Номер провадження 1-кс/201/4230/2025
СОБОРНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі клопотання старшого слідчого ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , подане в межах кримінального провадження № 0001188, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зі слів маючого середньо-технічну освіту, розлученого, пенсіонера, раніше не одноразово судимого останній раз 09 березня 2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, звільненого 22.07.2025 року по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

встановив:

Старший слідчий ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 за погодженням із заступником керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження № 0001188, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2025 року.

З клопотання та доданих до нього матеріалів, вбачається, що групою слідчих ВП №2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження № 0001188 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Подане клопотання вмотивоване тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у тому, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 будучі неодноразово судимий, останні раз 09 березня 2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, звільнившись після відбуття покарання 22.07.2025 року на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, повторно вчинив злочин щодо статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи за наступних обставин.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 27 серпня 2025 року приблизно о 12 години 55 хвилин, перебуваючи у громадському місці, а саме на території Монастирського острову КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, пл. Шевченка, 1 побачив двох малолітніх осіб, які сиділи на лавці, після чого у нього виник умисел, направлений на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку та вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку та вчинення розпусних дій, ОСОБА_5 27 серпня 2025 року приблизно о 12 годині 55 хвилин, перебуваючи на території Монастирського острову КП «Центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, пл. Шевченка, 1, сів на лавку справа біля малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зліва від якого сидів малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_5 обійняв своєю лівою рукою за плечі ОСОБА_8 .. Продовжуючи реалізовувати свій умисел, з метою задоволення власної статевої пристрасті, а також збудження у потерпілого статевого інстинкту, діючи умисно, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, посягаючи на статеву свободу та статеву недоторканість, фізичний, психічний та соціальний розвиток та маючи єдиний умисел на фізичне та моральне розбещення малолітнього потерпілого, вчинив стосовно ОСОБА_8 розпусні дії сексуального характеру, які виразилися непристойному дотику долонею своєї правої руки внутрішньої поверхні стегна потерпілого, після чого здійснив переміщення долоні руки в напрямку статевих органів останнього. Потерпілий ОСОБА_8 , намагаючись припинити незаконні дії ОСОБА_5 , встав з лавки, відійшов від ОСОБА_5 , після чого зателефонував до поліції та повідомив про вчинене щодо нього правопорушення.

Умисні дії ОСОБА_5 , поставили під загрозу нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток малолітнього ОСОБА_8 та порушили його статеву недоторканість, справили на малолітнього потерпілого ОСОБА_8 психотравмувальний вплив, який полягає в порушенні його емоційного комфорту, нормального ходу особистісного і, зокрема, сексуального розвитку

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, тобто у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи (розбещенні неповнолітніх).

За даним фактом розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2025 року за № 0001188 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України.

30 вересня 2025 року старшим слідчим СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному 27.08.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001188 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 156 КК України на ч. 2 ст. 156 КК України.

30 вересня 2025 року старший слідчий СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 за погодженням із заступником керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 в порядку ст. 278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

На думку слідчого, що погоджено з прокурором, стосовно підозрюваного ОСОБА_5 має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують передбачені п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, наявність яких у клопотанні обґрунтована наступним.

Існування передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику в клопотанні обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а тому, останній розуміючи суворість покарання, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Наявність передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 був засуджений 09.03.2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі на шлях виправлення не став та знову підозрюється у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 може вчинити нові аналогічні злочини.

Враховуючи обставини скоєння підозрюваним кримінального правопорушення, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та належну поведінку та запобігти вищевказаним ризикам.

До того ж, сторона обвинувачення вважала, що з огляду на положення ч. 3 ст. 183 КПК України, у даному кримінальному провадженні є недоцільним визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства та під погрозою його застосування.

Отже, з метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження слідчий за погодженням із прокурором вважає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Повідомив, що він має середньо-технічну освіту, розлучений, пенсіонер, після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання проживає в реабілітаційному центрі.

Підозрюваний свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та заперечував обставини, викладені у повідомленні про підозру. Пояснив, що 27 серпня 2025 року проходячи від парку ім. Т.Г. Шевченка у напрямку Монастирського острова, він побачив двох хлопців віком близько 1213 років, які купували напої, поруч із якими знаходилися самокати. Коли підозрюваний проходив повз них, один із хлопців штовхнув іншого та показав у його бік пальцем. На це він уваги не звернув і пішов далі, після чого присів на другу лавку біля пам`ятника ОСОБА_10 .

Згодом ті самі хлопці сіли на першу лавку неподалік, спілкувалися нецензурно, поклали самокати поруч і знову жестом показали в його бік. Підозрюваний вирішив з`ясувати причину такої поведінки, підійшов до них, присів на лавку і почав ставити запитання. У відповідь хлопці сказали: «Ми з маніяками не спілкуємося», після чого взяли самокати та поїхали.

Після цього підозрюваний ще деякий час перебував на місці, а потім попрямував у бік парку ім. Т.Г. Шевченка. Біля колишнього кафе «Маяк» його зупинили працівники поліції та доставили до відділку, однак жодних протиправних дій з його боку встановлено не було, після чого його відпустили.

