходився в коридорі.

Під час штовханини дружина вдарилась головою об одвірок, після цього обвинувачений зупинився. Жодних ударів він дружині не наносив.

Однак, дружина почала голосно кричати, звертаючись до сина про допомогу. Син прокинувся, та підбігши ззаду кричав, що не дасть бити матір та застосував захват шиї за два ліктя, хоча на той час він вже не вчиняв жодних активних дій.

Син відтягнув обвинуваченого назад по коридору, після чого вони разом впали на підлогу, де лежали до приїзду поліції.

В цей час потерпіла викликала поліцію та швидку медичну допомогу.

Повідомив, що не вважає себе агресивним чи таким, що зловживає алкоголем, як про це зазначила потерпіла, пославшись на характеристики з роботи та з ОСББ. Також зазначає, що переніс інсульт в ЗСУ.

Щодо свідчень неповнолітньої доньки вважає, що остання зі свого зросту не могла побачити удари та їх траєкторію, більше того вона взагалі не бачила конфлікт, оскільки спала і прокинулася від криків ОСОБА_6 про допомогу, коли він вже лежав із сином на підлозі. Вважає, що діти перебувають під впливом матері, адже разом з нею проживають наразі.

На даний час підстав для розкаювання не вбачає, адже не скоював нічого, у чому можна було розкаятись.

Окремо звернув увагу на те, що не вважає те, що відбулось між ним і дружиною домашнім насильством, адже відповідні ознаки відсутні.

Обвинувачений не розцінює те, що відбулось як нанесення тілесних ушкоджень, а вважає це зустрічною дією.

Окремо, захисником обвинуваченого 07.05.2025 було подано клопотання про визнання доказів неналежними, зокрема, з підстав того, що вони містять суттєві неточності, які не були усунуті прокурором.

Прокурором надані письмові заперечення на означене клопотання, в яких остання висловлює незгоду з посиланнями на матеріали кримінального провадження.

27.11.2025 у судовому засіданні прокурор просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Захисник ОСОБА_5 заперечував, зокрема з таких підстав.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у спричиненні тілесних ушкоджень у виді забою м`яких тканин обличчя, водночас як при медичному обстеженні 10.07.2024 потерпілої і складеному Висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 1225, у дослідній частині цього ж Висновку, так і в подальших наданих для досліджень судово-медичному експерту медичних документів дізнавачем, відсутні об`єктивні відомості щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень у виді забою м`яких тканин обличчя.

Обличчя та скронева область голови різні області голови, адже за анатомічною будовою не відноситься до області обличчя.

З огляду на це, вважає висновок експерта №1563 неналежним і недопустимим доказом, а також інші докази надані прокурором.

Крім того, просив виключити вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя із переліку обтяжуючих обставин.

Обвинувачений просив його виправдати, посилаючись на недопустимість доказів сторони обвинувачення (висновку судово-медичного експерта), проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка не у квартирі, кількість ушкоджень виявлених у потерпілої, показань потерпілої та дітей.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні 02.12.2024 потерпіла ОСОБА_6 повідомила суду, що з обвинуваченим перебуває у шлюбі з 2001 року, конфлікти з ним виникали з приводу зловживання алкогольними напоями, внаслідок чого обвинувачений проявляв агресію. 29.06.2024 ОСОБА_4 з 10:00 до 18:00 перебував на святкуванні, а потім з 21:00 пішов на інше свято. 30.06.2024 о 03:00 вона перебуваючи вдома в квартирі АДРЕСА_2 , почула як відкриваються вхідні двері та вирішила зустріти чоловіка, який зайшовши до квартири почав конфліктувати та погрожувати, фактично почавши безпричинну сварку. Зокрема, від ОСОБА_4 пролунала погроза: «я тебе зараз буду вбивати». Сварка відбувалась в коридорі біля вхідних дверей. Зрозумівши, що самостійно не зможе заспокоїти чоловіка, покликала сина. В ході сварки ОСОБА_4 наніс їй удар кулаком лівої руки в праву скроню, від якого вона впала на підлогу. Син був присутній у цей час, після удару почав стримувати батька. В цей час вона піднялася та також намагалася стримувати обвинуваченого разом з сином. Надалі вона викликала поліцію та швидку медичну допомогу. Під час сварки в квартирі також була донька ОСОБА_4 .

