САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2843/25
Провадження № 1-кп/726/150/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002022 від 03.06.2025 щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця м. Чернівці, Чернівецької області, не одруженого, із середньою освітою, що не має на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , проходив військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у званні «старшого солдата». Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації. вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. Відтак, з моменту призову на військову службу за призовом під час мобілізації у військову частину НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби. Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Поряд з цим, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи за таких обставин.

У невстановлений органом досудового розслідування час, але протягом доби 30 травня 2025 року перебуваючи в приміщенні кухні житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розпиваючи спиртні напої спільно із своїм батьком ОСОБА_6 та своїм дядьком ОСОБА_7 , вчинив словесний конфлікт із останнім в ході якого ОСОБА_7 взяв до рук дерев`яну палицю та наніс один удар у напрямку тіла ОСОБА_3 , в ході чого в даний момент в останнього виник злочинний умисел спрямований на позбавлення життя ОСОБА_7 .

Діючи з метою його реалізації, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді біологічної смерті і бажаючи її настання, умисно, протиправно, діючи несподівано для останнього вирвав із рук останнього вказану палицю та наніс йому близько десяти ударів в область волосяної частини голови.

Після чого останній побачивши, що ОСОБА_7 , ще подає ознаки життя продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу схопив до своєї правої руки кухонний ніж та наніс один удар в область шиї з лівого боку останнього після чого ОСОБА_7 впав на диван який був розміщений в приміщені кухні.

Однак ОСОБА_7 ще подавав ознаки життя та свою чергу ОСОБА_3 зняв з метою доведення свого злочинного умислу до кінця зняв з себе тканинний ремінь чорного кольору та накинув його на шию ОСОБА_8 , та застосовуючи фізичну силу з метою перекриття дихальних шляхів затиснув ремінь навколо шиї останнього та продовжував утримувати до того часу поки ОСОБА_7 не зупинився подавати ознаки життя.

В подальшому ОСОБА_3 розуміючи, що за вчинене діяння, він нестиме кримінальну відповідальність, з метою уникнення від неї, та приховання вчиненого кримінального правопорушення взяв один кінець ременя, який досі знаходився навколо шиї ОСОБА_7 та відтягнув його тіло в дальній кінець домоволодіння де в подальшому відчинив люк вигрібної ями та скинув туди тіло ОСОБА_7 , після чого назад прикрив металевим люком з метою приховати вчинений ним злочин.

Вказаними умисними, протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синців: в ділянці шиї по всіх її поверхнях переривчасті синці, циркулярної форми, буро-зеленого кольору; в скронево-потиличній ділянці зліва; по зовнішній поверхні лівого плеча з переходом на передню поверхню плеча у верхній третині; в ділянці спини зліва в проекції верхнього краю лівої лопатки; по тильній поверхні лівої кисті. Дані тілесні ушкодження виникли задовго до моменту настання смерті від дії тупих предметів або удару об такі, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Перелом 3-го ребра справа по лопатковій лінії; перелом грудини між 2-3 міжребір?ям. Дані тілесні ушкодження виникли незадовго до моменту настання смерті від дії тупих предметів внаслідок стискання у передньо-задньому напрямку, мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкої. Рана, що розташована в лобно-тім?яно-скроневій ділянці зліва з нерівними, подекуди з клаптеподібними, осадненими краями, подовгуватої форми. Дане тілесне ушкодження відносно незадовго до моменту настання смерті від тупих предметів або удари об такі, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеня за ознакою «небезпека для життя» та перебувають у прямому безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті. Рана на бічній поверхні шиї зліва у верхній третині у проекції сонної артерії з рівним, не осадненими краями, гострим переднім кінцем. Розріз сонної артерії зліва. Колото-різане ушкодження щитоподібного хряща зліва. Колото-різане ушкодження щитоподібного хряща справа. Вищевказані тілесні ушкодження, виникли відносно незадовго до моменту настання смерті від дії колюче-ріжучого предмета типу «ніж» або удару об такий, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеня за ознакою «небезпека для життя».

Смерть ОСОБА_7 , настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку та розвитком субдуральної та епідуральної гематоми, та наявними супутніми ушкодженням у вигляді проникаючого, сліпого поранення шиї з ушкодженням лівої сонної артерії.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 115 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Так, дійсно 30 травня 2025 року розпивали із померлим алкогольні напої та між ними виник конфлікт в ході якого першим наніс удар саме ОСОБА_7 , а тому відібрав у нього палку та наніс йому декілька ударів. Ніж також забрав із рук померлого. Лише на наступний день відтягнув тіло до ями. Шкодує про вчинене. Усвідомив протиправність своїх дій, а тому більше не вчинятиме правопорушень.Визнав, що йому надалі жити із цим гріхом, але хоче продовжити військову службу і бути корисним. Просив суворо не карати.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просив допитати обвинуваченого, представника потерпілого та дослідити матеріали кримінального провадження що стосуються речових доказів, процесуальних витрат та даних, які характеризують особу обвинуваченого.

З урахуванням наведеного вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України в судовому засіданні повністю доведена.

