ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6

захисників (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , та обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Заводського районного суду м. Кам`янського від 27 червня 2025 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта загальна середня, неодруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, освіта базова загальна середня, неодруженого, непрацюючого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.02.2023 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.4 ст. 186, ст.ст. 69, 104, 75, 76 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, -

В с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить оскаржений вирок змінити в частині кваліфікації обвинуваченого ОСОБА_10 :

- з ч. 4 ст. 186 КК України (відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану) на ч. 1 ст. 125 КК України (спричинення умисного легкого тілесного ушкодження);

- з ч. 4 ст. 187 КК України (вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану) на ч. 2 ст. 125 КК України (спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я).

Призначити ОСОБА_10 покарання, передбачене санкціями ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_10 з-під варти.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що оскаржений вирок є необґрунтованим та таким, що підлягає зміні у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що всі досліджені докази у сукупності не підтверджують, а навпаки спростовують позицію сторони обвинувачення та висновки суду про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 міститься склад злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України. Натомість вони підтверджують, що в діях ОСОБА_10 за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_9 міститься склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення легкого тілесного ушкодження, а за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_13 міститься склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вчинення саме таких злочинних дій визнає обвинувачений ОСОБА_10 , при цьому фактично він не вступав у злочинну змову з обвинуваченим ОСОБА_11 з метою заволодіння майном потерпілих та не приймав у цьому участі.

Вказує, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджуються поясненнями обвинуваченого ОСОБА_11 , свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також часткового потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить оскаржений вирок змінити в частині правової кваліфікації обвинуваченого ОСОБА_11 :

- з ч. 4 ст. 187 КК України (вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану), на ч. 4 ст. 186 КК України (відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану).

Призначити ОСОБА_11 покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, на підставі ч. 1, 3 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що всі дослідженні докази в сукупності не підтверджують наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а навпаки спростовують позицію сторони обвинувачення та висновки суду.

Так, за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_13 побиття останнього не супроводжувалось вимаганням у нього майна та грошових коштів, обвинувачені підтверджували, що вони випадково побили потерпілого, завчасно не домовлялись про нанесення ударів та заволодіння майном. Умисел на викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 виник у обвинуваченого ОСОБА_11 вже після того, як ОСОБА_10 пішов з місця події.

Захисник вказує, що в діях обвинуваченого ОСОБА_11 міститься склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за яким і належить кваліфікувати його дії.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить оскаржений вирок скасувати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із недотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1, 3 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_10 покарання визначено рахувати з моменту його затримання, з 12.10.2023 року.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1, 3 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Відповідно ст. 71 ч. 1 КК України до призначеного покарання частково, у виді 1 місяця позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.02.2023 року, таостаточно призначено ОСОБА_11 до відбуття покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_11 покарання визначено рахувати з моменту його затримання з 12.10.2023 року.

Вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винуватими та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

(1) Так, приблизно о 03.00 годині 12.10.2023 року раніше знайомі між собою неповнолітній ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_10 перебували біля приміщення магазину «24 години», розташованого за адресою: вулиця Звенигородська, будинок 4-Г, місто Кам`янське Дніпропетровської області де, побачивши раніше незнайомого їм ОСОБА_9 , вирішили із застосуванням насильства відкрито викрасти у останнього будь-яке майно, яке могло знаходитись при ньому.

Реалізуючи раптово виниклий спільний, протиправний, корисливий умисел, Кліщевий діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, підійшов до потерпілого та вступив з ОСОБА_9 в розмову. Продовжуючи реалізацію спільного протиправного умислу, ОСОБА_10 з метою придушення волі ОСОБА_9 до можливого спротиву протиправним діям, наніс потерпілому один удар рукою по голові, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю, що викликало у нього фізичний біль.

Неповнолітній ОСОБА_11 , діючи повторно, згідно спільної домовленості з ОСОБА_10 реалізуючи спільний з ОСОБА_10 протиправний корисливий умисел, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, також підійшов до ОСОБА_9 , після чого спираючись на підтримку один одного, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 нанесли потерпілому приблизно 10 ударів ногами по тулубу та голові, та заподіяли тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, крововиливу в склеру правого ока, крововиливу та рани на слизовій правої губи, синців на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень що мають незначні скороминущі наслідки.

