ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1680/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1477/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 17 грудня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003998, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2025 року засуджено ОСОБА_8 за ч.1 ст.259 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки), з покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Цим же вироком постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової вибухово-технічної експертизи у розмірі - 3580 грн. 60 коп.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 17 грудня 2024 року о 11:10 год. знаходячись в приміщенні супермаркету «Класс», розташованого за адресою: м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, 128-В, підійшов до раніше незнайомого охоронця супермаркету ОСОБА_9 , та безпричинно, використовуючи надуманий малозначний привід, вчинив сварку з останнім, висловлюючись нецензурною лайкою, під час якої у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

ОСОБА_8 , достовірно знаючи про неправдивий характер поширюваної ним інформації, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху та паніки у громадян та порушить їх нормальний ритм життя та громадський спокій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, дістав з внутрішньої кишені своєї куртки учбову тренувальну гранату типу ПІРО-5, яку продемонстрував охоронцю ОСОБА_9 , видаючи її за бойовий припас, який має вибухові властивості, виказуючи при цьому намір про її застосування, створюючи тим самим умови, за яких ОСОБА_9 та оточуючі особи сприйняли дії ОСОБА_8 , як такі, що можуть завдати шкоди присутнім особам, призвести до загибелі людей чи інших тяжких наслідків, після чого вийшов з приміщення супермаркету, утримуючи вищевказаний предмет при собі.

В свою чергу, працівник охорони супермаркету ОСОБА_10 , будучи впевненим, що ОСОБА_8 дійсно зберігає при собі бойовий припас, який може у будь - який момент привести у дію, прослідував слід за ОСОБА_8 , маючи намір дізнатись маршрут його слідування та викликати працівників правоохоронного органу, та дійшовши до будинку АДРЕСА_2 , зустрів піший патруль в складі працівників інспекторів роти № 5 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яким розповів про події, які відбувались за вищевказаних обставин у приміщенні супермаркету «Класс», вказуючи при цьому на ОСОБА_8 .

Працівники УПП в Харківській області ДПП за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 37/128, зупинили ОСОБА_8 , та запропонували йому надати документи, які підтверджують його особу. ОСОБА_8 повідомив працівникам поліції, що у нього в кишені його куртки, знаходиться бойовий припас - граната, яку він неодноразово погрожував привести до бойового використання та, розуміючи, що працівники поліції сприймають його погрози про намір здійснити вибух, як реальні, перебуваючи в громадському місці, неодноразово продовжував погрожувати підготовкою та здійсненням вибуху бойового припасу - гранати, яка знаходилась в кишені його куртки, намагаючись дістати її з кишені куртки, вдягненої на ньому.

Умисні, протиправні дії ОСОБА_8 були припинені працівниками поліції, шляхом застосування до останнього фізичної сили та спеціального засобу - кайданки, з метою попередження можливості завдання шкоди собі та оточуючим, після чого під час проведення поверхневої перевірки ОСОБА_8 , було виявлено два предмети, ззовні схожих на гранати, які згідно висновку експерта являються піротехнічними виробами, до категорії вибухових пристроїв чи бойових припасів не відносяться, використовуючи які, ОСОБА_8 , повідомляв завідомо хибну інформацію про підготовку вибуху за вищевказаних обставин.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, за її змістом, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок Московського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2025 року скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.259 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 880 прожиткових мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих чи інших обставин (тривалий військовий стан у країні, постійні нічні бомбардування міста, проблеми з роботою), добровільна видача знаряддя злочину.

Наведене, на думку захисника, свідчить про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.69 КК України.

