Справа № 577/4927/25
Провадження № 1-кп/577/453/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
22.11.2024 Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 4 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -
ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знаючи, що його співмешканка ОСОБА_4 має кошти, які сховані у належному їй помешканні у буд. АДРЕСА_1 , де проживав разом з нею, вирішив їх викрасти.
У подальшому ОСОБА_6 викрадені у співмешканки гроші витрачав на алкогольні напої та продукти харчування.
Під час огляду місця події біля подвір`я будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 видав грошові кошти в загальній сумі 1240 гривень, а саме: 1 купюра номіналом 500 грн. № ЄЗ 0735659, 1 купюра номіналом 100 грн. № УК8871486, 2 купюри номіналом по 2- грн. №№ АК9526865, АР9493532, 3 купюри номіналом по 200 грн. №№ ГИ7411479, АА3119992, ЄЖ3760268, які поміщені і упаковані в сейф-пакет № PSP1022434, та передані під збережну розписку потерпілій ОСОБА_4 .
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні відмовилась від цивільного позову у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого коштів, щодо міри покарання прохає суворо не карати, призначити мінімальну міру покарання. Жодних претензій до обвинуваченого не має.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів та судових витрат у провадженні. Крім того судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення віднесене до тяжкого злочину.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено, що він раніше судимий (22.11.2024), вчинив злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується негативно за місцем тимчасового проживання.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_6 складену Конотопським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України «беручі до уваги інформацією, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеки для суспільства. У разі прийняття рішення про звільнення з випробуванням, вважають доцільним крім обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна про кримінального мислення».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме виходить з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, небажання стати на шлях виправлення, про що свідчать вчинення злочину під час іспитового строку, негативно характеризується за місцем тимчасового проживання, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, вибачився перед потерпілою, вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів для ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.
Враховуючи вищевикладене, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено в період іспитового строку, остаточне покарання слід призначити за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України , частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2024 року, яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності.
Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 8760,00 грн. матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення та моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн., залишити без розгляду у зв`язку з відмовою потерпілої від позову.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2024 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 01 місяць.
ОСОБА_6 міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, залишити раніше встановлену - тримання під вартою.
Строк відбування покарання рахувати з 19 серпня 2025 року з часу обрання запобіжного заходу.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 залишити без розгляду.
Речові докази по справі: 1240 гривень, а саме: 1 купюра номіналом 500 грн. № ЄЗ 0735659, 1 купюра номіналом 100 грн. № УК8871486, 2 купюри номіналом по 2- грн. №№ АК9526865, АР9493532, 3 купюри номіналом по 200 грн. №№ ГИ7411479, АА3119992, ЄЖ3760268, які поміщені і упаковані в сейф-пакет № PSP1022434, які передані під збережну розписку потерпілій ОСОБА_4 - їй і залишити (а.с.24).
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайсуд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той саме строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1