Внаслідок завданих тілесних ушкоджень проходила лікування в терапевтичному відділенні протягом 8 днів. Діти в цей час перебували у бабусі. Ні після подій 30.06.2024, ні станом на час судового розгляду, обвинувачений не намагався відшкодувати завдану шкоду чи допомогти. Міру покарання просила визначити на розсуд суду.

В судовому засіданні 29.10.2025 також було переглянуто відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 . Після перегляду потерпіла, підтвердивши свої первісні показання, зазначила, що подія відбувалась саме в коридорі, а не біля дверей у спальню, як вказує обвинувачений. Під час штовханини потерпіла та обвинувачений рухались вздовж коридору.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що вночі 30.06.2024 він був вдома та спав, приблизно на початку 04:00 години ночі прокинувся від того, що кликала мати на допомогу. Вибігши в коридор побачив, що відбувається сварка, в ході якої батько викрикував погрози на адресу матері, при цьому батьки стояли один навпроти одного, тримаючи одне одного за руки. Свідок намагався стати між ними. Почалась штовханина з батьком, під час якої останній відштовхнув сина та наніс удар у скроню потерпілій. Вона впала, після чого син сказав їй йти у кімнату доньки, де потерпіла і викликала поліцію. В цей час свідок стримував обвинуваченого в коридорі до приїзду поліції. Внаслідок вживання алкогольних напоїв батько часто проявляє агресію, але фізичних ушкоджень раніше не наносив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що о 07.45 год 29.06.2024 вона заступила на чергування в якості виїзного фельдшера бригади екстреної медичної допомоги №8 Інгулецького району. Приблизно о 04.30 год. 30.06.2024 надійшов виклик на робочий телефон про нанесення тілесних ушкоджень жінці по АДРЕСА_3 . Приїхавши за даною адресою вона побачила потерпілу разом з дітьми (хлопець та неповнолітня дівчинка) чекали біля під`їзду. Чоловіка разом з ними не було. Вона надавала першу медичну допомогу потерпілій ОСОБА_6 , яка повідомила, що її побив чоловік та що в неї була короткострокова втрата свідомості.

Під час огляду свідок помітила у потерпілої на голові синець, після чого останню було госпіталізовано до приймального відділення 17-ї міської лікарні, разом з нею поїхали і діти.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що 30.06.2024 він разом з ОСОБА_4 заступив на добове чергування по охороні об`єкту, під час якого побачив на обох руках останнього синці, які нагадували сліди від захвату руками. Щодо походження синців обвинувачений відповів, що посварився з дружиною, була штовханина, син також брав участь у конфлікті. В деталі та причини конфлікту свідок не заглиблювався. Повідомив, що знайомий з обвинуваченим з 1997 року, конфлікти в сім`ї були і раніше, але з приводу чого свідку не відомо. Також свідок пояснив, що ОСОБА_4 вживаючи алкогольні напої агресивним у присутності свідка не був.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив суду, що з ОСОБА_4 знайомий з 1998 року, як з колегою по роботі. Також знайомий з його дружиною ОСОБА_6 . Безпосередньо свідком події не був, а дізнався про цей випадок під час зустрічі з обвинуваченим на початку липня. Зокрема, обвинувачений розповів, про те, що між ним і ОСОБА_6 вночі відбулася сварка. Також свідок бачив у ОСОБА_4 декілька синців овальної форми на правому плечі розміром приблизно 1-1,5 см, а також синець під лівою рукою на тулубі розміром приблизно 6-7 см. ОСОБА_4 пояснив, що внаслідок сімейного конфлікту його дружина та він отримали тілесні ушкодження. Також ОСОБА_4 повідомив, що внаслідок сварки у дружини тілесні ушкодження були на обличчі.

На запитання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , чи помічав свідок зверхнє або дискримінаційне ставлення обвинуваченого до ОСОБА_6 як у чоловіка до жінки, ОСОБА_10 відповів, що жодного разу не був присутнім під час такого ставлення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що раніше не був знайомий з ОСОБА_6 , а з ОСОБА_4 знайомив та підтримує робочі стосунки.

Свідок зазначив, що 01 липня 2024 року коли переодягався на роботі помітив у ОСОБА_4 синці на руках, вище ліктя. На запитання ОСОБА_11 , обвинувачений відповів, що посварився з жінкою, не пояснюючі, що саме сталось та внаслідок чого з`явились синці.