Підозрюваний наголосив, що жодних фізичних контактів із потерпілим не мав не обіймав його, не клав руки на стегна та не торкався статевих органів. У зв`язку з цим він повністю заперечує обставини, викладені у повідомленні про підозру, і вважає їх такими, що не відповідають дійсності.

Просив застосувати нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки сторона обвинувачення не довела існування ризиків передбачених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не обґрунтувала не можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, зокрема, доводи прокурора щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, позицію сторони захисту, проаналізувавши та зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, приходжу до висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання встановлено, що 27 серпня 2025 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001188 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

30 вересня 2025 року старшим слідчим СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному 27.08.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001188 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 156 КК України на ч. 2 ст. 156 КК України.

30 вересня 2025 року старший слідчий СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 за погодженням із заступником керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 в порядку ст. 278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

В порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 не затримувався.

Сукупність зібраних органом досудового розслідування доказів поза розумним сумнівом доводить причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину, що підтверджується достатніми на цьому етапі слідства доказами, які містяться у матеріалах досудового розслідування, зокрема у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001188 від 27.08.2025 року, у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.08.2025 року, у протоколі допиту малолітнього (неповнолітнього) потерпілого ОСОБА_8 від 29.08.2025 року, у висновку психолога про результати опитування за методикою Зелена кімната малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.09.2025 року, у протоколі допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка ОСОБА_9 від 29.08.2025 року, у довідці психолога про результати опитування за методикою Зелена кімната малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.09.2025 року, у протоколі зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 02.09.2025 року, у протоколі огляду від 02.09.2025 року, у протоколі допиту представника малолітнього (неповнолітнього) потерпілого ОСОБА_11 від 01.09.2025 року, у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 02.09.2025 року, у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 від 02.09.2025 року, у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 12.09.2025 року, у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 від 12.09.2025 року, у висновку експерта №2858-25 за результатами проведення судової психіатричної експертизи від 26.09.2025 року, у висновку експерта №2859-25 за результатами проведення судової психіатричної експертизи від 23.09.2025 року, у протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 30.09.2025 року.

Отже, наведені вище обставини свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України що у достатній мірі доведено прокурором під час розгляду клопотання.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Тож, для повідомлення про підозру не потрібна така ж ступінь доведення як для визнання особи винною, достатньо щоб у стороннього спостерігача склалось враження, що злочин було вчинено і підозрювана особа причетна до його вчинення.

На переконання слідчого судді, такого ступеню доведення у цій справі було досягнуто.

Вирішуючи питання щодо доведеності наявності існування заявлених прокурором ризиків, слідчий суддя виходить з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду слідчий суддя оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного, зокрема, фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування.

Даний ризик обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Така позиція повністю відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Отже, оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження наявності наведених у клопотанні ризиків і докази, надані останнім на підтвердження своїх доводів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором під час розгляду клопотання доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики можливих спроб підозрюваного ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Водночас, слідчим суддею враховуються і дані про особу підозрюваного, який не одружений, є пенсіонером, після звільнення з місць позбавлення волі проживає в реабілітаційному центрі, що, у своїй сукупності, свідчить про відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків.

Тим більше, як встановлено під час цього розгляду, підтверджується відомостями з довідки по обліках АІС від 01.09.2025 року та не заперечувалося самим ОСОБА_5 , останній був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, втім, після повного відбуття покарання належних висновків для себе не зробив і знову підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти свободи та статевої недоторканості особи.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про схильність підозрюваного до вчинення протиправних діянь, зокрема, проти статевої свободи та статевої недоторканості.

А отже, наведені дані про особу підозрюваного, за відсутності в нього постійного місця проживання в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_5 переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, ступінь яких є досить високою.

Відтак, слідчий суддя погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає ці ризики доведеними у достатній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України , вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим та даних про особу підозрюваного наведених вище, слідчий суддя дійшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого, погодженого із прокурором ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та є таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК). Розмір застави визначається у таких межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК).

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Зважаючи, на те, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відповідно до обставин викладених у повідомленні про підозру та у змісті клопотання вчинене без застосування насильства або погрози його застосування, з огляду на положення ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до останнього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Тож, зважаючи на майновий стан підозрюваного, дані про його особу, конкретні обставини, характер та серйозність висунутої підозри, яка не пов`язана із застосуванням насильства проти життя та здоров`я потерпілої, наявність встановлених ризиків, з огляду на положення ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне визначити заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень.

При цьому, зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 176-178, 182-184, 193-194, 196, 197, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання старшого слідчого ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , подане в межах кримінального провадження № 0001188, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 59 (п`ятдесяти дев`яти) днів в межах строку досудового розслідування до 28 листопада 2025 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 28 листопада 2025 року включно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Підозрюваного ОСОБА_5 взяти під варту негайно в залі суду.

Встановити, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яноста тисяч вісімсот сорока) гривень, ОСОБА_5 , підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 09 годині 30 хвилин 06 жовтня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1