Застосувавши до потерпілого насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я останнього, діючи спільно та узгоджено, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , скориставшись тим, що внаслідок застосованого насильства ОСОБА_9 не чинив опору їх протиправним діям, зняли з його правої руки срібний браслет (загальною вагою 41,89 г, виготовлений зі срібла 925 проби із позолотою із золота 375 проби, інкрустований 57 фіанітами), вартістю 4 914,53 грн., з пальця правої руки перстень (загальною вагою 5,99 г, виготовлений зі срібла 925 проби із позолотою із золота 375 проби, інкрустований 50 фіанітами) вартістю 702,75 грн., з лівої руки годинник механічний «Winner Square Gold» варістю 973,92 грн., а також з руки забрали гроші у сумі 300 грн., таким чином відкрито викрали майно потерпілого на загальну суму 6 891,2 гривень.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишили місце вчинення кримінального правопорушення та отримали реальну можливість розпоряджатись викраденим майном.

Зазначені дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ст. 186 ч.4 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

Зазначені дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ст. 186 ч.4 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

(2) Крім того, приблизно о 05.00 годині 12.10.2023 року, раніше знайомі між собою неповнолітній ОСОБА_11 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_10 , перебували біля будинку 38 по вулиці Звенигородській у місті Кам`янському Дніпропетровської області, де побачивши раніше незнайомого їм ОСОБА_13 , вирішили із застосуванням насильства відкрито викрасти у останнього будь-яке майно, яке могло знаходитись при ньому.

Реалізуючи раптово виниклий, спільний, протиправний корисливий умисел, ОСОБА_10 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, підійшов до ОСОБА_13 та вступив з ним у розмову. Продовжуючи реалізацію спільного протиправного умислу, ОСОБА_10 з метою придушення волі до спротиву протиправним діям, наніс потерпілому один удар рукою по голові, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю.

Неповнолітній ОСОБА_11 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року реалізовуючи спільний з Кліщевим протиправний корисливий умисел, також підійшов до ОСОБА_13 , та наніс потерпілому по голові приблизно чотири удари кросівкою, попередньо знятою з ноги.

Спільними протиправними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_10 потерпілому спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани в правій скроневій ділянці, обширної підшкірної гематоми в правій лобно-скронево-тім`яній ділянці голови, синця на обличчі, крововиливу в склеру правого ока, рани на слизовій верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Застосувавши до потерпілого насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, діючи спільно та узгоджено, ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , скориставшись тим, що внаслідок застосованого насильства ОСОБА_13 не чинив опору їх протиправним діям, забрали з кишені куртки потерпілого гроші у сумі 140 грн., а з його барсетки - підвіс у вигляді невеликих чоток із зображенням черепів, підвіс у вигляді східного дракону, виготовлений із недорогоцінного металу білого кольору.

Утримуючи викрадене майно при собі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені дії ОСОБА_11 кваліфіковані у вироку за ст. 187 ч. 4 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Зазначені дії ОСОБА_10 кваліфіковані у вироку за ст. 187 ч. 4 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

(3) Крім того, приблизно о 05.00 годині 12.10.2023 року, неповнолітній ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), перебував біля будинку 38 по вулиці Звенигородській у місті Кам`янському Дніпропетровської області, де оглядав речі потерпілого ОСОБА_13 , відносно якого він разом з ОСОБА_10 скоїв розбійний напад.

Під час огляду, ОСОБА_11 побачив серед речей потерпілого банківську карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_13 , і реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел направлений на її викрадення, розуміючи, що зазначена карта є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором, діючи з корисливих мотивів викрав цей офіційний документ.

Утримуючи викрадену банківську карту при собі, ОСОБА_11 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені дії ОСОБА_11 кваліфіковані у вироку за ч. 1 ст. 357 КК України за ознаками викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити; прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про винність обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень за встановлених у вироку фактичних обставин, - ґрунтовним і таким, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується.

Оскаржений вирок суду є обгрунтованим та вмотивованим, досліджені докази детально проаналізовані у вироку та їм надана належна оцінка, яка відповідає їх дійсному змісту - як кожному окремо з точки зору їх допустимості та обставин, які ними підтверджуються, так і їх сукупності у контексті доведеності ними обвинувачення.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, доводи захисника ОСОБА_7 зводяться до обгрунтування відсутності у діях ОСОБА_10 складу злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, та необхідності їх кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України як спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , а також за ч. 2 ст. 125 КК України як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, потерпілому ОСОБА_13 , оскільки цей обвинувачений не більше, ніж агресивно відреагував на слова потерпілих та у відповідь завдав їм удари, втім у змову із ОСОБА_11 щодо заволодіння майном останніх не вступав та не приймав у ньому участі.