На запитання захисника обвинуваченого, чи помічав свідок зверхнє або дискримінаційне ставлення обвинуваченого до жінок, свідок відповів, що не спостерігав такої поведінки.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що працює старшим дільничним офіцером сектору превенції ВП № 6 та з 29.06.2024 по 30.06.2024 перебував у наряді, коли від чергового надійшло повідомлення, що на лінію 102. Прибувши на місце події приблизно о 04 годині побачив, що в коридорі стоять люди, наче був сам ОСОБА_4 та діти. Свідок одразу пішов на кухню з потерпілою, яка йому повідомила, що чоловік наніс їй тілесні ушкодження за обставин, викладених у поясненні, при цьому він бачив почервоніння на обличчі та потерпіла трималася за голову. Під час 30.06.2024 опитував потерпілу, яка зазначила, що їй було нанесено удар у скроневу частину. Далі потерпіла з дітьми вийшла на вулицю з речами, де чекали швидку.

25.03.2025 у судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що надавала першу медичну допомогу потерпілій ОСОБА_6 у якості фельдшера бригади екстреної медичної допомоги. На запитання прокурора, ким свідок працювала в червні 2024 року, остання повідомила, що працювала виїзним фельдшером бригади екстреної медичної допомоги №8 Інгулецького району.

Далі свідок повідомила, що заступила на чергування 29.06.2024 о 07:45, а 30.06.2024 приблизно о 04:30 надійшов виклик на робочий телефон про нанесення тілесних ушкоджень жінці по проспекту Перемоги, 43.

ОСОБА_8 пояснила, що приїхавши на місце виклику, потерпіла разом з дітьми (хлопець та неповнолітня дівчинка) чекали біля під`їзду. Чоловіка разом з ними не було.

Вже в санітарному автомобілі ОСОБА_6 повідомила, що її побив чоловік та що в неї була короткострокова втрата свідомості.

Під час огляду фельдшер помітила у потерпілої на голові синець, після чого останню було госпіталізовано до приймального відділення 17-ї міської лікарні.

На уточнююче питання прокурора свідок відповіла, що діти поїхали разом із потерпілою до лікарні.

В судовому засіданні 22.05.2025 судовий експерт ОСОБА_13 висновки експертиз № 1563 від 20.08.2024, № 1575 від 20.08.2024, № 1824 (1225-24р.) від 27.09.2025 підтвердила в повному обсязі.

Крім того, експерт повідомила, що потерпіла вперше звернулася до установи 10.07.2024 та пояснила, що 30.06.2024 близько 03:30 чоловік її бив, хапав за руки, бив по рукам, скарги на біль в місцях ушкоджень та головний біль. Жодних медичних документів не було, тому всі перелічені тілесні ушкодження було виявлено безпосередньо при огляді, внаслідок якого складено відповідний висновок спеціаліста судово-медичного експерта.

Надалі, 30.07.2024 потерпіла знову звернулася до установи, надавала карту стаціонарного хворого, за результатом дослідження якої та попереднього висновку, було складено ще один висновок спеціаліста.

Щодо неповноти відображеного механізму спричинення тілесних ушкоджень відповідно до висновку експерта №1575, експерт пояснила, що це пов`язано з тим, що як свідок, так і потерпіла вказували під час слідчого експерименту на удар лише у скроневу частину, не вказуючи механізм нанесення інших 37 синців виявлених під час первинного огляду. При цьому підтвердила, що тілесні ушкодження в області скроні могли виникнути при механізмі на який вказала потерпіла та свідок (кожен окремо) під час слідчих експериментів. На думку експерта саме удар у скроневу зону спричинив набряк м`яких тканин обличчя.

Щодо невірного та неповного механізму спричинення тілесних ушкоджень відповідно до висновку експерта № 1824, експерт зазначила, що зробила такий висновок так само через те, що у потерпілої був не один синець в області скроні, а загалом 37 синців в різних місцях, механізм нанесення яких не досліджувався під час слідчого експерименту.

Експерт стверджувала, що зазначений обвинуваченим під час проведення слідчого експерименту механізм спричинення тілесних ушкоджень не відповідає виявленим у потерпілої тілесним ушкодженням в області скроні, оскільки в даному випадку, враховуючи, що потерпіла та обвинувачений стояли обличчям одне до одного, вірогідність спричинення ушкодження у скроневу частину дверима відсутня. Дійсно, дане тілесне ушкодження могло бути нанесено кулаком, взутою ногою або будь-яким твердим тупим предметом, але в даному конкретному випадку нанесення тілесного ушкодження при механізмі, на який вказав ОСОБА_4 , не підтверджується.

