Справа № 487/8733/25
Провадження № 1-кс/487/5175/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого ВРЗСТ слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному проваджені № 0001799 від 18.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий ВРЗСТ слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному проваджені № 0001799 від 18.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , без визначення розміру застави.

У клопотанні слідчий посилався на обґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 286-1 КК України та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, на думку слідчого, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою схилити їх до надання неправдивих показань. Слідчий вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 без визначення розміру застави, наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що не має наміру переховуватися. З обставинами, викладеними в повідомленні про підозру, погодився, зазначивши, що разом з загиблою ОСОБА_7 вживав алкоголь, після чого на прохання останньої покататися, сів за кермо амвтомобіля та виїхав з м. Херсона в бік Миколаївського шосе. Під час руху ОСОБА_7 відволікла його та смикнула за руку, після чого він відчув удар.

Захисник підзорюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки відсутні ризики, які зазначав слідчий у клопотанні. Просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт за місцем служби, а в разі неможливості, визначити розмір застави, що дасть можливість ОСОБА_5 надати допомогу родині загиблої і продовжувати військову службу.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001799 від 18.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.11.2025 близько 23 години 30 хвилин водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по автодорозі, рухаючись на горизонтальній ділянці сухого, чистого асфальтобетонного покриття автодороги «Одеса Мелітополь Новоазовськ» Херсонського району Херсонської області, в темний час доби, зі сторони м. Херсон в напрямку м. Миколаєва, в районі 205 км + 266 м, маючи реальну та об`єктивну можливість продовжувати рух в обраному напрямку, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, порушуючи вимоги п.п. 1.5., 2.1.(а), 2.3.(б), 2.9.(а), 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не маючи права на керування транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу (безпечному руху нічого не заважало, контактів з іншими транспортними засобами не було), щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, здійснив наїзд на бетонний блок зі стовпом та антидроновою сіткою, що встановлені на правому узбіччі вздовж, з послідуючим виїздом за межі проїзної частини. В результаті дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля Honda CRV, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 , а саме:

п. 1.5. згідно з яким, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.1.а згідно з яким, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п. 2.3. згідно з яким, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9.а згідно з яким, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

18.11.2025 ОСОБА_5 було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, перебаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені в судовому засіданні, а саме: у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.11.2025, протоколах допиту свідків від 19.11.2025 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, даних щодо особи підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, серед яких є особи, які проходять службу разом з підозрюваним. Також слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілих і свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

При розгляді даного клопотання, крім наявності вищенаведених ризиків, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, слідчий суддя також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного, який народився в 1997 році, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів не перебуває, але повідомив в судовому засіданні, що на постійній основі після служби вживає алкоголь, звертався до психіатра у зв`язку з неадекватною поведінкою на службі; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який неодружений, має на утриманні малолітню доньку, 2024 р.н., яка мешкає з матір`ю; зареєстрований в АДРЕСА_1 , де і проживав до мобілізації з батьками, на даний час проживає в м. Херсоні, за місцем проходження військової служби за призовом під час мобілізації; раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України та відбував покарання в міцях позбавлення волі; не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, неодноразово керував автомобілем, за що притягувався у 2024 році до адміністративної відповідальності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з огляду на обставини кримінального провадження, характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини (п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК).

Отже, оскільки за обставинами, встановленими під час досудового розслідування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 загинула, а також враховуючи, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння, не мав посвідчення водія на права керування транспортним засобом, але не зважаючи на це, дозволив собі сісти за кермо, підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні слідчий суддя не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 21.11.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1