Справа № 202/8097/25
Провадження № 1-кс/202/6438/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання заступника начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 14.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Заступник начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, яке належать підозрюваній ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти номіналом 1000 гривень серія та номер: БЛ5221821, БО753443, БЛ7157307, БЛ5552320, Л6652172, БМ3248809, БЛ4426021, БЛ4426022, AH8485025, БК6249832, ЛБ5292634, БЛ5761034, БМ0487076, ЕБ5045275, АЖ8337061, АЕ9884725, БЛ1049217, ЕБ6511159, БМ6763860, БМ1600634, АЕ0462055, БЛ4426019, БН5087968, БЛО155952, БЛ4426013; грошові кошти номіналом 500 гривень серія та номер: ЕД8927179, АМ1573158, АП6219515, АР5910421, АЕ47662592, ЕН1476626, АР8910543, ЕБ9386619, ЛБ86422997, АН5927262; грошові кошти номіналом 100 євро серія та номер: RB, VA; грошові кошти номіналом 10 євро серія та номер: TA, UD; WB, FA, моноблок «HP» SEZC7518190.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039 від 14.06.2025, в якому 22.08.2025 було затримано в порядку статті 208 КПК України ОСОБА_4 , якій 23.08.2025 о 02.00 годині повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, а саме пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується протоколами допиту свідків, протоколом пред`явлення особи для впізнання, протоколом огляду, копіювання та вручення грошових коштів, протоколом обшуку та іншими доказами.

22 серпня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_4 , вилучено: грошові кошти номіналом 1000 гривень, серія та номер: БЛ5221821, БО753443, БЛ7157307, БЛ5552320, Л6652172, БМ3248809, БЛ4426021, БЛ4426022, AH8485025, БК6249832, ЛБ5292634, БЛ5761034, БМ0487076, ЕБ5045275, АЖ8337061, АЕ9884725, БЛ1049217, ЕБ6511159, БМ6763860, БМ1600634, АЕ0462055, БЛ4426019, БН5087968, БЛО155952, БЛ4426013; грошові кошти номіналом 500 гривень серія та номер: ЕД8927179, АМ1573158, АП6219515, АР5910421, АЕ47662592, ЕН1476626, АР8910543, ЕБ9386619, ЛБ86422997, АН5927262; грошові кошти номіналом 100 євро серія та номер: RB, VA; грошові кошти номіналом 10 євро серія та номер: TA, UD; WB, FA, моноблок «HP» SEZC7518190.

Прокурор зазначає, що санкцією частини 3 статті 368 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Отже, з метою забезпечення можливої конфіскації майна просить накласти арешт на вилучене під час обшуку майно.

Прокурор ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, зазначивши, що вилучені під час обшуку речі направлені на підставі доручення слідчого від 10.09.2025 для огляду до Управління СБУ у Дніпропетровській області.

Підозрювана ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що вилучені речі не мають значення для досудового розслідування, належать її сім`ї, слідчим та прокурором порушені вимоги КПК України, пропущений строк звернення з клопотанням про арешт майна.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, оцінивши аргументи сторони обвинувачення та захисту, приходить до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Слідчим суддею установлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039 від 14.06.2025.

У цьому кримінальному провадженні ухвалами слідчого судді від 22 серпня 2025 року наданий дозвіл на проведення обшуку у ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення документів щодо госпіталізації, проходження лікування, виписки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб, в яких могли вимагати або отримати неправомірну вигоду за фіктивну госпіталізацію та/або встановлення фіктивного діагнозу, чорнових записів та інших речей і документів, які містять вищевказані відомості, в тому числі печатки, штампи, медичні довідки, банківські карти, комп`ютерна техніка, мобільні телефони, флеш-накопичувачі, які використовувалися нею, а також грошових коштів, здобутих внаслідок вчинення цього кримінального правопорушення.

22 серпня 2025 року був проведений обшук за адресою: Дніпро, вул. Кавалерійська, 12, під час якого вилучено, окрім іншого, грошові кошти в національній та іноземній валюті, а також моноблок «HP» SEZC7518190.

Після цього ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

В своєму клопотанні про арешт вилучених під час обшуку грошових коштів та моноблоку прокурор посилається на необхідність забезпечення можливої конфіскації майна як додаткового виду покарання.

