Справа № 521/2094/25
Номер провадження:1-в/521/650/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Одеса

Хажибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хаджибейського районного суду м. Одеси, в режимі відеоконференції /дистанційного судового засідання/ клопотання засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, засуджений:

- 18.04.2018 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2 ст.121 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 /вісім/ років;

про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, суд

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» надійшло від засудженого ОСОБА_4 клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З клопотання засудженого вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 18.04.2018 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2 ст.121 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 /вісім/ років.

Прокурор в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні клопотання засудженого, у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, більшу частину відбування покарання засуджений характеризується негативно.

Засуджений, просив суд звільнити його умовно-достроково на не відбутий строк покарання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , на час подання клопотання дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, відбуває покарання за умисні тяжкі злочини, що є однією з формальних підстав для умовно-дострокового звільнення.

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Питання умовно-дострокового звільнення врегульовані ст. 81 КК України відповідно.

Порядок застосування зазначених норм права було роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Таким чином, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Аналогічна позиція викладена у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

У абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» міститься вимога до суду ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З огляду на необхідність всебічного та повного з`ясування обставин справи та доводів засудженого, судом було ретельно перевірено характеризуючи дані про особу ОСОБА_4 під час відбування покарання, шляхом дослідження матеріалів долучених до клопотань, які свідчать, що ОСОБА_4 характеризується посередньо, однак така обставина не є визначальною для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 11.12.2017року.

Початок строку відбуття покарання 11.12.2017р., кінець строку 11.12.2025р.

Із характеристики засудженого ОСОБА_4 вбачається наступне.

Особа не залежала матеріально від своєї сім?ї, друзів, соціального забезпечення.

На виробництві установи працевлаштований. Відсутній інтерес до настільних чи інших ігор з метою отримання матеріальної чи іншої вигоди. Відсутні явні прояви неадекватної поведінки. Відсутні явні ознаки нервового збудження. Відсутні ознаки пригнічення. Самооцінка адекватна під час бесіди поводив себе спокійною. Засуджений вину визнає та жалкує що так вчинив. Бере участь у програмах/заходах, на даний час порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. До дисциплінарної відповідальності притягувався 20 разів. Відповідно ст.134 п.14 КВК України вважається таким що стягнень не має. Має 4 заохочення.

Тобто більш частину відбування покарання засуджений ОСОБА_4 зарекомендував себе більше негативно ніж позитивно, про що свідчить його 20 стягнень, хоча відповідно ст.134 п.14 КВК України вважається таким що стягнень не має.

Інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_4 довів своєю сумлінною поведінкою своє виправлення, суду надано не було.

Таким чином, суддя вважає, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду даних про особу за весь період відбування покарання, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.81КК України, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд , -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом семи днів з дня оголошення ухвали, для особи, яка перебуває під вартою, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1