Справа № 635/337/26
Провадження № 1-кп/635/774/2026
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

04 лютого 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000269 від 01.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Харківським районним судом Харківської області здійснюється розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання обгрунтовано тим, що існують обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення та ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховування, втечі, знищення речей, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор зазначає, про ризик переховування обвинуваченого від суду свідчить те, що з огляду на тяжкість обвинувачення наслідки та ризик втечі для нього будуть розцінені як менш небезпечні, ніж покарання та процедура виконання покарання. Крім того, прокурор вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може чинити тиск на свідків з метою змусити їх відмовитися показань, які вони надавали на досудовому розслідуванні. Також прокурор вказує, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вчинивши самоскалічення або симулюючи хворобу та підробивши для цього документи чи іншим обманом. Крім того, прокурор вважає, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому обвинувачується.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешта.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - до 15 грудня 2025 року включно без визначення розміру застави.

В подальшому запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено Харківським районним судом Харківської області, строк тримання під вартою на 60 днів до 08 лютого 2026 року включно.

В ході досудового розслідування в одне провадження було об`єднано кримінальні провадження №0000269, №0000326, №0000327 та №0000937 та зареєстровано в ЄРДР під єдиним номером №0000269.

25 листопада 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України.

09.01.2026 ОСОБА_5 отримав копію обвинувального акту.

На теперішній час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, та вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати. Так, ОСОБА_5 обвинувачується у низці кримінальних правопорушень, серед яких у вчинені особливо тяжкого злочину проти власності, в період дії військового стану, максимальна санкція за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній може вчиняти спроби переховуватися від органів досудового розслідування з метою уникнення покарання. Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_5 відразу після вчинення особливо тяжкого злочину покинув місце його вчинення, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, але був викритий працівниками поліції.

Також, ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працює, осіб на утриманні не має та в нього відсутні стабільні соціальні зв`язки, які утримують останнього від спроби втечі.

Крім того, достатніми є підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечного особливо тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства, тому може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному правопорушенні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус обвинуваченого, останньому буде відомо місце мешкання потерпілої та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення свідчить те, що ОСОБА_5 не працює, не має законних джерел отримання заробітку та являється особою, яка схильна до вчинення кримінальних правопорушень. Крім цього слід зазначити, що ОСОБА_5 раніше був засудженим за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи. Крім цього на шлях виправлення не став та в період з 27 серпня 2025 року по 17 жовтня 2025 року вчинив чотири кримінальних правопорушення із застосуванням насильства.

З урахуванням фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та особи обвинуваченого, прокурор зазначає про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та привів обґрунтування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які містяться у письмовому клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешта.

Суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Частинами 1,2 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики, які дають достатні підстави судді вважати, що підозрюваний/обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним/ обвинуваченим зазначених дій.

Відтак, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до положень частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду суддя враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України, за найтяжчий з яких законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, ОСОБА_5 неодружений, офіційно не працює, осіб на утриманні не має та в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, які утримують останнього від спроби втечі.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду є актуальним безвідносно та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, яке може бути призначене ОСОБА_5 , та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновано.

Наведені вище обставини в сукупності дають підстави дійти до висновку щодо існування ризику можливого вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, направлених на переховування від органу досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

А тому, суддя погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілих та свідків, свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно вплинути на потерпілих, свідків, які володіють інформацією про його незаконні дії. Він може застосовувати відносно них методи залякування, погроз, тощо, до безпосереднього допиту даних осіб в судовому засіданні та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може здійснювати на них незаконний вплив з метою, щоб останні не надавали свідчень, які б підтверджували його причетність до вчинення злочину, або змінили раніше надані показання, схиляючи їх надати неправдиві свідчення.

Крім того, достатніми є підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить те, що ОСОБА_5 на даний час не працює, не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зав`язків та являється особою, яка схильна до вчинення кримінальних правопорушень.

Також, враховуючи обставини вчинених злочинів ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві, тому у слідчого судді наявні підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, є обґрунтованими.

З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та не змінилася обстановка, яка дає підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

На переконання слідчого судді, застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків.

Слідчий суддя також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, чого можливо досягнути лише за умови нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні буде недієвим.

Відповідно до вимог ст. 182, ч.4 ст.183 КПК України суддя, з урахуванням викладених обставин злочину, тяжкості та характеру злочину, який поєднаний із застосуванням насильства, не визначає суму застави.

Таким чином, суду не надано жодних даних, які свідчать про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, а також інших обставин які переважають над вказаними ризиками.

За викладених усіх вище обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 174, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000269 від 01.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 04 квітня 2026 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 04 квітня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст складено 04.02.2026 о 16-00 год.

Суддя ОСОБА_1