ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3195/25 Провадження№ 1-кс/636/938/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуїв клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 17 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України,,

встановив:

Прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області з клопотанням про арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, наступним майном, а саме: транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та зв`язку ключів від транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження до скасування у встановленому КПК України порядку.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що 17.04.2025 о 19 год 21 хв до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від співробітника 1 відділу 5 управління ДВКР СБУ про те, що поблизу пляжу «Акваторія» с. Клугіно-Башкирівка, Чугуївського р-ну, Харківської обл. виявлено КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_3 та МАЗ з манупілятором д.н.з. НОМЕР_4 , за допомогою яких групою осіб за попередньою змовою здійснювали видобуток піску.

В ході досудового розслідуванням до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від співробітників 1 відділу 5 управління ДВКР СБУ про те, що 21.07.2025 о 04 год 50 хв. було виявлено групу невстановлених осіб, в кількості трьох чоловік, які здійснювали незаконний видобуток піску поблизу пляжу «Акваторія», що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв (с. Клугіно-Башкирівка). Вказані особи використовували автотранспортний засіб марки КАМАЗ з д.н. НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

25.07.2025 року слідчий СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , з метою відшукання знаряддя злочину, а саме транспортного засобу марки КАМАЗ з д.н. НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане клопотання було задоволено слідчим суддею та 25 липня 2025 року було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку вказаного вище домоволодіння.

29.07.2025 року в період часу з 06 години 03 хвилин по 06 годину 24 хвилини за адресою: АДРЕСА_1 старшим слідчим СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , було проведено обшук з метою відшукання транспортного засобу, який використовувався для незаконного видобутку та перевезення піщаної суміші.

Під час обшуку гр. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий проживає за вказаною адресою, на запит слідчого, добровільно вказав на транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході обшуку було вилучено: транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий був поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , котре було поміщене до сейф-пакету WAR1023608, та зв`язку ключів від транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрі були поміщені до сейф-пакету RAW0012000.

29.07.2025 року було винесено постанову про визнання вилучених предметів речовими доказами.

Згідно ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Частиною 5 статті 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначались (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів, У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, встановлено достатньо об`єктивних даних які свідчать, що зазначених предмети, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України на них доцільно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення їх знищення, пошкодження, приховування, перетворення або відчуження.

Також, необхідність накладення арешту на вищевказані речі зумовлюється тим, що в подальшому буде забезпечено проведення ряду судових експертиз (судово-балістична, генетична, імунологічна та ін. які будуть відігравати суттєву роль для встановлення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні.

Слід звернути увагу на те, що не застосування цього заходу буде перешкоджати встановленню істини по справі внаслідок того, що вилучене майно може бути спотворене чи взагалі знищеним.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» встановлено: п. 4 - речові докази, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку.

На підставі викладеного та зважаючи на те, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів.

Прокурор в поданому до суду клопотанні про арешт майна просив розглянути вказане клопотання за його відсутності.

В судове засідання представник власника майна адвокат ОСОБА_10 не з`явилась, до початку розгляду справі по суті надала клопотання, в якому просила клопотання прокурора задовольнити частково та обмежитись лише забороною відчуження та розпорядження транспортним засобом марки «Камаз» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 достатньо для забезпечення завдань досудового розслідування повною мірою.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, в зв`язку з неприбуттям в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду цього клопотання слідчим суддею не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачений виключно судовий порядок позбавлення права власності.

Як вбачається з ч. ч. 1, 2 і 3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є, зокрема, забезпечення кримінального провадження. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, тощо. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Отже, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на матеріали справи, 17.04.2025 о 19 год 21 хв до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від співробітника 1 відділу 5 управління ДВКР СБУ про те, що поблизу пляжу «Акваторія» с. Клугіно-Башкирівка, Чугуївського р-ну, Харківської обл. виявлено КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_3 та МАЗ з манупілятором д.н.з. НОМЕР_4 , за допомогою яких групою осіб за попередньою змовою здійснювали видобуток піску.

