УХВАЛА

про призначення судового розгляду

07 жовтня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 , яка брала участь в судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор»

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні залі суду Рівненського міського суду Рівненської області кримінальне провадження №0001504 від 08.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001504 від 08.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Також, до суду надійшло клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , без визначення розміру застави. У клопотанні вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, обставини його вчинення, існують ризики передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КК України. А саме, що ОСОБА_6 , може переховуватись від суду, враховуючи тяжкість покарання яке загрожує, адже санкція ч.2 ст. 121 КК України, передбачає покарання у вигляді безальтернативного позбавлення волі на строк до 10 років. Існує ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки останній відоме місце їхнього проживання, і вона матиме змогу незаконно впливати та здійснювати на них тиск, щоб останні змінили, перекручували або взагалі відмовились від своїх показань. Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не можуть гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, та запобігти вказаним ризикам.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту, просив задовольнити клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 не заперечувала щодо призначення судового розгляду у кримінальному провадженні, стосовно клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку застосованого запобіжного заходу тримання під вартою, заперечила, оскільки ризики є неактуальними.

Обвинувачена ОСОБА_6 висловила аналогічну думку.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 просили призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні та задовольнити клопотання прокурора. Також просили прийняти до розгляду цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В ході досудового розслідування кримінального провадження, щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ч.1 ст. 178 КПК України.

Прокурором доведено, що ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , не зменшились та продовжують існувати, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується остання, а також обставини його вчинення.

ОСОБА_6 обвинувачується, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , його тяжкість відповідно ст. 12 КК України, суспільну небезпеку, з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, слід продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п.80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність та тяжкість, наявність ризиків передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків та зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Даних, про незадовільний стан здоров`я обвинуваченої чи неможливість останньої утримувати під вартою, не встановлено.

Згідно ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 спричинив загибель людини.

Кримінальне провадження підсудне Рівненському міському суду Рівненської області, підстав для його закриття та зупинення немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, отже провадження може бути призначене до судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 61 КПК України права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Отже, наявні підстави для призначення кримінального провадження до судового розгляду та прийняття цивільного позову ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 314-316 КПК, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження 0001504 від 08.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Шкільна, 1) на 22.10.2025, 12:00 год.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Прийняти до розгляду у кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 05.12.2025.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримувати в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 05.12.2025.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1