На запитання прокурора, чи впливає захворювання потерпілої (імунотромбоцитопенія) на характер отриманих ушкоджень та ступінь тяжкості, експерт відповіла заперечно.

Щодо розбіжностей у вступних частинах висновків дат експерт пояснила наступне.

Щодо висновку № 1563 помилково не зазначена дата постанови дізнавача, однак у судовому засіданні експерт підтвердила, що експертиза проведена на підставі постанови дізнавача від 17.08.2024, а сама постанова надійшла 19.08.2024.

Щодо висновку № 1824 експертиза проведена на підставі постанови дізнавача від 20.08.2024, а сама постанова надійшла 27.09.2024. Для проведення експертизи були надані протоколи слідчих експериментів від 19.08.2024 (за участю ОСОБА_6 ), від 19.08.2024 (за участю ОСОБА_7 ), від 26.09.2024 (за участю ОСОБА_4 ). Водночас експерт підтвердила, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_4 відбувся 26.09.2024, а отже вважає, що дата була зазначена некоректно («20» серпня 2024) через те, що у постанові дізнавача дата теж була зазначена некоректно.

Проведення слідчих експериментів без участі експерта, а так само проведення слідчих експериментів поза приміщенням, де безпосередньо відбувалися події не впливає на об`єктивність та повноту висновків експерта.

В судовому засіданні було допитано дізнавача ОСОБА_14 у якості свідка, який пояснив, що у постанові від 17.08.2024 про призначення судово-медичної експертизи зазначена дата отримання тілесних ушкоджень 30.07.2024 помилково, адже йому достовірно відомо, що подія відбулась 30.06.2024. Надалі вказана описка була виправлена у висновку судово-медичного експерта на підставі наданих потерпілою доказів (висновків спеціалістів).

Дізнавач зазначив, що того ж дня після проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 , скерував постанову про призначення додаткової судово-медичної експертизи в установу для проведення експертизи.

Також повідомив, що помилково зазначив дату постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи «20.08.2025». Ця описка була виявлено після надходження постанови до експертної установи та виправлена шляхом направлення нової постанови з правильною датою «26.09.2024».

На уточнюючі питання сторони захисту дізнавач відповів, що під час проведення слідчих експериментів з потерпілою та свідком ніхто з учасників не робив зауважень щодо його проведення, в протоколі відображено все так, як відбувалось.

Слідчі експерименти не проводились в квартирі оскільки вказана подія відбувалось з ознаками домашнього насильства і саме за цією адресою мешкає обвинувачений, тому з метою уникнення додаткових конфліктів було проведено у іншому місці. Оточуюча обстановка на місці події (в квартирі) ніяк не впливала на механізм заподіяння тілесних ушкоджень, а метою проведення слідчого експерименту є саме встановлення механізму спричинення ушкодження.

Окрім вказаних показань потерпілої та свідків, винуватість ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.06.2024 (а.к.п. 8), ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність, повідомила, що 30.06.2024 близько 03:00 години в кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 наніс їй один удар рукою по обличчю.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3955/367 (а.к.п. 18), слідує, що потерпілій встановлено діагноз: забій м`яких тканин голови. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Гематома м/т тім`яної ділянки. Анамнез захворювання: зі слів травма хуліганська 30.06.2024 о 04:00 побита чоловіком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_4 .

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 25.01.2023 (а.к.п. 19), відповідно до якого ОСОБА_6 встановлено діагноз: імунна тромбоцитопенія, хронічна течія.

Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1225 (а.к.п. 20-22), у потерпілої виявлені ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин обличчя, синців грудної клітини, правої молочної залози, передньої черевної стінки, поперекової області, верхніх та нижніх кінцівок, садна правого ліктьового суглобу які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об таких предмет. Характер виявлених ушкоджень при первинному обстеженні , а саме ступінь їх загоєння (синці з нечіткими контурами, скоринка садна витупає над рівнем шкіри), свідчить, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Згідно з висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 1393 (а.к.п. 23-24) у потерпілої виявлені ушкодження у вигляді: забійної рани та гематоми м`яких тканин голови, забою м`яких тканин обличчя, синців грудної клітини, правої молочної залози, передньої черевної стінки, поперекової області, верхніх та нижніх кінцівок, садна правого ліктьового суглобу які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об таких предмет. Характер виявлених ушкоджень при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (синці з нечіткими контурами, скоринка садна витупає над рівнем шкіри), свідчить, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Виставлений діагноз: закрита черепно-мозкова травна: струс головного мозку об`єктивними клінічними даними не підтверджений, тому не враховується при визначені ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 1563 (а.к.п. 31-33) у ОСОБА_6 станом на 30.07.2024 малися поверхневі забійні рани та гематома м`яких тканин голови, забій м`яких тканин обличчя, синці грудної клітини, правої молочної залози, передньої черевної стінки, поперекової області, верхніх та нижніх кінцівок, садно правого суглоба, давність виявлених ушкоджень може відповідати 30.06.2024. Травмуючим предметом (предметами) могли бути як озброєна, так і неозброєна рука, взута нога, або інший предмет з такими ж властивостями по типу удару. У потерпілої малося не менше 42-43 ділянок прикладання фізичної сили. За своїм характером виявлені ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Виникнення всіх тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з висоти власного зросту виключається.

