Провадження №1-кп/127/1020/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2024 за № 0000204, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Алагір Північно-Осетинської АРСР (РФ), громадянина Російської Федерації, Глави Республіки Північна Осетія Аланія (РФ), останнє відоме місце перебування: площа Свободи, 1 у місті Владикавказ, Північна Осетія Аланія, Російська Федерація,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 110-2 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_5 , перебуваючи на території РФ, будучи Главою Республіки Північна Осетія - Аланія, перебуваючи на зазначеній посаді з 19.09.2021 та виконуючи при цьому адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, маючи в своєму підпорядкуванні значне коло осіб з числа державних службовців органів Республіки Північна Осетія - Аланія РФ, маючи корисливі мотиви щодо збереження власних активів та можливості здійснення власної діяльності у РФ, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами серед яких, зокрема посадові особи органів державної влади Республіки Північна Осетія - Аланія, з моменту оголошення початку так званої «спеціальної військової операції», тобто з 24.02.2022 й по теперішній час, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, на виконання спільного кримінально протиправного умислу, спрямованого на матеріальне забезпечення та фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, використовуючи своє становище Глави Республіки Північна Осетія - Аланія та адміністративний вплив, як особисто, так і через надання відповідних доручень, вчиняв дії, спрямовані на матеріальне забезпечення шляхом придбання та подальшої передачі матеріальних цінностей у вигляді військової техніки, обладнання, амуніції, медичних препаратів, продуктів харчування, будівельних матеріалів та інших ресурсів представникам військових формувань РФ, які, у свою чергу, використовували їх з метою захоплення території України, тобто зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, під час ведення повномасштабної війни РФ проти України.

При цьому, ОСОБА_5 та інші підпорядковані йому невстановлені службові особи органів державної влади Республіки Північна Осетія - Аланія, що діяли за його дорученням та за попередньою змовою із останнім, реалізуючи спільний кримінально-протиправний умисел, спрямований на надання матеріальних цінностей для здійснення фінансування дій, вчинених представниками військових формувань РФ, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, використовуючи механізм доведення інформації до необмеженого кола осіб, розміщували у відповідних текстових, фото- та відео- публікаціях на веб-ресурсах російських засобів масової інформації відомості у вигляді звітів перед жителями РФ та Республіки Північна ОСОБА_6 про перелік придбаних та поставлених матеріальних цінностей підрозділам військових формувань держави агресора.

ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Владикавказ Республіки Північна Осетія - Аланія РФ, будучи Главою Республіки Північна Осетія Аланія, діючи за попередньою змовою групою осіб, підтримуючи російську агресію проти України та наративи російської пропаганди, реалізовуючи спільний кримінально-протиправний умисел, спрямований на матеріальне забезпечення представників військових формувань РФ, що задіяні у так званій «зоні проведення спеціальної військової операції», маючи корисливі мотиви щодо збереження власних активів та можливості здійснення власної політичної та іншої діяльності у РФ, з моменту оголошення початку так званої «спеціальної військової операції», тобто з 24.02.2022 й по теперішній час, на постійній основі проводив діяльність зі створення, комплектування, грошового та матеріального забезпечення «добровольчих батальйонів» під назвами «Аланія» та «Осетія», які беруть безпосередню участь у складі військових формувань РФ у бойових діях проти Сил оборони України на тимчасово окупованих територіях України.

