ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої

вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 24 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2025 року за №0000911, задоволено клопотання слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 , і накладено арешт на вилучені в ході:

проведення огляду за адресою: АДРЕСА_1 : картонну коробку з тренажером із назвою «ABGYMNIC Gymnastic Device», лист паперу із записом «Заявление в пенс. фонд об отказе», лист паперу із записом про кількість грошових коштів, шляхом позбавлення права користування, відчуження, розпорядження до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку;

проведення обшуку на території житлового домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 : 5 банкнот номіналом 1 000 гривень із позначеннями: 1) ГМ2805642, 2) ГП6501317, 3) ЗС3779676, 4) ЗЛ7286229, 5) БП4504647; 14 банкнот номіналом 500 гривень із позначеннями: 1) ЕВ7410838, 2) ЄП4037290, 3) ЄБ6623257, 4) ЕН11741752, 5) БА2456869, 6) ЛБ1484260, 7) КБ6704362, 8) БВ6334871, 9) ЛВ2539031, 10) КБ6815377, 11) АМ8350544, 12) ЛЕ2077333, 13) ЄЄ5663476, 14) КЕ5826478; накопичувальну карту ТОВ «Ліки Полтавщини» №02521; накопичувальну карту «Аптека оптових цін» №0544019; бонусну карту аптеки «Триоль» №345; мобільний телефон «Samsung» сірого кольору; мобільний телефон «Samsung» золотистого кольору; мобільний телефон «Huawei» чорного кольору; мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ:2 НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Samsung» чорного кольору; мобільний телефон «Nomi», ІМЕІ:1 НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; записник жовто-синього кольору; картку лояльності «Чудо острів» № НОМЕР_6 ; картку постійного клієнта «СМІК» № НОМЕР_7 ; картку «Disnet» № НОМЕР_8 ; дисконтну карту «Eligante»; картку аптеки «Триоль» №545; копії паспорту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 4 коробки, всередині з приладом «ECMO MASSAGER 4157», шляхом позбавлення права користування, відчуження, розпорядження до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим було доведено, що вказане вище вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а, отже, відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у ст.98 КПК України, необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України, дійшовши висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси особи, застосування названого заходу забезпечення кримінального провадження надасть можливість провести з цим майном необхідні слідчі та процесуальні дії, в тому числі експертні дослідження, в той час незастосування арешту майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а саме призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, врахувавши розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, те, що накладення арешту на майно не є припиненням або позбавленням права власності на нього, а є тимчасовим обмеженням права власності.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 24 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене 15 липня 2025 року в ході здійснення обшуку на території житлового домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , зобов' язати слідчого повернути це майно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: всупереч приписам ч.3 ст.233 КПК України після проведення обшуку ні слідчий, ні прокурор не звернулись до слідчого судді з відповідним клопотанням із метою узаконення результатів проведення обшуку та вилучення майна; клопотання слідчого про арешт майна не містить обґрунтування накладення такого арешту; згідно з даними долучених адвокатом відеозаписів у момент імовірного вчинення невідомою особою кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_8 знаходився на великій відстані від місця ймовірного вчинення зазначеного кримінального правопорушення; вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 матеріальні об`єкти не мають доказового значення, грошові кошти не були вилучені в результаті проведення контролю за вчиненням злочину, передбаченого ст.271 КПК України, не мають ознак, що отримання належних ОСОБА_10 грошових коштів відбулось злочинним шляхом, а також відсутні підстави вважати, що інші предмети та майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи мають відношення до нього; ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, йому наразі 37 років, тоді як зазначено в заяві про вчинення кримінального правопорушення, особа яка ймовірно вчинила злочин, була віком приблизно 50 років; вилучені під час обшуку грошові кошти є сімейними заощадженнями родини, є відсутніми належні й допустимі докази того, що вони мають значення для розслідування вказаного кримінального правопорушення, тим самим безпідставно обмежується право власності на вказані грошові кошти законних володільців, які фактично залишилися без засобів для існування.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку ОСОБА_8 та його представника на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги й підтвердив, що, зокрема, з вилученим записником для отримання подальших даних щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, призначено відповідне експертне дослідження, вивчила матеріали судового й кримінального проваджень, матеріали, долучені апелянтом, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на вилучені в ході проведення огляду за адресою: АДРЕСА_1 : картонну коробку з тренажером із назвою «ABGYMNIC Gymnastic Device», лист паперу із записом «Заявление в пенс. фонд об отказе», лист паперу із записом про кількість грошових коштів, у апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуване судове рішення не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень.

Заходами ж процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Полтавським РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2025 року за №0000911, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме за фактом здійснення 15 липня 2025 року в період часу з 14 години 45 хвилин до 15 години 05 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану крадіжки належних ОСОБА_11 грошових коштів (а.п.4).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 15 липня 2025 року потерпіла ОСОБА_11 у ході пред`явлення для впізнання чітко впізнала ОСОБА_8 як чоловіка, який 15 липня 2025 року приблизно о 15 годині за місцем її проживання по АДРЕСА_1 викрав у неї грошові кошти, що підтверджується даними протоколу вказаної слідчої дії з додатком.