З протоколу слідчого експерименту від 19.08.2024 за участю свідка ОСОБА_7 та фото таблиці встановлено, що свідок спочатку розповів, а надалі показав як ОСОБА_4 заподіював ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме показав за допомогою статиста напрямок та механізм удару лівою рукою, стиснутою в кулак, в область правої скроневої зони, від якого ОСОБА_6 впала спиною на підлогу (а.к.п.34-37).

З протоколу слідчого експерименту від 20.08.2024 за участю потерпілої ОСОБА_7 та фото таблиці встановлено, потерпіла спочатку розповіла, а потім показала як ОСОБА_4 заподіював їй тілесні ушкодження, а саме показала напрямок та механізм удару в область правої скроневої зони, від якого ОСОБА_6 впала на спину (а.к.п. 38-40).

Надалі за результатами слідчих експериментів з потерпілою та свідком, була проведена судово-медична експертиза, згідно з висновком якої за № 1575: свідок ОСОБА_7 вказав спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту не в повному обсязі. Забій м`яких тканин обличчя міг виникнути при механізмі, на який вказав свідок ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту. Потерпіла ОСОБА_6 вказала спричинення їй тілесних ушкоджень під час проведення слідчого експерименту не в повному обсязі. Забій м`яких тканин обличчя міг виникнути при механізмі, на який вказала сама потерпіла під час проведення слідчого експерименту (а.к.п. 43-44).

З протоколу огляду документа від 13.09.2024 (а.к.п. 56) встановлено, що об`єктом огляду є електронна поштова скринька, яка має електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », офіційна електронна адреса сектору дізнання ВП №6 Криворізького РУП «», серед вхідної електронної пошти виявлено лист, надісланий з електронної скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». відкривши листування виявлено аудіозапис «.172143.mp3» об`ємом 539 КБ (551 952 байт), тривалість аудіозапису 2 хвилини 7 секунд. Під час судового засідання було прослухано відповідний аудіозапис з диску DVD-R (а.к.п. 57) та встановлено, що це розмова оператора «102» з невстановленою жінкою, яка викликає поліцію за адресою: АДРЕСА_1 , на фоні чутно чоловічий голос, який розмовляє незрозуміло. На запитання оператора «що у вас відбувається», жінка відповіла «у нас тут папа п`яний б`є», жінка повідомляє ім`я кривдника ОСОБА_4 .

Постановою від 13.09.2024 вказаний аудіозапис «.172143.mp3», який оглянуто та зроблено копію на DVD-R диск, визнано та долучено до кримінального провадження у якості документу (а.к.п. 58).

Також в судовому засіданні було переглянуто відеозапис допиту малолітнього свідка ОСОБА_4 від 25.09.2024 з диску DVD-R (а.к.п. 74), з якого встановлено, що у присутності законного представника головного спеціаліста служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради ОСОБА_15 та психолога ОСОБА_16 , яка діє на підставі доручення №046-0434 від 24.09.2024, малолітня ОСОБА_4 повідомила, що наразі проживає разом з матір`ю та братом. Щодо подій 30.06.2024 зазначила, що прокинулась від криків батьків в коридорі, почула, що мати почала кликати брата на допомогу. Одразу ж вона вийшла з кімнати і побачила, що батько вдарив матір, яка впала на підлогу, потім брат почав тримати батька, щоб той нічого більше не зробив. Після падіння мати підвелася, була вже у свідомості та зайшла до кімнати, де була ОСОБА_4 , та сказала викликати поліцію. Батько хотів в цей час зайти до кімнати, але брат утримував його. Коли викликали поліцію дитина пішла вниз відкрити двері в під`їзд. На уточнююче запитання відповіла, що батько був п`яний і це буває часто. Однак таких конфліктів раніше не було. Дитина повідомила, що батько наніс удар лівою рукою в голову і це не було випадковістю. Батько шульга, вдарив робочою рукою. Вони з матір`ю стояли обличчям один до одного. Удар був нанесений кулаком. Після цього з батьком не бачились, однак батько намагався зв`язатися (телефонував і писав).