Зазначені дії ОСОБА_5 , які вчинялися спільно з іншими невстановленими особами, зокрема, знайшли своє відображення у публікації від 29.08.2022, розміщеній у телеграм-каналі месенджеру «Телеграм» під назвою « ОСОБА_7 » (ID 195), яка містить висловлювання ОСОБА_5 , зміст яких вказує на здійснення ним фінансування (матеріальної підтримки) дій, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Надалі, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем виконання своїх службових обов`язків як глави Республіки Північна Осетія - Аланія у Будинку Уряду за адресою: РФ, Республіка Північна Осетія - Аланія, м. Владикавказ, площа Свободи, 1, продовжуючи діяти за попередньою змовою групою осіб, підтримуючи російську агресію проти України та наративи російської пропаганди, реалізовуючи єдиний спільний кримінально-протиправний умисел, спрямований на матеріальне забезпечення представників військових формувань РФ, що задіяні у так званій «зоні проведення спеціальної військової операції», маючи корисливі мотиви щодо збереження власних активів та можливості здійснення власної політичної та іншої діяльності у РФ, у невстановлений час, але не пізніше 04.09.2023, надав доручення підпорядкованим йому службовим особам органів державної влади Республіки Північна Осетія - Аланія, забезпечити збір та доставку на тимчасово окуповану державою-агресором територію України так званий вантаж із засобами матеріально-технічного забезпечення, що складався з десятків дронів-камікадзе, новітніх квадрокоптерів під назвою «Узурпатор» з максимальною дальністю дистанційного керування, технологією чотирьохпозиційного способу обходу перешкод та оптичною системою, а також комплекти керування вказаними дронами та квадрокоптерами, необхідні для потреб представників військових формувань РФ, що беруть безпосередню участь у бойових діях проти Сил оборони України на тимчасово окупованих територіях України.

Зазначені дії ОСОБА_5 , які вчинялися спільно з іншими невстановленими особами, зокрема, знайшли своє відображення у публікації, розміщеній в соцмережі «Одноклассники» від 04.09.2023 на сторінці російського регіонального засобу масової інформації Республіки Північна Осетія - Аланія « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою « ОСОБА_7 передали бойцам осетинских подразделений в зону СВО дроны и квадракоптеры», зміст яких вказує на здійснення ним фінансування (матеріальної підтримки) дій, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи діяти за попередньою змовою групою осіб, підтримуючи російську агресію проти України та наративи російської пропаганди, реалізовуючи спільний кримінально-протиправний умисел, спрямований на матеріальне забезпечення представників військових формувань РФ, що задіяні у так званій «зоні проведення спеціальної військової операції», маючи корисливі мотиви щодо збереження власних активів та можливості здійснення власної політичної та іншої діяльності у РФ, у невстановлений час, але не пізніше 09.05.2023, надав доручення підпорядкованим йому службовим особам органів державної влади Республіки Північна Осетія - Аланія, забезпечити збір та доставку на тимчасово окуповану державою-агресором територію України 15 посилених автомобілів марки УАЗ в модифікації «пікап» та вантажних автомобілів марки КАМАз для потреб добровольчих підрозділів «Аланія» та «Шторм Осетія» в складі військових формувань РФ, 50 одиниць тепловізійних приладів та 20 одиниць приладів нічного бачення для потреб 19-ї мотострілкової дивізії Збройних Сил РФ, а також 2000 бронежилетів та шоломів, більше 500 пічок різних типів, 3000 спальних мішків, більше 2000 пар гумових чобіт, 700 тон бутильованої води та 1000 тон іншої гуманітарної допомоги, необхідної для потреб представників військових формувань РФ, що складаються з мобілізованих та добровольців з числа мешканців Республіки Північна ОСОБА_6 , які беруть безпосередню участь у бойових діях проти Сил оборони України на тимчасово окупованих територіях України.

Також, ОСОБА_5 , будучи Главою Республіки Північна Осетія Аланія, організував та забезпечив виділення грошових коштів у розмірі 30 млн. російських рублів для допомоги учасникам так званої «спеціальної військової операції», що були спрямовані на забезпечення одноразової грошової допомоги родинам загиблих військовослужбовців Збройних Сил РФ та добровольців з інших військових формувань РФ, а також лікування військовослужбовців Збройних Сил РФ, що отримали поранення під час безпосередньої участі у бойових діях проти Сил оборони України на тимчасово окупованих територіях України.