У своїх показаннях, які містяться в протоколі допиту від 15 липня 2025 року, потерпіла ОСОБА_11 підтвердила те, що 15 липня 2025 року приблизно о 15 годині, як установлено в результаті пред`явлення для впізнання, ОСОБА_8 подзвонив у вхідні двері за названим вище місцем проживання, представився лікарем-фізіотерапевтом на прізвище ОСОБА_12 , повідомив про те, що працівники лікарні здійснюють плановий обхід та її потрібно оглянути, після чого зайшов у приміщення її квартири. На його прохання вона дістала документи, які знаходились у пакеті разом із грошима та на його пропозицію придбала в нього за 3 000 гривень (купюрами по 300 гривень) спеціалізований апарат, затим у ході спілкування передумала через відсутність потреби в апараті й хотіла повернути кошти, на що він зазначив, що вже зробив відмітку й грошові кошти зараз не поверне, а їй потрібно звернутись для їх повернення до Пенсійного фонду. Під час спілкування, здійснення пропозиції придбання і продажу апарату, відволікши її увагу, він викрав у неї грошові кошти в сумі 28 000 гривень (купюрами по 1 000 та 500 гривень), 100 доларів США однією купюрою та 100 Євро однією купюрою. Кількість наявних у неї грошових коштів вона знала точно, оскільки записувала це. Про викрадення в неї вказаної вище суми коштів вона повідомила й у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Наведені вище показання відповідають змісту виявлених за місцем проживання ОСОБА_11 чорнових записів, у яких відображено записи щодо її грошових коштів.

Свідок же ОСОБА_13 в ході пред`явлення для впізнання вказав на ОСОБА_14 як на чоловіка, який 15 липня 2025 року в період часу з 14 до 15 години пропонував йому придбати медичне обладання по АДРЕСА_3 , що зафіксовано в протоколі цієї слідчої дії з додатком. У своїх показаннях, які містяться в протоколі допиту від 15 липня 2025 року, свідок ОСОБА_13 підтвердив те, що для здійснення пропозиції придбання медичного обладнання ОСОБА_14 також попередньо дзвонив у вхідні двері його квартири.

Тому наведені в апеляційній скарзі доводи щодо сумнівів у ідентифікації особи ОСОБА_14 на цій стадії провадження позбавлені підстав.

15 липня 2025 року в період часу з 20 години 18 хвилин до 23 години 04 хвилини слідчим у ході проведеного в порядку ч.3 ст.233 КПК України обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_14 було виявлено та вилучено: 5 банкнот номіналом 1 000 гривень із позначеннями: 1) ГМ2805642, 2) ГП6501317, 3) ЗС3779676, 4) ЗЛ7286229, 5) БП4504647; 14 банкнот номіналом 500 гривень із позначеннями: 1) ЕВ7410838, 2) ЄП4037290, 3) ЄБ6623257, 4) ЕН11741752, 5) БА2456869, 6) ЛБ1484260, 7) КБ6704362, 8) БВ6334871, 9) ЛВ2539031, 10) КБ6815377, 11) АМ8350544, 12) ЛЕ2077333, 13) ЄЄ5663476, 14) КЕ5826478; накопичувальну карту ТОВ «Ліки Полтавщини» №02521; накопичувальну карту «Аптека оптових цін» №0544019; бонусну карту аптеки «Триоль» №345; мобільний телефон «Samsung» сірого кольору; мобільний телефон «Samsung» золотистого кольору; мобільний телефон «Huawei» чорного кольору; мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ:2 НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Samsung» чорного кольору; мобільний телефон «Nomi», ІМЕІ:1 НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; записник жовто-синього кольору; картку лояльності «Чудо острів» № НОМЕР_6 ; картку постійного клієнта «СМІК» № НОМЕР_7 ; картку «Disnet» № НОМЕР_8 ; дисконтну карту «Eligante»; картку аптеки «Триоль» №545; копії паспорту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 4 коробки, всередині з приладом «ECMO MASSAGER 4157», що зафіксовано в протоколі цієї слідчої дії.

16 липня 2025 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Полтава задоволено клопотання слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , і надано слідчим та прокурорам у цьому кримінальному провадженні дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , який був проведений 15 липня 2025 року, з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, виявлення та вилучення речей, які можуть мати відношення до кримінального провадження і бути використані як докази під час досудового розслідування та судового розгляду, а саме вказаних вище матеріальних об`єктів, вилучених під час названої слідчої дії (справа №554/10651/25, провадження №1-кс/554/8926/2025).

Тому доводи апелянта про відсутність звернення слідчого з клопотанням у порядку ч.3 ст.233 КПК України є неспроможними.

15 липня 2025 року слідчим визнано речовими доказами зазначені вище вилучені матеріальні об`єкти з огляду на їх відповідність критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що прийнято постанову (а.п.21).

За змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт вилученого майна, який ініціювався з метою збереження вилучених матеріальних об`єктів як речових доказів, недопущення їх зникнення, втрати, пошкодження, необхідністю забезпечення повноти й усебічності досудового розслідування. Вивчивши клопотання слідчого та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту на вилучені в ході обшуку матеріальні об`єкти, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речових доказів.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучені в ході вказаного вище обшуку: 5 банкнот номіналом 1 000 гривень із позначеннями: 1) ГМ2805642, 2) ГП6501317, 3) ЗС3779676, 4) ЗЛ7286229, 5) БП4504647; 14 банкнот номіналом 500 гривень із позначеннями: 1) ЕВ7410838, 2) ЄП4037290, 3) ЄБ6623257, 4) ЕН11741752, 5) БА2456869, 6) ЛБ1484260, 7) КБ6704362, 8) БВ6334871, 9) ЛВ2539031, 10) КБ6815377, 11) АМ8350544, 12) ЛЕ2077333, 13) ЄЄ5663476, 14) КЕ5826478; накопичувальна карта ТОВ «Ліки Полтавщини» №02521; накопичувальна карта «Аптека оптових цін» №0544019; бонусну карту аптеки «Триоль» №345; мобільний телефон «Samsung» сірого кольору; мобільний телефон «Samsung» золотистого кольору; мобільний телефон «Huawei» чорного кольору; мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ:2 НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Samsung» чорного кольору; мобільний телефон «Nomi», ІМЕІ:1 НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 ; записник жовто-синього кольору; картка лояльності «Чудо острів» №55097345; картка постійного клієнта «СМІК» № НОМЕР_7 ; картку «Disnet» № НОМЕР_8 ; дисконтна карта «Eligante»; картку аптеки «Триоль» №545; копії паспорту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 4 коробки, всередині з приладом «ECMO MASSAGER 4157», відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на цій стадії кримінального провадження визнані речовими доказами з огляду на існування достатніх підстав для висновку про: наявність у них відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також збереження на собі слідів кримінального правопорушення; набуття їх кримінально протиправним шляхом; те, що вони були об`єктом кримінально протиправних дій.

З огляду на викладене вище, посилання апелянта на долучені дані, зокрема, фото-, відеоматеріали, в контексті доводів про перебування ОСОБА_8 в певні проміжки часу в іншому місці, аніж за місцем проживання потерпілої, на цій стадії провадження не спростовують існування достатніх підстав для висновку про відповідність вилучених у ході обшуку матеріальних об`єктів критеріям, установленим для речових доказів, у тому числі з урахуванням того, що потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 чітко вказали на особу ОСОБА_8 та повідомляли не точний, а приблизний час його перебування по вул. І. Мазепи, 19 у м. Полтава 15 липня 2025 року. Вилучення названого вище майна власне й надасть можливість, на виконання вимог ст.91 КПК України, додатково перевірити його походження з урахуванням здобутих у подальшому доказів, отриманих, зокрема, з використанням спеціальних знань, установити та співставити релевантність долучених даних і тим самим забезпечити необхідне й оперативне виконання завдань кримінального провадження.

Колегія суддів наголошує, що в ході вирішення питання про арешт майна слід ураховувати стадію кримінального провадження. На стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів кримінально-протиправного діяння.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання): стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. Вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст.ст.157, 163, ч.5 ст.234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст.ст.134, 271, 276 КПК України та інші).

Таким чином, арешт майна на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Наведеного вище стандрату стороною обвинувачення дотримано.

Окрім того, до завдань слідчого судді/суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного вище кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані слідчому судді/суду матеріали є достатніми для застосування в рамках кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Арешт майна ж із підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Значення має те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Зважаючи на викладене вище, вид речових доказів, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених у абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків приховування, пошкодження, знищення, відчуження названих вище матеріальних об`єктів, які мають бути збережені без зміни попереднього стану, то їх зберігання на цій стадії провадження не у визначений слідчим суддею спосіб не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вони містять. Ненакладення таким чином арешту на вилучене майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з ним ряду слідчих, процесуальних дій і експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню в розслідуваній справі. Тому мотиви апелянта про повернення вилученого майна є необгрунтованими й передчасними.

Колегія суддів ураховує наслідки арешту майна для власника (володільця) й водночас те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. Разом з тим, із огляду на те, що такий захід є тимчасовим, наведені вище обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження. А, отже, в цьому конкретному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження з урахуванням зібраного доказового матеріалу й характеру розслідуваного кримінального правопорушення, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним. При цьому, в клопотанні порушується накладення арешту на грошові кошти того ж номіналу, що були викрадені 15 липня 2025 року в потерпілої та цього ж дня були вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 , в тому числі разом із копіями його особистого документу.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику, володільцю чи їх представнику, в тому числі у випадку надмірного за тривалістю утримання їх майна, звернутись до слідчого судді чи суду з клопотанням за правилами ст.174 КПК України, згідно з якими арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 24 липня 2025 року про арешт майна без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4