Щодо міри покарання, просив суд призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) роки, яке слід відбувати реально. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироку законної сили. Вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат, які стягнути із обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_5 не заперечив щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів. Щодо міри покарання своєму підзахисному просив суд призначити мінімальне покарання, врахувати те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність вчиненого, визнав свою вину та співпрацював із органами досудового розслідування та судом.

Представник потерпілого ОСОБА_3 також не заперечив щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, підтвердив дійсність обставин, викладених у обвинувальному акті. Зазначив, що потерпілий був лежачим, а палка стояла біля нього, оскільки нею він умикав собі світло у кімнаті. Того дня вони зібралися разом за столом, сиділи та випивали. Першим конфліктувати почав ОСОБА_7 та вдарив обвинуваченого, а тому той ударив померлого взамін. Ніж був на столі, а ременя не пам`ятає, бо потім не бачив всього, що відбувалося далі. Просив суворо не карати обвинуваченого, оскільки загиблого вже і так не повернути.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в присутності захисника погодився із ним, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, представника потерпілого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

Судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння останнім змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які він надав суду вільно, без примусу та тиску, в присутності захисника, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, доведена повністю, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 115 КК України, так як він вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із такого.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до яких під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Під час вирішення пишання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що відповідно до положень ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, такий злочин призвів до смерті людини,; дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, оскільки попередні судимості погашені, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності та знову ж став на шлях вчинення кримінальних правопорушень.

Також суд враховує і те, що обвинувачений є військовослужбовцем; має зареєстроване місце проживання; перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра.

Відповідно до даних Висновку судово-психіатричного експерта № 1017 від 15.07.2025 ОСОБА_3 на даний час ознак психічного захворювання не виявляє, він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства чи іншого, тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час за своїм психічним станом ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, щире каяття суд обґрунтовує тим, що таке каяття є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні обвинуваченого. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки та характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, а також готовністю понести кримінальну відповідальність.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, активне сприяння розкриттю злочину обґрунтовується тим, що таке сприяння є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні обвинуваченого. Сприяння розкриттю кримінального правопорушення здійснюється добровільно, шляхом повідомлення правоохоронним органам та суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою протиправну діяльність.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, що визначена ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений підтвердив у судовому засіданні те, що до моменту вчинення кримінального правопорушення розпивав спиртні напої із померлим.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи вищезазначені положення, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на обставини кримінального провадження, переслідуючи мету забезпечення пропорційності соціально виправданих цілей покарання, реалізуючи принцип справедливості покарання, беручи до уваги думку прокурора та представника потерпілого; за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та наявності обставини, яка обтяжує покарання; з урахуванням особи винного, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

За таких обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим не вважає за необхідне застосування ст.ст. 69,75,76 КК України, адже саме таке покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме як його особі, так і характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, буде достатнім для досягнення, передбачених ст. 50 КК України, цілей покарання.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 був затриманий о04:05 03 червня 2025 року та до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівці від 04.06.2025 у справі № 725/4757/25. В подальшому строк дії запобіжного заходу продовжений судом.

Враховуючи мету та підстави його застосування, наявність ризиків, з врахуванням призначеного обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання його під вартою до набрання вироком суду законної сили, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним процесуальних обов`язків.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Витрати на залучення експертів, проведеннямолекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/126-25/8208-БД в сумі 12 946 грн 66 коп; молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/126-25/8206-БД в сумі 16 913 грн 36 коп; молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/126-25/8209-БД в сумі 26 953 грн 69 коп (т. 1 а.м.к.п. 114, 131, 150), слід покласти на ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України.

Інші процесуальні витрати, у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання, а саме з 04:05 03 червня 2025 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу, залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 56 813 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот тринадцять) гривень 71 копійку.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

-вилучені в ході огляду місця події від 03.06.2025 за адресою: АДРЕСА_2 : дерев`яну палицю, ніж, скляну пляшку, які поміщені кожен в окремий паперовий конверт вважати повернутими їх власнику ОСОБА_6 ;

-вилучені в ході огляду місця події від 03.06.2025 за адресою: АДРЕСА_2 : ніж із пластиковим руків`ям, скляну пляшку із під горілки «Прайм», ніж із загостреним лезом, які поміщені кожен в окремий паперовий конверт вважати повернутим їх власнику ОСОБА_6 ;

-вилучені в ході огляду місця події від 03.06.2025 за адресою: АДРЕСА_2 : сліди рук в кількості 7 штук, які запечатані до спеціального конверту та долучені до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

-вилучені в ході огляду місця події від 03.06.2025 за адресою: АДРЕСА_2 : подушку із нашаруванням РБК, недопалки в кількості 14 шт. з приміщення кухні, виріз РБК із дивану вважати повернутим їх власнику ОСОБА_6 ;

-вилучений в ході огляду місця події від 03.06.2025 за адресою: вул. Курчатова, 22/1 м. Чернівці мобільний телефон марки «SAMSUNG» вважати повернутим його власнику ОСОБА_6 ;

-зрізи нігтьових пластин ОСОБА_3 , які поміщені до паперового конверту коричневого кольору та долучені до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1