Зазначені дії ОСОБА_5 , які вчинялися спільно з іншими невстановленими особами, зокрема, знайшли своє відображення у публікації, розміщеній на Інтернет-ресурсі засобу масової інформації РФ «ТАСС» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », зміст яких вказує на здійснення ним фінансування (матеріальної підтримки) дій, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У наведених вище публікаціях, в яких зафіксовані дії та виступи глави Республіки Північна Осетія - Аланія ОСОБА_5 , містяться висловлювання останнього, зміст яких вказує на здійснення ним фінансування (матеріальної підтримки) дій, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною третьою статті 110-2 Кримінального кодексу України (далі КК) суд здійснює за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до частини п`ятої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Частиною другою статті 7 КПК регламентовано, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 18.05.2004 «Шомоді проти Італії» проведення заочного розгляду кримінального провадження відповідатиме принципам, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (право на справедливий суд), тільки в тому випадку, якщо з боку державних органів будуть вжиті заходи забезпечення ретельної перевірки «з метою встановлення поза обґрунтованим сумнівом того, чи дійсно особа беззастережно відмовилася від свого права виступати в суді».

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був повідомлений про судовий розгляд. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд «in absentia» допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді (рішення «Пелладоах проти Нідерландів», «Пуатрімоль проти Франції»).

Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень визначені главою 24-1 КПК.

Відповідно до положень статті 297-1 КПК спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених, зокрема, статтею 110-2 КК стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 відповідно до вимог частини восьмої статті 135, частини першої статті 278 КПК неодноразово викликався як підозрюваний, шляхом опублікування у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті Офісу генерального прокурора. Однак на виклики ОСОБА_5 не з`явився без поважних причин.

Крім того, у газеті «Урядовий кур`єр» опубліковане повідомлення про виклик ОСОБА_5 для його допиту як підозрюваного, проведення інших слідчих і процесуальних дій у статусі підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, однак останній не з`явився до слідчого відділу без поважних причин.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 також було вручене захиснику останнього, про що свідчить розписка в матеріалах кримінального провадження.

Постановою слідчого від 19.09.2024 на підставі статті 281 КПК підозрюваного ОСОБА_8 оголошено у розшук, який доручено оперативним підрозділам УСБУ у Вінницькій області.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2024 задоволено клопотання слідчого, погодженого з прокурором, та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 04.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 110-2 КК.

У газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про здійснення стосовно підозрюваного ОСОБА_5 спеціального досудового розслідування.

Факти численних викликів ОСОБА_5 у порядку статті 135 КПК підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 08.05.2025, суд своєю ухвалою задовольнив клопотання прокурора щодо здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 викликався у судові засідання, які були призначені на 12:00 год. 15.01.2025, 10:00 год. 12.03.2025, 10:00 год. 08.05.2025, 17:00 год. 15.05.2025, 10:00 год. 25.06.2025, 17:00 год. 10.07.2025 та 12:30 год. 23.09.2025 шляхом публікації повісток про виклик обвинуваченого у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Отже, наявні у справі документи свідчать про те, що ОСОБА_5 достовірно знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження, про підозру та висунуте обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та статус особи, яка перебуває у розшуку, про виклики до органу досудового розслідування та суду.

Ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду суд розцінює, як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

При цьому суд вважає слушним зауважити, що розгляд кримінального провадження здійснюється за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , яка була забезпечена державою з Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

З огляду на викладене, суд вжив усіх достатніх заходів для дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 26 КПК суд за клопотанням сторін кримінального провадження дослідив такі докази, зібрані у кримінальному провадженні:

