ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Володимирі за засобом відеофіксації за заходами кримінальне провадження №0000394 від 18.04.2025 за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рубіжне, Луганської області, українця, громадянина України, не судимого, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_4 в перших числах квітня 2025, близько 17-00год, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в приміщенні КП «Володимирське ТМО», що розташовано за адресою: Волинська область, м.Володимир, вул.Шпитальна, 20, під час розмови з ОСОБА_8 дізнався, що ОСОБА_9 являється особою призовного віку, не має відстрочку по призову на військову службу та може бути призваний до лав Збройних Сил України під час мобілізації, у зв,язку з чим він повідомив ОСОБА_8 , що у разі надання йому неправомірної вигоди зможе вирішити питання про встановлення групи інвалідності ОСОБА_9 шляхом здійснення впливу на прийняття рішень особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме службовими особами експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КП «Володимирське ТМО».

В подальшому, він же, 01.07.2025, близько 11-00год, будучи лікарем-терапевтом, завідувачем поліклінічним відділенням, членом експертної команди КП «Володимирське ТМО», знаходячись у терапевтичному відділенні, що знаходиться на третьому поверсі приміщення КП «Володимирське ТМО», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на отримання неправомірної вигоди для себе, вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме службовими особами експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КП «Володимирське ТМО», отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в якості неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США (згідно курсу Національного банку України станом на 01.07.2025 становить 83558грн) за вчинення дій, спрямованих на встановлення експертною командою КП «Володимирське ТМО» 3 групи інвалідності ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи підтвердив, пояснив, що щиро кається у вчиненому і дав показання, які повністю узгоджуються з описовою частиною цього вироку. Зібрані по справі докази визнає та їх не оспорює. Пояснив, що на момент вчинення правопорушення займав посаду лікаря-терапевта, завідуючого поліклінічним відділенням та був членом експертної команди КП «Володимирське ТМО», до його повноважень входила організаційна робота відділення. ОСОБА_9 звернувся до нього за допомогою, тривалий час просив посприяти щодо встановлення інвалідності його брату, на що він з часом погодився, після чого було подано відповідний пакет документів. За дану послугу йому було запропоновано 2000 доларів США. Перед засіданням експертної комісії, він спілкувався з колегами та просив посприяти щодо позитивного результату для встановлення відповідній особі групи інвалідності. Підтвердив, що розмір неправомірної вигоди складав 2000 доларів США, що в еквіваленті на момент вчинення злочину становить 83558грн. Вказав, що щиро кається у вчиненому, розуміє протиправність своїх дій т зробив для себе відповідні висновки, на теперішній момент він звільнений, просив суд суворо його не карати.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, з`ясував, чи не має сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, та всім учасникам справи що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи та кваліфікацію інкримінованого правопорушення в апеляційному порядку.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, є повністю доведеною, а дії правильно кваліфікованими за ч.2 ст.369-2 КК України як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

При обранні міри покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, не працевлаштований, але за останнім місцем роботи характеризується як висококваліфікований фахівець, компетентний керівник та відповідальний працівник, досконало володіє сучасними методами діагностики, лікування та профілактики захворювань. Має сім,ю, дружину, на утриманні двоє малолітніх дітей, постійне місце реєстрації та проживання, отже наявні міцні соціальні зв`язки, на обліках в спеціалізованих установах не перебуває. Вину у скоєному злочині визнавав на протязі всього розгляду, активно сприяв розкриттю злочину.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Беручи до уваги дані про особу винного, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, думки сторони публічного обвинувачення, яка вважала можливим призначити покарання у виді штрафу, за наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме те, що останній активно сприяв розкриттю злочину та щиро каявся, відсутності обтяжуючих обставин, суд, повною мірою врахувавши наведене, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України покарання у виді штрафу в межах передбачених санкцією статті.

При цьому, як передбачено положеннями п.1 ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч.2 ст. 369-2 КК України передбачено основне покарання, зокрема, у виді штрафу у розмірі від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, призначаючи особі покарання за ч.2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу необхідно враховувати положення ч. 2 ст. 53 КК України та вирішувати питання про визначення штрафу у розмірі, не меншому за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України.

Оскільки сума отриманої обвинуваченим ОСОБА_4 неправомірної вигоди становить 83558грн., то обвинуваченому слід призначити штраф в розмірі, не меншому за вказану суму.

Суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та належним попередженням вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Цивільний позов та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Суд вважає необхідним продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.ст.96-1 КК України, 100 КПК України.

Арешти, накладені на підставі ухвал слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2025 та 22.07.2025 слід скасувати.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) 00 грн.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2025 та 22.07.2025 скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

- грошові кошти в сумі 2000(дві тисячі) доларів купюрами номіналом 100 доларів США, серія та номер НЕ83212901А; КВ72374405Н; СВ78363390Е; КК35565854А; КВ87114053L, які є неправомірною вигодою, повернути власнику ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон марки «IPHONE 13 Pro» зеленого кольору imei 1: НОМЕР_1 , imei 1: НОМЕР_2 , з сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 вважати повернутим власнику ОСОБА_4 .

На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні

Суддя ОСОБА_11