Обвинувачений ОСОБА_4 26.09.2024 взяв участь в слідчому експерименті, під час якого спочатку розповів, а тоді показав механізм спричинення ушкоджень ОСОБА_6 , зокрема за допомогою статиста показав, як ОСОБА_6 вдарилась правою скроневою зоною об одвірок дверей, через те, що ОСОБА_4 відпустив ОСОБА_6 під час хапання одне одного за руки (а.к.п. 110-111). Також під час судового засідання було переглянуто відеозапис проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного від 26.09.2024 з диску DVD-R (а.к.п. 112), відповідно до якого ОСОБА_4 відтворив механізм спричинення ушкоджень ОСОБА_6 .

За результатами даного слідчого експерименту була проведена експертиза, згідно з висновком якої за № 1824 (1225-24р.) (а.к.п. 115-116), беручи до уваги кількість тілесних ушкоджень, які малися у потерпілої ОСОБА_6 в момент огляду, механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, вказаний підозрюваним ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту вважати невірним і неповним.

Стороною захисту суду докази не надавались.

ІІ. Висновки суду та мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора (стаття 92 КПК України).

Так, частиною другою статті 17 КПК закріплено стандарт доказування «поза розумним сумнівом» перед застосовуванням якого Суд вважає за необхідне зазначити, що не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яка передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.

Отже, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Висновки суду щодо версії сторони захисту.

07.05.2025 під час судового засідання захисником ОСОБА_5 було заявлено клопотання про визнання неналежними доказами у справі по обвинуваченню ОСОБА_4 .

Захисник апелює до суперечностей у поясненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з посиланнями на відповідні протоколи проведення слідчих експериментів за участю свідка та потерпілої.

Так, захисник інтерпретує обставини, відтворені у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , некоректно, адже вважає, що потерпіла стояла спиною до вхідних дверей.

Водночас, згідно з фото таблицею (фото № 2) до протоколу проведення слідчого експерименту від 20.08.2024 за участі ОСОБА_6 , ОСОБА_6 поставила статиста № 1 ( ОСОБА_7 ) праворуч від себе (на фото), а статиста № 2, який демонструє положення самої ОСОБА_6 в момент нанесення їй удару, напроти себе ( ОСОБА_4 ).

Тобто, потерпіла на фото демонструє положення самого обвинуваченого, а не себе. Звідси, моделюючи події 30.06.2024, на фото №2 потерпіла (статист №2) знаходиться навпроти обвинуваченого (сама ОСОБА_6 ), який стоїть спиною до вхідних дверей.

Щодо зазначеної стороною захисту об`єктивної неможливості свідка ОСОБА_7 стати між потерпілою та обвинуваченим.

Суд сприймає подію 30.06.2024, як таку, що характеризується динамічністю, а не статичністю, а тому і не вбачає в діях ОСОБА_7 об`єктивної неможливості стати між потерпілою та обвинуваченим. Так, свідок ОСОБА_7 намагався розборонити потерпілу та обвинуваченого, про що зазначено в протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, тобто примусово роз`єднати учасників цієї штовханини, фізично втрутившись у конфлікт (вклинившись між ними).

Отже, слідчі експерименти за участю потерпілої та свідка не містять протиріч.

Далі, захисник посилається на проведення слідчого експерименту у відділенні поліції, а не на місці, де відбувались події.

Положення ст. 240 КПК України не вимагають від слідчого проводити слідчий експеримент виключно на місці події, а відтак підстави для визнання протоколів проведення слідчих експериментів неналежними доказами, - відсутні.

Крім того, як зазначила експерт, проведення слідчих експериментів поза приміщенням, де безпосередньо відбувалися події не впливає на об`єктивність та повноту висновків експерта.

Суд також звертає увагу, що завданням слідчого експерименту за участі потерпілої та свідка є саме перевірка та уточнення наданих ними пояснень, відтворення їх версії події.