-протокол огляду від 08.05.2024, відповідно до якого оглянуті публікації користувача соціальної мережі «Telegram» - « ОСОБА_7 » (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), сторінку з веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_6 » із розміщеною публікацією під назвою « ОСОБА_7 : Война идет не с Украиной и не с украинцами, а с возродившимся нацизмом» від ІНФОРМАЦІЯ_7 , веб-ресурс « ІНФОРМАЦІЯ_8 » із розміщеним відеозаписом під назвою « ОСОБА_7 », сторінку веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - публікацію у соцмережі «Одноклассники» від ІНФОРМАЦІЯ_2 », сторінку веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_9 », сторінку веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », сторінку веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_10 » з відеозаписом під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_11 »: осетинский отряд «Алания» на Украине» від 2022. Зафіксовані публікації, розміщені на сторінках, зроблена відповідна архівація;

-висновок експерта №1914/24-21 від 01.08.2024, згідно з яким надані на дослідження письмовомовленнєві та усномовленнєві матеріали (публікації, відеофайли, посилання, статті тощо), в яких відображені виступи та статті стосовно діяльності Голови Республіки Північна Осетія - Аланія ОСОБА_8 , зафіксовані у протоколі огляду від 08 травня 2024 року на 33 аркушах і на оптичному диску DVD-R, містять: 1) висловлення Голови Республіки Північна Осетія - Аланія ОСОБА_8 , зміст яких вказує на посягання на територіальну цілісність і недоторканність України за попередньою змовою групою осіб, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України (публікація від 29.08.2023 користувача соціальної мережі «Telegram» - « ОСОБА_7 » (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )); фрагмент у публікації за посиланням на сторінку веб-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_6 » із назвою « ОСОБА_7 : Война идет не с Украиной и не с украинцами, а с возродившимся нацизмом» від ІНФОРМАЦІЯ_7 , де розміщено текстове інтерв?ю громадянина РФ ОСОБА_8 ; відеозапис «Сегодня мы все здесь русские»: осетинский отряд «Алания» на Украине» за адресою ( ІНФОРМАЦІЯ_10 від 2022 російського відеохостингу «Кгегиу»; 2) висловлення Голови Республіки Північна Осетія - Аланія ОСОБА_8 , зміст яких вказує на здійснення ним фінансування дій - матеріальної підтримки, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України (публікація від 29.08.2023 користувача соціальної мережі «Telegram» - « ОСОБА_7 » (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )); публікація за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 в соцмережі «Однокласники» від 04.09.2023 російського регіонального медіавидання Республіки Північна Осетія - « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; публікація за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 в соцмережі «Однокласники» від 04.09.2023 російського регіонального медіавидання Республіки Північна Осетія - « ОСОБА_9 »; 3) висловлення Голови Республіки Північна Осетія - Аланія ОСОБА_8 , зміст яких вказує на здійснення ним фінансування дій - грошового забезпечення, вчинених із метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України (публікація за адресою ресурсу ( ІНФОРМАЦІЯ_4 із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 09.05.2023 російського регіонального медіавидання - «ТАСС»);

-докази щодо надсилання ОСОБА_5 відомостей з приводу наявного кримінального провадження та проведеного досудового розслідування;

-протокол огляду від 30.10.2024, відповідно до якого оглянуто публікації офіційного веб-ресурсу «Республики Северная Асетия Алания», сторінки інформаційного видання «ТАСС», описаний їх зміст, зроблена відповідна архівація;

-протокол огляду від 30.10.2024, згідно з яким оглянуто веб-ресурс «Декларатор» з відомостями щодо офіційних доходів та задекларованого майна Глави Республики Північна Осетія - Аланія ОСОБА_5 за 2021 рік», зроблена відповідна архівація;

-витяг з Державного реєстру санкцій, відповідно до якого ОСОБА_5 знаходиться під санкціями.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до такого висновку.

Відповідно до Конституції України Основного Закону України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно законами України встановлюються порядок допуску та умови перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України.

Згідно зі статтями 132 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Однак, з метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем осіб з числа політичного й військового керівництва РФ 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації), починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. При цьому, ефективний контроль та координацію діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади держави-агресора Російської Федерації та її Збройних Сил.