В ході досудового розслідуванням до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від співробітників 1 відділу 5 управління ДВКР СБУ про те, що 21.07.2025 о 04 год 50 хв. було виявлено групу невстановлених осіб, в кількості трьох чоловік, які здійснювали незаконний видобуток піску поблизу пляжу «Акваторія», що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв (с. Клугіно-Башкирівка). Вказані особи використовували автотранспортний засіб марки КАМАЗ з д.н. НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

25.07.2025 року слідчий СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , з метою відшукання знаряддя злочину, а саме транспортного засобу марки КАМАЗ з д.н. НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане клопотання було задоволено слідчим суддею та 25 липня 2025 року було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку вказаного вище домоволодіння.

29.07.2025 року в період часу з 06 години 03 хвилин по 06 годину 24 хвилини за адресою: АДРЕСА_1 старшим слідчим СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , було проведено обшук з метою відшукання транспортного засобу, який використовувався для незаконного видобутку та перевезення піщаної суміші.

Під час обшуку гр. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий проживає за вказаною адресою, на запит слідчого, добровільно вказав на транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході обшуку було вилучено: транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий був поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , котре було поміщене до сейф-пакету WAR1023608, та зв`язку ключів від транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрі були поміщені до сейф-пакету RAW0012000.

29.07.2025 року було винесено постанову про визнання вилучених предметів речовими доказами.

Слідчий суддя зазначає, що у справах за клопотаннями сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, крім передбачених КПК України підстав для такого арешту, слідчий та прокурор також мають довести наявність події злочину та зв`язок речей, про арешт яких порушується питання, з обставинами злочину.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто особа, яка подала клопотання про скасування арешту майна, має довести суду окрему або одночасну наявність фактів необґрунтованості накладення арештів майна чи відпадання потреби в їх застосуванні.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Слідчий суддя вважає, що залишається необхідність арешту тимчасово вилученого майна, а саме: транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та зв`язку ключів від транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , оскільки вказаний транспортний засіб відповідає критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що він зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження так як незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В силу статті 41 Конституції України, статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden)). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частиною першою статті 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для арешту транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та зв`язку ключів від транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначає, що власником вантажного автомобіля марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , користувачем цього транспортного засобу ОСОБА_9 , який не набув статусу підозрюваного, водночас ця особа відносяться на підставі поданих доказів законним володільцем арештованого майна.

Стаття 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, поряд з іншими обставинами, наслідки арешту майна для третіх осіб.

З часу внесення до ЄРДР даних про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 240 КК України, минуло понад сім місяців, транспортні засоби перебувають на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що в значній мірі обмежує законні права та інтереси власника та володільця майна.

Також, судом установлено, що матеріали кримінального провадження не містять жодних вказівок прокурора або інших процесуальних рішень органу досудового розслідування щодо необхідності проведення інших слідчих дій з арештованим майном.

У цьому кримінальному провадженні не пред`явлено підозру жодній особі.

Отже, слідчий суддя вважає, що відсутня потреба у подальшому застосуванні цього заходу у вигляді перебування транспортного засобу у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, буд.31, та в камері схову речових доказів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, буд.31, оскільки це порушує баланс між втручанням у права та свободи особи та потребами досудового розслідування.

До того ж суду не надано жодних доказів, які б обґрунтовували необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна шляхом перебування транспортних засобів на території майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, буд.31, зокрема, призначення та проведення відповідних слідчих дій та експертиз з вказаним майном, тому є достатні підстави для задоволення клопотання частково, оскільки власник майна та його володілець не повинні нести непропорційний та непомірний тягар щодо користування майном, тому слідчий суддя вважає за необхідне змінити спосіб зберігання арештованого транспортного засобу.

Верховний Суд в ухвалі від 23.01.2024 по справі № 569/19829/21 провадження № 51-1344км22 вказав, що ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення пункту 9 частини 1 статті 309 у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 131, 132, 170-174, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000364 від 17 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони, відчуження, користування та розпорядження транспортним засобом марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та зв`язку ключів від транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , що зберігаються на території спеціально обладнаного майданчика тимчасового затриманих автотранспортних засобів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, буд. 31; негайно передати під письмову розписку на відповідальне зберігання володільцю - ОСОБА_9 .

Зобов`язати ОСОБА_9 зберігати транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та зв`язку ключів від транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5511» з д.н. НОМЕР_1 , у придатному для використання у кримінальному провадженні стані та надавати його за першою вимогою слідчого для проведення відповідних слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000364 від 17 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.

Попередити ОСОБА_9 про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України та необхідність збереження арештованого майна.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 08 серпня 2025 року

Слідчий суддя ОСОБА_1