Доводи захисника ОСОБА_8 зводяться до обгрунтування необхідності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за епізодом заволодіння майна ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 186 КК України з огляду на те, що обвинувачені про напад на останнього заздалегідь не домовлялися, побиття цього потерпілого не супроводжувалося вимаганням в нього майна, умисел на заволодіння майном останнього виник в ОСОБА_11 вже після того, як ОСОБА_10 залишив місце події.

З фактичних обставин справи за епізодом вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що у день та час, зазначені у вироку, обвинувачені підійшли до нього та ОСОБА_10 вступив у ним у розмову, після чого наніс йому удар в голову, від якого останній впав, після чого обвинувачені разом нанесли потерпілому близько десяти ударів по тулубу та голові. Після цього, скориставшись тим, що внаслідок застосованого до нього насильства ОСОБА_16 не чинив опору, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заволоділи його майном, зокрема зняли з його рук срібний браслет, перстень та годинник механічний.

Згідно із показаннями потерпілого ОСОБА_9 , коли він очікував замовлення, до нього підійшов незнайомий хлопець ( ОСОБА_10 ), який почав нести якусь нісенітницю, після чого відбулося його побиття. Потерпілий вказує, що його били дві людини. Після цього, коли він перебував у напівпритомному стані, один із них сказав йому, щоб він не підіймався і не рухався. Зазначає, що їх метою вочевидь було щось в нього забрати, що вони і зробили. Речі з нього знімали одночасно з двох сторін.

Аналогічні показання, супроводжуючи їх вказівками на відповідні об`єкти та демонстративними діями, ОСОБА_9 надав 21 листопада 2023 року під час проведення із ним слідчого експерименту на місці вчинення кримінального правопорушення.

Підстав у цього потерпілого оговорювати обвинувачених не вбачається, сторона захисту на такі обставини не посилається та їх наявності не обгрунтовує. Колегія суддів не має сумнівів у достовірності його показань, оскільки вони є логічними, послідовними, узгоджуються із іншими доказами, зокрема із висновком судово-медичної експертизи № 1437-Е від 22 листопада 2023 року, згідно із яким виявлені у ОСОБА_9 , тілесні ушкодження могли виникнути за обставин та за механізмом, вказаним останнім при проведенні слідчого експерименту із ним.

Показання потерпілого вказують на те, що між ним та обвинуваченими не виникало будь-якого конфлікту, чим спростовуються апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про про те, що дії ОСОБА_10 мали спонтанний характер та були реакцією на поведінку потерпілого. Натомість дії обох обвинувачених були одночасними, узгодженими, спрямованими на досягнення єдиного злочинного результату у виді заволодіння майном потерпілого, що поза розумним сумнівом вказує на вчинення їх за попередньою змовою і те, що ОСОБА_10 брав участь у заволодінні майном потерпілого ОСОБА_9 .

Тим самим спростовуються апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_10 не більше, ніж агресивно відреагував на слова цього потерпілого та у відповідь завдав йому удари, втім у змову із ОСОБА_11 щодо заволодіння майном останнього не вступав та не приймав у ньому участі.

З фактичних обставин справи за епізодом вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що у день та час, зазначені у вироку, обвинувачені підійшли до нього та ОСОБА_10 вступив у ним у розмову, після чого ззаду наніс йому удар в голову, від якого останній втратив рівновагу впав на землю, після чого ОСОБА_11 наніс останньому приблизно чотири удари кросівкою, попередньо знятою з ноги. Після цього, скориставшись тим, що внаслідок застосованого до нього насильства ОСОБА_13 не чинив опору, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заволоділи його майном та залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_13 , будучи допитаним судом першої інстанції, зазначив, що у день та час, зазначені у вироку, він прямував на роботу. У цей час до нього підійшов незнайомий хлопець та попросив закурити, на що він відповів, що не курить. Неподалік, десь 1,5 метри від нього, стояло ще два хлопці. Потім хлопець, який запитував, відійшов, після чого він відчув удар чимось важким ззаду по голові та впав, проте свідомість не втратив. Чи були ще удари не пам`ятає. Коли він підвівся, то один з нападників стояв ліворуч від нього та тримав в руках його телефон. Інший нападник стояв праворуч, тримаючи в руках його пакет АТБ, та запитав в нього, на якій карті гроші та яка з них дійсна. Потім вони, поспілкувавшись між собою, віддали йому пакет та телефон й відпустили його.