Визнання Верховною Радою України так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, Заяві Верховної Ради України щодо ескалації російсько-українського збройного конфлікту від 30 березня 2021 року № 1356-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку з визнанням Російською Федерацією незалежності незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих територіях окремих районів Донецької та Луганської областей України від 22 лютого 2022 року № 2093-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку із злочинними рішеннями керівництва російської федерації щодо спроби анексії тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей України від 6 жовтня 2022 року № 2632-IX.

Зважаючи на викладене, так звані «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створеними з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Керівники терористичних організацій так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», за сприяння та координації представників влади РФ, провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

Надалі, з метою створення приводів для ескалації і спроби виправдання своєї агресії перед світовою спільнотою, громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях, 21 лютого 2022 року РФ визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

21 лютого 2022 року підписано так звані «Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між РФ і Донецькою Народною Республікою», а також «Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між РФ і Луганською Народною Республікою». Зазначені Договори ратифіковані шляхом прийняття 22 лютого 2022 року Державною думою відповідного Федерального закону, який затверджений Радою Федерації. Після цього, 30 вересня 2022 року підписано так звані «Договори про прийняття до складу РФ Донецької Народної Республіки, Луганської Народної Республіки, Запорізької області та Херсонської області та утворення нових суб`єктів РФ», які ратифіковано шляхом прийняття 3 жовтня 2022 року Державною думою відповідних Федеральних законів, які затверджені Радою Федерації.

Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації, рішуче засуджено підписання РФ нікчемних «міжнародних угод» із так званими «Донецькою народною республікою» та «Луганською народною республікою».

Крім того, відповідно до вимог Конституції України перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч вимогам Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року, Гельсінського заключного акту 1975 року, Гаазької конвенції 1907 року, Женевських конвенцій 1949 року та інших міжнародно-правових актів є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ та інші високопосадові представники влади держави-агресора, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі 1975 року та вимогам частини четвертої статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали повномасштабну агресивну війну проти України, шляхом віддання наказу на збройне вторгнення підрозділів Збройних Сил РФ на територію України.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині РФ за результатами здійснених нею підготовчих неправомірних дій, розпочала так звану «спеціальну військову операцію» в Україні, про що оголосив президент РФ.

Надалі, Збройні Сили РФ, які діяли за наказом вищого політичного та військового керівництва, вторглися на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, цивільні та інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське, оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій самопроголошених «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», які увійшли до складу Збройних Сил РФ.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введений в Україні воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє на цей час.

Незважаючи на те, що вищенаведеними міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, інших дій, що заборонені міжнародним гуманітарним правом, РФ, у порушення Статуту ООН, ігноруючи норми міжнародного права та рішення міжнародних органів, продовжила агресію проти України шляхом застосування збройної сили проти суверенітету, територіальної недоторканності, політичної незалежності України, а також продовжила здійснювати вторгнення та раніше розпочату у 2014 році окупацію території України.

У судовому засіданні встановлено, що відомості про кримінальне провадження були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2024 за № 0000204.

З наданих суду протоколів огляду випливає, що ОСОБА_5 , будучи Главою Республіки Північна Осетія - Аланія, використовуючи своє становище та адміністративний вплив, як особисто, так і через надання відповідних доручень, вчиняв дії, спрямовані на матеріальне забезпечення шляхом придбання та подальшої передачі матеріальних цінностей у вигляді військової техніки, обладнання, амуніції, медичних препаратів, продуктів харчування, будівельних матеріалів та інших ресурсів представникам військових формувань РФ, які, у свою чергу, використовували їх з метою захоплення території України, тобто зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, під час ведення повномасштабної війни РФ проти України.