Водночас захисник вважає, що судом першої інстанції безпідставно було стягнуто з ОСОБА_8 витрати за проведення вибухово-технічної експертизи, оскільки експерт судом та органом досудового розслідування не залучався, документально підтверджені витрати на його залучення в матеріалах справи відсутні.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважав необґрунтованою апеляційну скаргу захисника та просив залишити її без задоволення.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, під час якого було допитано обвинуваченого ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, досліджені наданні прокурором матеріали кримінального провадження та вивчено дані, що характеризують особу обвинуваченого, у зв`язку з чим суд кваліфікував дії останнього за ч.1 ст.259 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Так, положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захисту інтересів держави й суспільства. Покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу та об`єкта посягання, тяжкості наслідків вчиненого і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, а виправлення засудженого - це певні зміни в його особистості, які утримають його надалі від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 69 КК України регламентовано, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень статті 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частини першої та/або частини другої статті 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визнаючи поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із системного тлумачення статей 66 і 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі визначеного покарання, встановленого законом, мають перебувати у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований як ФОП, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом першої інстанції також були враховані й обставини, на які посилається апелянт, а саме щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини вчиненого злочину. Обставини, які обтяжують покарання судом не було встановлено.

Поряд з цим, доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції інших обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , зокрема, активне сприяння розкриттю злочину не є слушними з огляду на наступне.

Стосовно обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів акцентує на тому, що згідно зі сталою судовою практикою (постанова ККС ВС від 22 лютого 2021 року у справі № 481/1754/18, провадження № 51-1579кмо20) під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).

Усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Поведінка обвинуваченого, який добровільно видав два предмети схожі на бойові гранати та надав зразки епітелію та надав змістовні показання, які не змінював протягом досудового та судового слідства не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не були направлена на активну та ініціативну допомогу слідству.

Визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину (правова позиція узгоджується, до прикладу, із позицією Верховного Суду у постанові від 07.04.2021 року справа № 263/15605/17).

Під час судового розгляду не було встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_8 ознак активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а добросовісна поведінка обвинуваченого під час досудового слідства, як надання показань, повідомлення відомих йому обставин злочину, не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 - активне сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими.

Крім того, колегія зазначає, що у ст. 66 КК України однією з обставин, яка пом`якшує покарання визначено вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. При цьому збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки. Перелік вказаних обставин законом не визначено. Судова практика визнає ними, зокрема: смерть або тяжку хворобу рідної чи близької особи; хворобу винного; втрату ним роботи; складні житлові умови; подружню зраду або іншу подію, що спричинила конфлікт у сім`ї; важкий матеріальний стан; проживання підлітка в сім`ї п`яниць чи наркоманів. Ці обставини нерідко стимулюють девіантну поведінку особи.

Для визнання цих обставин такими, що пом`якшують покарання, необхідно встановити об`єктивний зв`язок між даними обставинами і вчиненим кримінальним правопорушенням.

Тривалий військовий стан у країні, постійні нічні бомбардування міста, проблеми з роботою, в даному випадку, не є обставинами, передбаченими п.5 ч.1 ст.66 КК України, які свідчать про вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих сімейних чи інших обставин, оскільки в даному випадку в таких умовах проживає фактично все населення України, в тому числі, м.Харкова та Харківської області

З огляду на викладене, наявність щирого каяття, яку суд визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання (його вид та строк) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки воно призначено в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність із застосуванням вимог ст.75 КК України.

З огляду на зазначені обставини та дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів також не вбачає правових підстав для застосування до ОСОБА_8 вимог ст.69 КК України та подальшого пом`якшення покарання, як на цьому акцентує апелянт.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умови призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки).

Твердження захисника про те, що судом першої інстанції безпідставно було стягнуто з ОСОБА_8 витрати за проведення вибухово-технічної експертизи, оскільки експерт судом та органом досудового розслідування не залучався, документально підтверджені витрати на його залучення в матеріалах справи відсутні, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам із Державного бюджету України.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За змістом наведеної норми КПК процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема з обвинувального акту, у вказаному кримінальному провадженні була проведена судова вибухово-технічна експертиза та відповідно довідки судового експерта Харківського НДЕКЦ витрати на проведення судової вибухово-технічної експертизи від 29.01.2025 року № СЕ-19/121-25/2232-ВТХ становлять 3580 грн. 60 коп.

Таким чином загальні документально підтверджені витрати із залученням експерта у даному кримінальному провадженні у сумі - 3580 грн 60 коп. цілком доведені, які у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України правомірно були стягнуті з ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного ОСОБА_8 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу. При цьому вказані захисником в апеляційній скарзі обставини, що на його думку суттєво могли пом`якшити покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4