Справа № 459/3584/25
Провадження № 1-кп/459/242/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000586 від 11.09.2025 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Волсвин Сокальського району Львівської області, українця, громадянина України, військовослужбовеця ЗСУ військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, з середньою освітою, раніше судимого, зокрема: 22.11.2021 Радехівським районним судом Львівської області за ч.3 ст. 185 КК України та ч.2 ст. 289 КК України та востаннє 26.03.2025 Жовківським районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 309 до покарання обмеження волі строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном строком на 1 рік, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Так, 10.09.2025 приблизно о 00 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку №23 по вулиці Івасюка в місті Шептицький Львівської області, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, діючи повторно, таємно, заволодів транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «LIFAN», моделі «LF200-10B», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , із держаним номерним знаком НОМЕР_3 , вартістю 16 200 гривень, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим транспортним засобом на власний розсуд.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 , кваліфіковані, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Окрім цього, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2025 №84 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків військової частини, призначений на посаду старшого навідника 1 мінометного взводу 120 мм мінометної батареї мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Втім, 19.05.2025 солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, у військовий стан, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та в період часу з 19.05.2025 по 17.09.2025 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем мешкання на території АДРЕСА_1 .

17.09.2025 солдат ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України у м. Шептицький, Львівської області, підставою для затримання підозрюваного ОСОБА_5 , слугувало те, що виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (п.6 (абз.10) ч. 1 ст. 615 КПК України).

У період часу з 19.05.2025 по 17.09.2025 солдат ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував. Під час незаконного перебування за межами місця служби солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 , кваліфіковані, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину повністю визнав, підтвердив обставини вказані в обвинувальному акті та зазначив, що 10.09.2025 йшов по вул. Івасюка в м. Шептицький та біля будинку № 23 побачив, що стоїть мотоцикл, який вирішив покотити. Штовхаючи мотоцикл, йому стало тяжко, та в цей час побачив знайомого з с. Волсвин, якого попросив його допомогти. Знайомому сказав, що це його мотоцикл і треба заштовхати його додому. Окрім цього, зазначив, що його везли з тренувального центру у військову частину м. Суми, однак у м. Полтаві на автовокзалі залишив свої речі, щоб його не викрили та поїхав маршруткою додому, де перебував увесь час.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні зазначили, що претензій до обвинуваченого немає. Щодо міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, не заперечили щодо розгляду справи в порядку передбаченому нормами ч.3 ст. 349 КПК України.

Крім повного визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним, при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за кримінальними правопорушеннями, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини за кримінальним правопорушенням, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним, за згодою учасників кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Суд дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевірвши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно; та самовільне залишення військової частини військовослужбовцем понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану в судовому засіданні повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 289 та ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно.

При призначанні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, є людиною середнього віку, раніше судимий, військовослужбовець, не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога, завдану шкоду відшкодував повністю, шляхом повернення майна.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає: визнання вини; щире каяття, активне сприяння розкриттю кримімінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди.

Органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 вмінено, як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно, однак у відповідності до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення обвинуваченому дану обтяжуючу обставину, оскільки вона являється кваліфікуючою ознакою.

Обставин, що обтяжують покарання підсудним обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_5 виду і міри покарання, суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30.10.2014.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 289 та ч. 5 ст. 407КК України, з урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Ураховуючи сукупність вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з урахуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України, суд вважає доцільним обрати йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений вироком Жовківського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Таким чином, ОСОБА_5 будучи засудженим, після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, відтак, враховуючи вимоги ч.1 ст. 71 КК України, для призначення остаточного покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні та цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна;

-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання 17 вересня 2025року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 17.09.2025 до набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

- мотоцикл «LIFAN», LF3PDMABXSA000015, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_3 , частину пластини чорного кольору повернути власнику ОСОБА_6 ;

-коричневу куртку та рюкзак чорного кольору повернути власнику ОСОБА_5 ;

-цифрові носії залишити при матеріалах кримінального провадження;

Арешт майна, що накладений ухвалами слідчого судді Шептицького міського суду Львівської області від 16.09.2025 скасувати після вступу вироку у законну силу.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Шептицький міський суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення його копії.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1