ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1624/19 Провадження № 1-кп/636/146/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000095, внесеному 23.04.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України.

Прокурором Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_3 подане клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою приводу для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом з клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився вчасно до військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто скоїв злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України. В останні 4 судові засідання обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не прибув і не повідомив про причини своєї не явки. Дана обставина унеможливила розгляд справі по суті у розумний строк. Таким чином, єдиним засобом подальшого розгляду справи є обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Необхідність обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 переховується від суду, у зв`язку з тим, що за місцем реєстрації та фактичного проживання останній не з`являється, на виклики не реагує. Водночас обвинувачений, усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, переховується від суду, незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може привести до перешкоджання встановлення істини по справі, а тому наявні ризики для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_4 підтверджується зібраними у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження доказами у їх сукупності та взаємозв`язку.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи. Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Ионкало проти України» від 21.04.2011 року).

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися обвинуваченим від суду, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно обвинуваченого. Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо обвинувачений буде перебувати на волі.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування обвинуваченого від суду, обґрунтовується наступним: ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, та за які законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що останній з метою уникнення від даного покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування. Вказана обставина створює передумову для уникнення кримінальної відповідальності, останній може переховуватися від органу досудового розслідування або суду. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, враховуючи те, що він не застосовував зброю для залякування свідків, не виключає можливості повторення вище зазначених дій з метою залякування свідків з метою впливати на них, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. До того ж, показання свідків надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили. Натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може продовжити переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити дезертирство повторно, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі. Оцінюючи в сукупності викладене, варто прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_4 та відповідно до ст. 194 КПК України, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення процесуальних дій у справі чи затягуванні з ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування, у тому числі зможе продовжити протиправну діяльність;

Так, з урахуванням наявності ризиків переховування від органів досудового розслідування з причин бажанням уникнути покарання за тяжкий злочин, унеможливлюй застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання. Також, перебування не в умовах відповідної державної установи, а саме за місцем проживання обвинувачений при застосуванні домашнього арешту, надасть можливість покинути дане місце проживання, у зв`язку з чим даний запобіжний захід не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4 ч. ст. 177 КПК України, наявних в даному кримінальному провадженні. Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Водночас, поручителі з числа командування військової частини не зверталися із письмовим зобов`язанням щодо поручительства та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України. Таким чином, вважаю, що невиправдані та необґрунтовані рішення судів про застосування запобіжних заходів не пов`язаних з позбавленням волі військовослужбовців, які вчинили тяжкі злочини проти встановленого порядку проходження військової служби в умовах воєнного стану, що в свою чергу підриває обороноздатність України та може спонукати інших військовослужбовців до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судове засідання обвинувачений не з`явився.

Суд, розглянувши клопотання, дослідивши надані докази встановив такі обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений переховується від суду.

Крім цього, відносно ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження не обраний запобіжний захід.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути розглянуто за відсутності обвинуваченого, крім випадку оголошення його у міжнародний розшук.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у міжнародний розшук не оголошено, суд приходить до висновку про доцільність відмови у задоволені клопотання прокурора, оскільки його вирішення по суті неможливо за відсутності обвинуваченого.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст.183,186,193 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Надати ТУ ДБР в м. Полтава дозвіл на затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джурин Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виконання ухвали суду доручити ТУ ДБР в м. Полтава.

Відповідно до ст. 191 КПК України затриманий, на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше 36 (тридцяти шести) годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу. Службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали. Уповноважена службова особа (особа, якій законом надане право здійснювати затримання), яка затримала особу на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання або у якої під вартою тримається особа, щодо якої діє ухвала про дозвіл на затримання, негайно повідомляє про це слідчого, прокурора, зазначеного в ухвалі.

Після затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , особі, яка його затримала необхідно негайно вручити копію даної ухвали та повідомити про затримання прокурора прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити до ТУ ДБР в м. Полтава для виконання, Харківську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони східного регіону для здійснення контролю.

Про результати виконання ухвали суду повідомити суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1