При розгляді клопотання слідчий суддя виходить із того, що згідно з частинами 1, 2 статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 1 статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, недоторканність права власності тощо.

Зокрема статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Частиною 1 статті 234 КПК України визначено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно з частиною 7 статті 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з частиною 1 статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

При цьому відповідно до частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Частиною 5 статті 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно з частиною 1 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 4 статті 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» зазначено, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи; обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті; має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано.

Отже, аналіз наведених норм кримінального процесуального законодавства, в тому числі міжнародного договору, свідчить, що законом чітко визначено підстави проведення обшуку, перелік майна, яке може бути тимчасово вилучено під час обшуку, а також мету і підстави арешту майна, який застосовується з урахуванням принципу пропорційності між потребами досудового розслідування та дотриманням прав і свобод людини і не повинен призводити до негативних наслідків, у тому числі обмеження прав інших осіб.

При цьому відповідно до частини 1 та 3 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя бере до уваги, що ухвалою слідчого судді про проведення обшуку від 22 серпня 2025 року стороні обвинувачення був наданий дозвіл на вилучення за адресою: АДРЕСА_1 лише речей, які мають значення речових доказів у кримінальному провадження.

У частині 2 статті 167 КПК України визначений вичерпний перелік майна (речей, документів, грошей тощо), яке слідчий і прокурор мають право тимчасово вилучати, зокрема під час обшуку, серед якого законодавець не визначив такого, що може в майбутньому підлягати конфіскації.

Тобто законом заборонено вилучати під час обшуку майно з метою його можливої конфіскації в майбутньому, якщо таке майно на містить ознак, зазначених у частині ч. 2 ст. 167 КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що клопотання прокурора про арешт майна, вилученого у ОСОБА_4 , обґрунтовано виключно необхідністю забезпечення конфіскацією майна.

В судовому засіданні слідчим або прокурором не було надано жодних належних і допустимих доказів, що станом на час розгляду клопотання про арешт майна вилучені грошові кошти та моноблок мають значення речових доказів.

Тобто питання про накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів стороною обвинувачення в даному випадку не порушується, так як подане клопотання не містить відповідного обґрунтування.

Слідчий суддя також бере до уваги, що в цьому кримінальному провадженні ухвалами слідчого судді з метою забезпечення конфіскації майна вже накладено арешт на нерухоме майно, належне підозрюваній ОСОБА_4 , а саме на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ухвалою слідчого судді від 29 серпня 2025 року накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів США у кількості 10 купюр, які мають наступні серії та номери: QG54700638A, QG54700650A, QG54700640A, QG54700641A, PF34816693G, PB13398466S, QJ84375661A, PG79014539C, QG54700642A, QG54700639A, а також мобільний телефон марки «Galaxy S24+» IMEI НОМЕР_1 із абонентським номером НОМЕР_2 , які визнані речовими доказами.

Слідчий суддя також звертає увагу, що прокурором не надано доказів, що вилучене за місцем мешкання ОСОБА_4 майно:, моноблок та грошові кошти, на якій він просить накласти арешт, є її особистою приватною власністю та арештом майна не будуть порушені права інших осіб.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку накладення арешту на вилучене майно, зокрема грошові кошти, які зберігалися за місцем мешкання і не мають відношення до злочину, може мати негативні наслідки для ОСОБА_4 та її сім`ї, які можуть бути позбавлені засобів до існування.

Отже, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання в права ОСОБА_4 та інших осіб як накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна на вилучені під час обшуку грошові кошти та моноблок.

Крім того, слідчим суддею береться до уваги, що обшук був проведений та майно вилучено 22.08.2025, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до слідчого судді лише 08.09.2025, тобто з порушенням строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, наслідком чого є необхідність негайного повернення тимчасово вилученого майна особі, у якої його було вилучено.

Таким чином арешт майна не відповідатиме засадам розумності та співмірності обмеження права власності, оскільки порушує справедливий баланс між інтересами досудового розслідування та правами підозрюваної та інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна необхідно відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 132, 167, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, яке було вилучено під час обшуку 22.08.2025 року за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_8