ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3034/25 Справа № 173/675/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000889 від 05 липня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року про відмову у звільненні від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку випробування засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року у задоволенні подання начальника Верхньодніпровського відділу філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області ОСОБА_10 про звільнення від покарання у зв`язку з закінченням строку випробування засудженого ОСОБА_11 відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, під час іспитового строку, а тому звільнення останнього від призначеного йому покарання з підстав закінчення іспитового строку на даний час є передчасним.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника Верхньодніпровського відділу філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області ОСОБА_10 про звільнення засудженого ОСОБА_11 від покарання у зв`язку з закінченням строку випробування.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Адвокат вважає твердження суду про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в період іспитового строку таким, що суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, практиці ЄСПЛ. Захисник зауважує, що обвинувачення відносно ОСОБА_7 ще не було предметом судового розгляду і факти його можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду. До того ж, обвинувачений перебуває під іспитовим строком більше 8 років, що суперечить вимогам ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що вказані вимоги закону судом при ухваленні оскаржуваного рішення дотримані не були.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, від відбування якого останнього звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробування, встановивши іспитовий 1 рік та поклавши на засудженого обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

13 жовтня 2020 року начальник Верхньодніпровського відділу філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області ОСОБА_10 звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку випробування.

Обґрунтовуючи свої висновки про відсутність підстав для такого звільнення, суд керувався тим, що в період іспитового строку засуджений вчинив новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, про що 16 травня 2018 року до ЄРДР за № 000473 було внесено відповідні відомості.

На переконання колегії суддів, наведені висновки суду вимогам закону не відповідають.

Згідно з ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України та п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Однією з загальних засад кримінального провадження, передбаченою статтею 17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

У рішенні Конституційного суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 визначено, що сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнавати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її вину не буде визнано судом у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.

Крім того, Європейський суд у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайжану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

Системний аналіз наведених вимог закону, дає підстави вважати, що лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень щодо такої винуватості.

Колегією суддів встановлено, що станом на день ухвалення оскаржуваної ухвали, а так само й на час її апеляційного перегляду, розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за 000473 від 16 травня 2018 року, триває.

Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обвинувальним вироком наразі не встановлена.

За вказаних умов, колегія суддів погоджується з доводами захисника та приходить до висновку, що вимог закону при встановленні факту вчинення засудженим нового кримінального правопорушення в період іспитового строку суд не дотримався.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що суд безпідставно не надав оцінки й іншим обставинам, які підлягають обов`язковій перевірці під час судового розгляду.

Так, при розгляді подання про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку випробування суд повинен пересвідчитись також у виконані засудженим покладених на нього обов`язків в період іспитового строку.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, факт виконання засудженим обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, суд не встановив та не спростував, навівши інші обставини, що є перешкодою для звільнення останнього від покарання.

Отже, суд не перевірив належним чином обставин, які слугують підставою для звільнення від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку випробування, внаслідок чого допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням тих обставин, що судом не було дотримано вимог кримінального процесуального закону, а допущені порушення є істотними, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає безумовному скасуванню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для ухвалення за наслідками апеляційного розгляду нового рішення, колегія суддів керується тим, що матеріали подання містять відомості про оголошення обвинуваченого у розшук, що окрім неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадженні, внесеного до ЄРДР за 000473 від 16 травня 2018 року, може свідчити також про невиконання ним обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання в межах іспитового строку.

Разом із цим, у матеріалах провадження відсутні будь-які інші дані, достатні для з`ясування цих обставин, тоді як їх перевірка судом здійснені не була.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

З огляду на те, що наявні у матеріалах провадження відомості не є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а перевірка обставин, передбачених ч. 1 ст. 78 КК України, належить до повноважень суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно перевірити належним чином наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 78 КК України, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року про відмову у звільненні від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку випробування засудженого ОСОБА_7 , скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4