Отже, слідчі експерименти покликані відтворити механізм, зазначений потерпілою та свідком. А відповідно до їх пояснень, події відбувались саме в коридорі (в найширшій його частині), а не в дверному отворі, що виключає обмеженість простору для цілеспрямованого удару, на яку посилається обвинувачений.

Також, з показань дізнавача, підставою проведення слідчих експериментів не в квартирі є те, що вказана подія відбувалась з ознаками домашнього насильства і саме за цією адресою мешкає обвинувачений, тому з метою уникнення додаткових конфліктів було проведено у іншому місці.

Відносно аргументу сторони захисту щодо наявного захворювання потерпілої, суд враховує показання судово-медичного експерта у судовому засідання, відповідно до яких захворювання потерпілої (імунотромбоцитопенія) на характер отриманих ушкоджень та ступінь тяжкості не впливає.

Щодо показань малолітньої ОСОБА_4 та її можливості бачити події з урахуванням зросту.

Суд критично ставиться до цього аргументу, адже він виражає суб`єктивну оцінку, та може бути перевірений лише експериментальним шляхом, що виходить за межі процедури допиту.

Щодо відсутності належного посилання на постанову, на підставі якої проводилась судово-медична експертиза, зокрема у висновку судово-медичного експерта № 1563.

Ці суперечності та технічні помилки були усунуті шляхом допиту судово-медичного експерта та дізнавача. Також, в матеріалах справи містяться письмові пояснення судово-медичного експерта щодо цих помилок, допущених як дізнавачем, так і судово-медичним експертом. Суд вважає, що суперечності, які до того ж були усунуті, загалом не призвели до суттєвого спотворення фактичних обставин чи порушення кримінального процесуального законодавства.

Щодо невідповідності тілесних ушкоджень, зазначених в обвинувальному акті, висновкам експерта та спеціаліста судово-медичного експерта.

Стороною обвинувачення ОСОБА_4 інкримінується саме умисне та цілеспрямоване нанесення одного удару в область правої скроневої зони, як таке, що містить усі необхідні ознаки складу кримінального правопорушення.

Суд досліджує фактичні обставини та докази на їх підтвердження лише в межах висунутого обвинувачення, а формулювання обвинувачення виключна компетенція сторони обвинувачення.

Окремо проаналізувавши позицію сторони захисту щодо невідповідності області нанесення удару та наслідків у вигляді забою м`яких тканин обличчя, суд бере до уваги загальновідомий факт, що під час удару кров з пошкоджених дрібних судин може розтікатися під шкірою, в м`язах або інших тканинах. Ця кров може накопичуватися і утворювати синець, який виходить за межі прикладення фізичної сили, проявляючись не тільки безпосередньо в місці удару.

Вказане спростовує позицію сторони захисту щодо неможливості утворення гематоми в області обличчя при нанесенні удару у скроневу область.

Крім того, не слід ототожнювати причину та наслідок, враховуючи траєкторію удару, який є боковим, а не прямим.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази є належними, так як відповідають критеріям, визначеним в ст. 85 КПК України та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню і мають значення для кримінального провадження.

Оцінюючи надані і досліджені в судовому засіданні докази з точки зору допустимості, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК України містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК України мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК України порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Враховуючи, що ці критерії були дотримані органом досудового розслідування, суд вважає за можливе визнати всі докази допустимими.

Аналізуючи вищевказані докази кожен окремо та в їх сукупності між собою та з показаннями обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вони належні, допустимі та достовірні, не містять таких суттєвих суперечностей, які б перешкоджали суду дійти, за критерієм поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки показання потерпілої щодо обставин нанесення їй тілесного ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя внаслідок удару кулаком лівої руки в праву скроневу частину голови незмінні з самого початку, і відразу після нанесення тілесних ушкоджень потерпіла повідомляла саме про такий механізм.

Суд не бере до уваги версію сторони захисту, адже вона спростовується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та показаннями.

Версія сторони захисту, зокрема, але не виключно, ґрунтується на неможливості нанесення удару в умовах обмеженого простору (дверний отвір), а відтак виключає цілеспрямований удар обвинуваченого. Натомість, за версією сторони захисту, потерпіла отримала ушкодження в результаті взаємної штовханини об одвірок дверей.

Вказане спростовується, зокрема, висновками судово-медичного експерта, в яких механізм отримання тілесних ушкоджень не узгоджується із означеним вище.

