Провадження №11-кп/801/1213/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із поданими до неї змінами та уточненнями на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 19 листопада 2025 року до 17 січня 2026 року включно,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 25.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотала про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 ще на 60 діб терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави у зв`язку із вчиненням злочину, поєднаного із насильством. На переконання прокурора, ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу, не відпали та наразі продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив два клопотання.

У першому клопотанні адвокат просив суд замінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання мотивував тим, що його підзахисний вже 1 рік та 8 місяців незаконно перебуває під вартою за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, які не вчиняв. Перелічені прокурором ризики захисник вважає надуманими, оскільки вони не підтверджені жодним прямим доказом. Окрім того, адвокат наголошував на тому, що ОСОБА_8 раніше несудимий, будь-яких порушень громадянського порядку не допускав, по місцю проживання характеризується добре, має постійне місце проживання та на його утриманні перебуває двоє осіб з інвалідністю, які потребують його допомоги, а саме його дід та баба ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також ОСОБА_8 за станом здоров`я потребує негайного лікування, що наразі неможливо зробити у зв`язку з його перебуванням під вартою.

У другому клопотанні захисник просив суд скасувати застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід в порядку ст. 616 КПК України для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. В обґрунтування клопотання адвокат послався на бажання обвинуваченого проходити військову службу.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав обидва клопотання, заявлені своїм захисником, та заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року залишено без задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та про скасування запобіжного заходу в порядку ст. 616 КПК України для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Задоволено клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, починаючи з 19 листопада 2025 року до 17 січня 2026 року включно.

Постановлене рішення мотивоване тим, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, визначені у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, перебуваючи на волі без застосування дієвого запобіжного заходу, обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати вплив на ще недопитаних свідків з метою зміни останніми своїх показань на його користь, чи іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження судом, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше судимий, тому застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу з огляду на вищевикладене буде недоцільним та малоефективним.

Залишаючи без задоволення клопотання захисника, суд першої інстанції послався на те, що обидва клопотання є взаємовиключними, оскільки в першому клопотанні адвокат просить суд змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи його, у тому числі й тим, що ОСОБА_8 за станом свого здоров`я потребує негайного лікування. А в другому клопотанні захисник просить скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, наголошуючи на тому, що обвинувачений молодого віку та за всіма критеріями може та бажає проходити військову службу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з поданими до неї змінами та уточненнями просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт . Зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , звернутися до суду із клопотання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Свої вимоги мотивує тим, що обвинуваченому протиправно інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, в особливо великих розмірах або організованою групою.

Суд необ`єктивно дослідив матеріали заявленого клопотання в порядку ст. 616 КПК України та дійшов до помилкового висновку про те, що до обвинуваченого не може застосовуватися положення ст. 616 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 25.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті, та не вирішується під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Таким чином, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, клопотання про продовження строку тримання під вартою, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії інших матеріалів клопотання, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Разом з тим, відповідно до матеріалів судового провадження обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, а не в особливо великих розмірах або організованою групою, як про це зазначає захисник.

За таких обставин, апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_8 обвинувачення у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, характеру, тяжкості, а також можливого виду покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України).

При цьому апеляційний суд ураховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 перебуваючи на свободі як самостійно, так і через інших осіб, може здійснювати незаконний вплив на даних осіб, схиляючи їх до зміни показів у рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд ураховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України та зазначає, що судовий розгляд не закінчений, усі свідки судом не допитані.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий, наразі обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень. У зв`язку з цим, на думку суду, існує ризик того, що ОСОБА_8 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Апеляційний суд ураховує посилання сторони захисту на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_8 , однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Більш того, зазначені обставини не завадили обвинуваченому вчинити інкриміновані йому злочині дії.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, усупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , якому інкримінується вчинення тяжкого та нетяжкого злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені судом першої інстанції ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, за даних обставин є недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Що стосується доводів захисника про те, що суд необ`єктивно дослідив матеріали заявленого клопотання в порядку ст. 616 КПК України та дійшов до помилкового висновку про те, що до обвинуваченого не може застосовуватися положення ст. 616 КПК України, то колегія суддів зауважує наступне.

Статтею 616 КПК України регламентовано порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 616 КПК України у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

З аналізу викладених положень ст.616 КПК України вбачається, що вони визначають дискрецію прокурора як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження щодо розгляду клопотання підозрюваного/ обвинуваченого про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Крім того, як слідує з приписів абз. 2 ч.1 ст. 616 КПК України позитивне реагування прокурора на звернення підозрюваного, обвинуваченого про ініціювання перед слідчим суддею, судом клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації є правом прокурора, тобто належить до дискреційних повноважень прокурора, які реалізуються у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин на власний розсуд прокурора.

Так, Вінницькою окружною прокуратурою листом від 21.11.2025 обвинуваченому та його захиснику було роз`яснено, що в поданому клопотанні вказані відомості не зазначені та не підтвердженні, а тому у прокурора відсутні підстави для звернення до суду з клопотанням для скасування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із поданими до неї змінами та уточненнями - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4