При цьому, ОСОБА_5 та інші підпорядковані йому невстановлені службові особи органів державної влади Республіки Північна Осетія - Аланія, що діяли за його дорученням та за попередньою змовою із останнім, реалізуючи спільний кримінально-протиправний умисел, спрямований на надання матеріальних цінностей для здійснення фінансування дій, вчинених представниками військових формувань РФ, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, використовуючи механізм доведення інформації до необмеженого кола осіб, розміщували у відповідних текстових, фото- та відео- публікаціях на веб-ресурсах російських засобів масової інформації відомості у вигляді звітів перед жителями РФ та Республіки Північна Осетія - Аланія про перелік придбаних та поставлених матеріальних цінностей підрозділам військових формувань держави агресора.

ОСОБА_5 , підтримуючи російську агресію проти України та наративи російської пропаганди, реалізовуючи спільний кримінально-протиправний умисел, спрямований на матеріальне забезпечення представників військових формувань РФ, що задіяні у так званій «зоні проведення спеціальної військової операції», маючи корисливі мотиви щодо збереження власних активів та можливості здійснення власної політичної та іншої діяльності у РФ, з моменту оголошення початку так званої «спеціальної військової операції», тобто з 24.02.2022 й по теперішній час, на постійній основі проводив діяльність зі створення, комплектування, грошового та матеріального забезпечення «добровольчих батальйонів» під назвами «Аланія» та «Осетія», які беруть безпосередню участь у складі військових формувань РФ у бойових діях проти Сил оборони України на тимчасово окупованих територіях України.

Викладені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких суд вже навів вище.

Зокрема, у публікації від 29.08.2022, розміщеній у телеграм-каналі месенджеру «Телеграм» під назвою « ОСОБА_7 » (ID 195), ОСОБА_5 опублікував такий текст (мовою оригіналу російською): «Друзья! Сегодня на аппаратном совещании говорили о формировании добровольческих отрядов в районах республики. Предложил главам муниципалитетов создать именные подразделения для помощи нашим бойцам, участвующим в спецоперации на территории ДНР, ЛНР и Украины.

Наши два добровольческих батальона «Алания» и «Осетия» сегодня блестяще выполняют боевые задачи на передовой. Это настоящие герои, которые в силу своих убеждений считают для себя единственно верным отстаивать интересы Родины.

В свое время мы предложили создать подразделения, чтобы минимизировать хаотичное перемещение добровольцев на фронт. Во многом это получилось. Сейчас наши ребята воюют в составе сформированных соединений, под командованием опытных людей.

У нас в республике много патриотов, которые сегодня по-прежнему разрозненно отправляются из районов Северной Осетии в зону проведения СВО. Это поток, который без участия глав на местах, невозможно отследить! В одиночку, по двое-трое ребята едут в приграничные области, стараются влиться в различные соединения не всегда успешно, не всегда понимая, к кому обращаться, куда идти, что делать. Наша задача организовать их, экипировать, провести боевое слаживание, обеспечить всем необходимым, чтобы не подвергать их неоправданному риску. И в первую очередь это задача глав районов знать каждого, кто собирается отправиться на передовую! Чтобы систематизировать процессы, сократить потери. Это то, что мы должны сегодня делать не только во Владикавказе, а в каждом районе!

И еще: конечно, ни о какой мобилизации, как пишут анонимные паблики, речи не идет! Друзья, давайте не будем искажать смыслы! Формирование добровольческих подразделений строится исключительно на доброй воле каждого мужчины, который принимает для себя это важное решение!

А мы рядом. Поможем, поддержим. Тяжелой военной техникой, экипировкой, опытом. Мы все вместе сегодня восстанавливаем историческую справедливость, защищаем братьев, даем отпор не просто украинским националистам, а коллективному Западу, который так и не смог смириться с тем, что Россия никогда не будет в мире на вторых ролях. И спасибо тем нашим землякам, которые готовы с оружием в руках защищать Отечество!».