Так, на переконання експерта, яка підтвердила правильність своїх висновків у судовому засіданні, забій м`яких тканин обличчя міг виникнути при механізмі, на який вказала і потерпіла, і свідок ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту.

Крім того, показання потерпілої, свідка ОСОБА_7 та малолітнього свідка ОСОБА_4 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та однозначно стверджували, що окрім штовханини мало місце і нанесення удару кулаком правої руки в область обличчя потерпілої є послідовними та узгоджуються між собою.

Враховуючи, що сам обвинувачений підтвердив у судовому засіданні відсутність підстав у свідка ОСОБА_7 та у малолітнього свідка ОСОБА_4 оговорювати його, окремо наголосивши на гарних відносинах з малолітньою донькою, у суду відсутні підстави для сумніву у зазначених показаннях свідків, які корелюються з показаннями потерпілої.

До того ж як сама потерпіла, так і свідок ОСОБА_7 наполягали, що нанесення удару мало місце в коридорі ближче до вхідних дверей, зокрема в тій частині коридору де простір не був обмежений для нанесення удару.

Твердження обвинуваченого про те, що він не бачив свідка ОСОБА_4 під час конфлікту, а отже вона не могла бути очевидцем подій суд вважає надуманою, оскільки в умовах обмеженого простору та емоційного стану, який зазвичай буває у людини під час активного конфлікту із застосуванням фізичної сили він дійсно міг не звернути увагу на доньку, яка була позаду потерпілої.

З урахуванням того, що сторони не наполягали на безпосередньому допиті дитини у судовому засіданні, з метою уникнення негативного впливу на психологічний стан дитини та мінімізації травматичного досвіду, суд вважає допустимим доказом відеозапис допиту малолітньої дитини, що відповідає міжнародним вимогам до опитування дитини вимогам Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод» 1950 року, Конвенції ООН «Про права дитини» 1989 року, Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, Керівних принципів, що стосуються правосуддя з питань, пов`язаних з участю дітей-жертв та свідків злочинів 2005 року, Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього до дитини 2010 року.

Вказана позиція знайшла непоодиноке підтвердження у постановах ВС ККС, зокрема у справі № 236/1583/19, постанова від 16.03.2021.

Отже, суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатньо вагомі, чіткі та взаємоузгоджені висновки, які спростовують будь-яку альтернативну версію.

Водночас суд враховує також і обставини припинення нанесення удару, кількість ударів, які інкриміновані обвинуваченому, спрямованість умислу на завдання легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин суд вважає позицію обвинувачення та висунення ним альтернативної версії подій способом захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Отже, стороною захисту не було наведено таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, або які свідчать про існування іншої версії події, а відтак виключає розумний сумнів в доведеності вини ОСОБА_4 .

Суд зауважує, що законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Отже, сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом даного судового розгляду, крім того, що інкримінований кримінальний проступок був учинений і обвинувачений ОСОБА_4 є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладені докази у сукупності, суд вважає доведеним факт нанесення ОСОБА_4 удару потерпілій ОСОБА_6 і наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесенням даного удару та спричиненням потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даної справи, у зв`язку із чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Підводячи підсумок викладеному, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є проступком, особу винного, який одружений, має вищу освіту, має на утриманні неповнолітню дитину, працює старшим охоронцем в ТОВ «Охоронна компанія «Альфа контроль», стан здоров`я обвинуваченого, наявність хронічних хвороб (гіпертонічна хвороба, перенесений ішемічний інсульт), за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався, за місцем мешкання характеризується нейтрально, за місцем роботи характеризується позитивно, та який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Щодо обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Суд враховує сталу практику ВС ККС щодо того, що злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину (постанова ВС ККС від 12.02.2020, справа № 453/225/19; постанова ВС ККС від 31.03.2021, справа № 155/457/20).

Вказаний Закон однією з форм домашнього насильства визначає фізичне насильство відносно осіб, вказаних у ч. 2 ст. 3, зокрема, і щодо подружжя. Фізичне насильство включає заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості.

Враховуючи, що обвинуваченому інкримінується нанесення тілесного ушкодження своїй дружині, судом визнається обтяжуючою обставиною вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Враховуючи вищевикладене, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_4 , відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає, що покарання йому повинно бути призначене у виді штрафу.

Підстав для застосування статті 69 КК України судом не встановлено.

ІІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його застосування відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Матеріали кримінального провадження № 0000111 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням при справі 213/4125/24, пр. № 1-кп/213/86/25.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1