Провадження №1-кп/760/1933/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1

за участі сторін та інших учасників провадження

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження №0000682 від 09.03.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_6 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в АР Крим системи незаконних органів прокуратури російської федерації, погодився на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури Кіровського району, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні.

Продовжуючи свої умисні дії, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: вул. Карла Маркса, б. 6 Сімферополь, АР Крим, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у 2016 році, більш точну дату не встановлено, погодився на призначення його на посаду помічника прокурора Центрального району м. Сімферополя «Республіки Крим», виконував вказівки і розпорядження так званих керівників незаконно утвореної «прокуратури Республіки Крим».

Зокрема, перебуваючи за адресою: вул. Карла Маркса, б. 6 Сімферополь, АР Крим, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, у 2016 році «помічником прокурора Центрального району м. Сімферополя» ОСОБА_5 скеровувались апеляційне подання на постанову судді незаконно утвореного Центрального районного суду.

Допомога ОСОБА_5 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури російської федерації та на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, завдяки чому окупація триває.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, враховує необхідність забезпечення особливого значення охорони прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура, в контексті приписів ст. 2 КПК України, з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Суд також враховує, що наведені особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Статтею 297-5 глави 24-1 КПК України встановлений порядок вручення процесуальних документів підозрюваному при здійсненні спеціального досудового розслідування.

Повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом. Копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2025 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000682 від 09.03.2017 відносно ОСОБА_5 який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), останній показань суду не надавав, клопотань на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали суду від 12.06.2025 постановлено здійснювати розгляд у вказаному кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Аналіз наявних в матеріалах справи документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, мав можливість отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, а також бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самостійно захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безоплатно для нього. Зазначене узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_5 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Вказані висновки також ґрунтуються на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, та так само свідчать про його наміри ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , в ході судових засідань неодноразово зазначав на відсутність прямих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, захисник додав, вина ОСОБА_5 , як і факт вчинення кримінального правопорушення не доведена, а тому, захисник просив виправдати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, тобто у вчиненні громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме: в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України доведена такими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом:

- даними указу президента України ОСОБА_7 від 21.03.2014 №01/2014 м. Ростов-на-Дону про вихід з громадянства України, відповідно до якого задоволено клопотання про вихід з громадянства України ОСОБА_5 , 1990 року народження, уродженця м. Ялти, Кримської області, УРСР;

- даними відповіді Адміністрації Президента України від 17.10.2016 №03-01/3383 на звернення Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні №000173, відповідно до якого, клопотання про вихід із громадянства України відносно ОСОБА_5 на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило;

- даними витягу з наказу Генеральної прокуратури України від 01.12.2014 №13дк щодо звільнення за порушення «присяги працівника прокуратури» помічника прокурора Центрального району м. Сімферополя прокуратури АР Крим ОСОБА_5 ;

- даними протоколу огляду інтернет-видань від 23.04.2015 з додатками у вигляді розпорядження на 5 арк. За текстом документу, зазначається, що ОСОБА_5 перебуває на посаді помічника прокурора Кіровського району Республіки Крим;

- даними анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон згідно якого ОСОБА_5 має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 21.12.2006 2-м відділом Ялтинського МУ ГУ МВС України в Криму та 04.11.2010 отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Датою припинення громадянства України є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст.18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання Указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України (ст.20). За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (ч. 4 ст. 5), примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України. Суд при цьому бере до уваги, що законодавство рф визначає підстави набуття та припинення громадянства рф, проте не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України. Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 18 та 19 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону №1207, дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_5 на час поставлених йому у провину подій був громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_5 у межах даного провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і її вихід із громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_5 громадянства рф не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України;

- даними листа начальника Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України полковника ОСОБА_8 за вх. №3854вх17 від 21.06.2017, відповідно до якого, відомостей про перетинання державного кордону з України у період з 01.01.2013 по теперішній час громадянином ОСОБА_5 в базі даних не виявлено;

- даними довідки про отримання інформації щодо державної зради прокурора відділу прокуратури АР Крим Департаменту стратегічних розслідувань НПУ,відповідно до якої ОСОБА_5 всупереч вимогам законодавства України, порушуючи Присягу працівника прокуратури України, після анексії рф Кримського півострова з березня 2014 пішов служити у незаконно створену прокуратуру «Республіки Крим» та виконувати вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури. Під час аналізу судових актів, які розміщені на офіційному сайті рф, виявлена апеляційна постанова Верховного суду «Республіки Крим» №22-1094/2016 від 26.04.2016 по справі №22-1094/2016, де ОСОБА_5 приймав участь як помічник прокурора. Крім цього, на офіційному сайті «прокуратури Республіки Крим» в розділі «Новини» міститься публікація від 03.09.2020 про те, що колектив прокуратури Центрального району м. Сімферополь, а саме заступник прокурора району ОСОБА_9 та помічники прокурора ОСОБА_5 та ОСОБА_10 привітали дітей з початком нового навчального року. Під час аналізу інформації, розміщеної у мережі «Інтернет» виявлено офіційний сайт «Федерации футбола Симферопольського района» (мовою оригіналу), де серед гравців футбольної команди «Саки» зазначається ОСОБА_5 на позиції воротаря;

- даними протоколу огляду інтернет-видань від 27.09.2024, відповідно до якого виявлена апеляційна постанова Верховного суду «Республіки Крим» №22-1094/2016 від 26.04.2016 по справі №22-1094/2016, де ОСОБА_5 приймав участь як помічник прокурора.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведеною у повному обсязі, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 111 КК України, тобто у вчиненні громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме: в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребують доказуванню в межах даного провадження та викладені у обвинуваченні, факти про те, що рф тимчасово окупувала частину території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексувала цю частину території України, які за хронологією подій пов`язані із прийняттям відповідних нормативних актів рф, а також «нормативних актів» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, що приймаються судом до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, скоєного внаслідок прийняття таких актів; встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; засуджені міжнародними актами колективного реагування.

Здійснення ОСОБА_5 конкретних дій від імені російської федерації свідчить про те, що обвинувачений забезпечував становлення та зміцнення окупаційної влади рф з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим.

При призначенні покарання суд, згідно із вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, тривалий період часу вчиняв умисний, закінчений, особливо тяжкий злочин, його ставлення до вчиненого, який свідомо розірвавши всі правові стосунки з державою, громадянином якої він є, обіймаючи посаду колишнього старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури АР Крим здійснював допомогу іноземній державі та її представникам в проведенні підривної діяльності проти України.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, позицій державного обвинувачення та захисту, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється, зокрема, за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 124, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.59, ч. 1 ст. 111 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_11