Аналогічні показання, супроводжуючи їх вказівками на відповідні об`єкти та демонстративними діями, ОСОБА_13 надав 07 листопада 2023 року під час проведення із ним слідчого експерименту на місці вчинення кримінального правопорушення.

Підстав у цього потерпілого оговорювати обвинувачених не вбачається, сторона захисту на такі обставини не посилається та їх наявності не обгрунтовує. Колегія суддів не має сумнівів у достовірності його показань, оскільки вони є логічними, послідовними, узгоджуються із іншими доказами, зокрема із висновком судово-медичної експертизи № 1454-Е від 28 листопада 2023 року, згідно із яким виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження не суперечать механізму, вказаному останнім при проведенні слідчого експерименту із ним.

Крім того, показання цього потерпілого узгоджуються з відомостями, наданими ОСОБА_17 та обвинуваченим ОСОБА_18 під час проведення із ними, кожним окремо, слідчих експериментів на місці події. Останні вказали на те, що після розмови із ОСОБА_13 , яка не мала конфліктного характеру, ОСОБА_10 наніс останньому удар ззаду по голові, від якого потерпілий впав. Після цього обвинувачені його спільно обшукували, забирали в потерпілого речі та передавали їх один одному, запитували про виявлені в нього банківські картки та паролі від них, при цьому ОСОБА_18 наносив ОСОБА_13 удари по голові знятою з ноги кросівкою.

Показання потерпілого та наведені відомості вказують на те, що між ОСОБА_13 та обвинуваченими не виникало будь-якого конфлікту, чим спростовуються апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про про те, що дії ОСОБА_10 мали спонтанний характер та були реакцією на поведінку потерпілого.

Натомість дії обох обвинувачених були одночасними, узгодженими, спрямованими на досягнення єдиного злочинного результату, а їх характер, - подолання волі потерпілого до спротиву шляхом застосування фізичного насильства, наступне обшукування його, запитання щодо активних банківських карток та паролів до них, заволодіння одною з них та іншими речами потерпілого, - поза розумним сумнівом вказує на вчинення цих дій за попередньою змовою, їх корисливий характер і те, що ОСОБА_10 поза розумним сумнівом брав участь у заволодінні майном потерпілого ОСОБА_9 .

Тим самим спростовуються й апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачені про напад на ОСОБА_13 заздалегідь не домовлялися, побиття цього потерпілого не супроводжувалося вимаганням в нього майна, умисел на заволодіння майном останнього виник в ОСОБА_11 вже після того, як ОСОБА_10 залишив місце події.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що обвинувачені не мали потреби у висуненні ОСОБА_13 вимог щодо передачі їм майна останнього, оскільки після подолання його воді до спротиву безпосередньо самі його обшукували з метою виявлення цінних речей, та всупереч доводам захисника робили це спільно й одночасно.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників, оскільки вони полягають у власному тлумаченні апелянтами фактичних обставин справи, яке вочевидь не відповідає їх дійсному змісту, та не спростовують правильності оскарженого вироку суду.

Наведену у вироку кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, дій ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, колегія судів вважає правильною та з нею погоджується.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне додатково зазначити, що характер дій обвинувачених при вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_13 , зокрема нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_10 з метою подолання волі до спротиву удару ззаду важким предметом по голові, від якого потерпілий був близький до втрати свідомості, вказує на те, що з боку обвинувачених мав місце напад на потерпілого, поєднаний з насильством, небезпечним для його життя чи здоров`я. Відтак дії обвинувачених за цим епізодом були правильно кваліфіковані у вироку як розбій за ч. 4 ст. 187 КК України.

Аналізуючи апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів не може із ними погодитись, оскільки вони зводяться до загальної незгоди із вироком суду та не містять посилання на відомості, які вказували б на його незаконність та/або необгрунтованість по суті.

Призначене обвинуваченим покарання, кожному окремо, як за вчинені кримінальні правопорушення, так і за їх сукупністю на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, а щодо обвинуваченого ОСОБА_11 - також і за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам закону про кримінальну відповідальність, справедливим за видом та розміром, достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, а підстав для його пом`якшення у межах своїх повноважень, визначених ч. 2 ст. 404 КПК України, не вбачає.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія судів вважає за необхідне апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Кам`янського від 27 червня 2025 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4