Крім того, зазначені вище обставини підтверджуються публікацією, розміщеною в соцмережі «Одноклассники» від 04.09.2023 на сторінці російського регіонального засобу масової інформації Республіки Північна Осетія - Аланія « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою « ОСОБА_7 передали бойцам осетинских подразделений в зону СВО дроны и квадракоптеры» з таким текстом (мовою оригіналу російською): «Главы Северной и Южной Осетии направили на передовую груз со средствами материально-технического обеспечения. В него вошли комплекты управления, несколько десятков самых эффективных дронов-камикадзе, новейшие квадрокоптеры с максимальной дальностью дистанционного управления, технологией четырёхпозиционного способа обхода препятствий и оптической системой.

Это доукомплектование позволит нашим отрядам еще более эффективно выполнять поставленные боевые задачи. Все привезенные технические средства сразу были протестированы бойцами, уже прозвавшими новые беспилотники «Узурпатором», добавили в пресс-службе главы и правительства Северной Осетии».

Окрім того, у публікації, розміщеній на Інтернет-ресурсі засобу масової інформації РФ «ТАСС» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (мовою оригіналу російською): «…ВЛАДИКАВКАЗ, 9 марта. /ТАСС/. Формирование новых добровольческих осетинских отрядов не планируется в зоне специальной военной операции (СВО), так как в этом нет уже необходимости. Такое мнение в интервью ТАСС высказал глава ОСОБА_10 . В СВО участвуют два сформированных весной прошлого года добровольческих осетинских батальона - "Алания" и "Шторм. Осетия", до 70% состава которых - уроженцы Осетии. Также создан батальон, который полностью сформирован из мобилизованных из республики…

По его словам, ОСОБА_11 направит в зону спецоперации для осетинских добровольческих отрядов 15 усиленных УАЗ Пикапов и Камазы. «В крайний раз мы привезли 50 тепловизоров и 20 ночников (приборы ночного видения - прим. ТАСС), передали их в 19-ю [мотострелковую] дивизию. До этого в одной из таких поездок на передовую командиру полка машину передали. Сейчас ждем прибытия 15 усиленных новых пикапов. На подходе еще "Камазы" и оборудование разное", - сказал Меняйло.

… Помощь от республики. Как ранее сообщал ТАСС Меняйло, с лета прошлого года для осетинских мобилизованных и добровольцев направлено более 700 тонн бутилированной воды, а также свыше 1 тыс. тонн другой гуманитарной помощи. Для добровольцев и мобилизованных из Северной Осетии за время СВО доставлено около 2 тыс. бронежилетов и шлемов, более 500 печей разного типа, свыше 3 тыс. спальных мешков, а также свыше 2 тыс. пар резиновых сапог.

Ранее власти Северной Осетии выделили 30 млн рублей для помощи участникам СВО. Средства предусмотрены на обеспечение единовременной материальной помощи семьям погибших военнослужащих и добровольцев, а также военнослужащим, получившим ранение в ходе СВО».

Під час досудового розслідування була проведена судова лінгвістична (семантико-текстуальна) експертиза наведених публікацій. Відповідно до висновку вказаної експертизи (№1914/24-21 від 01.08.2024) у наведених вище публікаціях, в яких зафіксовані дії та виступи глави ОСОБА_5 , містяться висловлювання останнього, зміст яких вказує на здійснення ним фінансування (матеріальної підтримки) дій, вчинених з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 , суд вважає слушним зазначити таке.

Визначення поняття співучасті дане у статті 26 КК. Згідно із зазначеним нормативним визначенням співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. При цьому статтею 27 КК надане визначення видів співучасників, якими є: виконавець, організатор, підбурювач та пособник. Слід зазначити, що у пункті 24 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 роз`яснено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Крім того, Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 14.11.2019 (справа № 710/439/17) зазначив, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає з частини другої статті 28 КК, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 14.05.2020 (справа 405/2648/18) ВС роз`яснив, що для висновку про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину досить встановлення узгодженості їхніх дій. Зокрема, як зазначив ВС у згаданій постанові, про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники. Попередня змова може мати місце не лише в усній або письмовій формах, а й за допомогою конклюдентних дій, зокрема, безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.

