ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/57/26
Провадження №1-кс/477/15/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вітовського районного суду Миколаївської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 27 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000083 від 10 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2026 року до Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 27 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000083 від 10 жовтня 2025 року.

В обґрунтування поданої скарги посилався на те, що в ході досудового розслідування дізнавачем не вчинено всіх необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, зокрема, не вирішено поданих ОСОБА_4 клопотань, не вирішено питання щодо призначення та проведення почеркознавчої експертизи та перекваліфікації кримінального правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав подану скаргу та просив її задовольнити посилаючись на те, що під час дізнання кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_4 про вжиття заходів щодо встановлення особи, яка підробила її підпис у борговому документі, на підставі якого в неї виникли зобов`язання фінансового характеру перед третіми особами, дізнавачем СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області невірно кваліфіковано кримінальне правопорушення за частиною першою статті 358 КК України, вважаючи що в діях невстановлених осіб наявний склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 190 КК України. Вважає, що постанова дізнавача винесена передчасно, так як під час дізнання не проведено почеркознавчу експертизу боргового документа, на якій наявний підпис, який не належить скаржнику.

Дізнавач СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, надіславши заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Відсутність слідчого відповідно до частини третьої статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши доводи скаржника, дослідивши скаргу та долучені документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (стаття 94 КПК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як встановлено слідчим суддею встановлено, в провадженні сектору дізнання ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000083 від 10 жовтня 2025 року за заявою ОСОБА_4 про вжиття заходів щодо встановлення особи, яка підробила її підпис у борговому документі, на підставі якого в неї виникли зобов`язання фінансового характеру перед третіми особами з правовою кваліфікацією за частиною першою статті 358 КК України.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на виконання ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2025 року.

Постановою дізнавача ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2025 року, кримінальне провадження №0000083 від 10 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою про скасування цієї постанови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження, підставами для закриття кримінального провадження став висновок дізнавача про те, що за проведеною перевіркою викладених у заяві ОСОБА_4 фактів, не встановлено наявності у діях третіх осіб складу кримінального правопорушення, пов`язаного із підробленням документів, печаток, штампів та бланків, збуту чи використання підроблених документів, печаток, штампів. Також дізнавачем встановлено і відсутність підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення з огляду на цивільно-правову природу правовідносин.

Такого висновку дізнавач дійшов шляхом проведення в межах кримінального провадження №0000083 від 10 жовтня 2025 року ряду слідчих та процесуальних дій.

Дослідивши матеріали кримінального провадження №0000083 від 10 жовтня 2025 року, слідчий суддя погоджується з таким висновком дізнавача та вважає, що останнім вжито всіх заходів та здобуто вичерпний та достатній перелік доказів на підтвердження висновку про закриття кримінального провадження.

Так, відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 27 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000083 від 10 жовтня 2025 року, скаржником не оскаржується постанова дізнавача в частині що стосується закриття кримінального провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України.

Вказана скарга подана з підстав незгоди скаржника, щодо відсутності підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення, вважаючи, що в даному випадку в діях третіх осіб наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України.

Вирішуючи скаргу в межах доводів скаржника, слідчий суддя виходить з такого.

Диспозиція часини третьої статті 190 КК України передбачає, що кримінально караним є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі №159/3357/18 (провадження №51-2570кмо19), «як визначено у ст. 190 КК, шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. З суб`єктивної ж сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, можуть перебувати в іншій, ніж кримінальна, юридичній площині й свідчити про наявність цивільного спору».

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 755/10138/16-к (провадження № 51-6414 км 19) «… згідно зі ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховання певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Відповідно, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Цивільно-правові відносини це врегульовані нормами цивільного права майнові і особисті немайнові відносини, що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності учасників. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, угоди, договори та інші правочини. Цивільно-правовими угодами визнаються дії громадян, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що становлять зміст угоди.

Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство».

Пунктом 2 частини першої статті 284 КПК України передбачено, що однією з підстав для закриття кримінального провадження є встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Проаналізувавши викладені у скарзі пояснення скаржника та його пояснення в судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в межах цього кримінального провадження дізнавач дійшов обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України, а також відсутність підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення, оскільки наявні правовідносини між сторонами мають приватний майновий характер, дял вирішення якого передбачено інший порядок.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що перевіркою системи документообігу суду встановлено, що в провадженні Вітовського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №477/1841/25 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, де одним із засобів доказування є боргова розписка на якій наявний її підпис та на підставі якої в неї виникли зобов`язання фінансового характеру перед третіми особами.

В межах розгляду вказаної справи ОСОБА_4 не позбавлена можливості подавати свої заперечення щодо позовних вимог та надавати відповідні докази в підтвердження відсутності у неї таких зобов`язань.

Посилання скаржника в судовому засіданні на ту обставину, що дізнавачем не вирішено поданих клопотання про призначення почеркознавчої експертизи боргової розписки є безпідставними, з огляду на те, що в даному випадку наявність підпису від імені ОСОБА_4 на борговому документі не призвело до заволодіння її майном чи придбання права на її майно, тому відсутні підстави стверджувати що має місце кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя зауважує, що завданням кримінального провадження, окрім іншого, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб, зокрема, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Особа не може використовувати процесуальні можливості щодо ініціювання кримінального провадження з метою особистих, не пов`язаних із закріпленими статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження, цілей.

Відтак, слідчий суддя погоджується з викладеним у оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження висновком дізнавача про наявність правових підстав для закриття даного кримінального провадження.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Оскільки, як зазначає сам скаржник, постанова слідчого про закриття кримінального провадження була отримана ним лише 03 січня 2026 року, матеріали кримінального провадження не містять доказів вручення оскаржуваної постанови раніше і вказані скаржником обставини не заперечені та не спростовані, а відтак строк на оскарження скаржником не пропущено.

Керуючись статтями 303-307, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 27 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000083 від 10 жовтня 2025 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції..

Слідчий суддя ОСОБА_1