У постанові від 10.12.2020 (справа 464/710/18) ВС зауважив, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

У судовому засіданні встановлено, що інкриміновані ОСОБА_5 діяння, останній вчиняв спільно з іншими невстановленими особами, які сприяли виконанню доручень ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, здійснюючи розгляд кримінального провадження відповідно до приписів частини першої статті 337 КПК, тобто в межах висунутого обвинувачення, суд дійшов до переконання, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду та підтверджується дослідженими судом доказами, які є належними, допустимими та такими, що узгоджуються між собою.

При цьому твердження захисника обвинуваченого щодо недоведення стороною обвинувачення наявності в діях ОСОБА_12 умислу суд вважає необґрунтованими, оскільки такі твердження були спростовані дослідженими судом доказами.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії ОСОБА_5 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 110-2 КК, за ознаками фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України. ОСОБА_5 в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд судового провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Отже, за результатом судового розгляду обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Санкція частини третьої статті 110-2 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до восьми років.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов до переконання про доцільність призначення обвинуваченому максимально допустимого санкцією кримінального закону строку покарання у виді позбавлення волі, а саме 8 років.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, суд враховує таке.

Санкцією частини третьої статті 110-2 КК визначене безальтернативне призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю. Зазначена правова норма є імперативною.

При цьому суд враховує висновок ВС, сформований у постанові від 22.05.2018 у справі № 753/18479/16-к, відповідно до якого позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю застосовується, в тому числі, і до осіб, які на час вчинення кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю.

До аналогічного висновку суд дійшов ВС у постанові від 21.06.2022 по справі №171/869/21.

За результатом судового розгляду суд встановив, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, будучи Главою Республіки Північна Осетія Аланія та виконуючи при цьому адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, маючи в своєму підпорядкуванні значне коло осіб з числа державних службовців органів Республіки Північна Осетія - Аланія РФ. Саме тому, суд дійшов до переконання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування будь-яких рівнів на максимально дозволений санкцією статті строк, тобто 3 роки.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд враховує таке.

Частиною другою статті 59 КК визначено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Санкцією кримінального закону (частиною третя статті 110-2 КК) безальтернативно передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Суд враховує роз`яснення, надані в абзаці першому пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова № 7), згідно з якими вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог статті 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Суд при цьому також враховує висновок, викладений у постанові ВС від 21.02.2024 (справа №686/11385/21), згідно з яким, вирішуючи питання щодо доцільності додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

За результатами судового розгляду справи суд встановив, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 наявний корисливий мотив, що відобразилось в кваліфікації дій останнього. Саме тому суд вважає, що ОСОБА_5 має бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.

Під час досудового розслідування до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку частини шостої статті 193 КПК, а також останній відповідно до положень статті 281 КПК був оголошений у розшук.

Частиною шостою статті 193 КПК регламентовано, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені приписи, суд вважає за доцільне застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Крім того, згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання. Саме тому суд вважає слушним зазначити, що строк відбування основного покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня затримання на виконання вироку, строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування будь-яких рівнів - з моменту відбуття основного покарання, а строк відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна - з дня набрання вироком суду законної сили.

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданими суду доказами рішення щодо визнання будь-яких речей чи документів у кримінальному провадженні речовими доказами не приймалось.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 110-2 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування будь-яких рівнів строком на 3 (три) роки з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_5 на виконання вироку.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування будь-яких рівнів рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 в порядку частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Роз`яснити, що згідно з положеннями частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, після затримання оголошеної у міжнародний розшук особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановлює ухвалу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було под ано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Вручити копію вироку прокурору негайно.

Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_5 , вручити його захиснику, а інформацію про вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297-5 Кримінального процесуального кодексу України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя: