Справа № 509/2718/23
УХВАЛА

10 вересня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000037 від 15.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, громадянки України, маючої вищу освіту, військовослужбовця за контрактом, місце проходження служби військова частина НОМЕР_1 , незаміжньої, на утриманні неповнолітніх дітей не маючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження на стадії судового розгляду.

Ухвалою суду від 18.07.2025 року обрано обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 15 вересня 2025 року включно, в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», з правом внесення застави у розмірі 151250 грн.

Закінчити судовий розгляд кримінального провадження до 15.09.2025 року неможливо.

26.08.2025 року прокурор ОСОБА_5 подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до шістдесяти днів, враховуючи, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто можливість обвинуваченої переховуватися від суду, вчиняти незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також можливість іншим чином, не з`являючись в судові засідання, перешкоджатирозгляду кримінального провадження, яке в судовому засіданні підтримав повністю прокурор ОСОБА_3 .

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо клопотання прокурора, просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що продовження існування ризиків є необгрунтованим, вона є військовослужбовцем за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , від суду не переховувалась. Має вищу освіту, власне домоволодіння в с.Мододіжне, судимостей не має.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора та заперечення обвинуваченої, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України - За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"- згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60).

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до змісту ч.5 ст.199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання від п`юти до восьми років позбавлення волі. Обвинувачена незаміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з 21 березня 2025 року перебуває на військовій службі за контрактом, з 01.07.2025 року проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора, раніше не судима, має постійне місце проживання на території Одеського району у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Обираючи міру запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, суд у своїй ухвалі від 18.07.2025 року враховував наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачена ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме можливість переховуватись від суду.

Цією ж ухвалою суду встановлено відсутність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України про можливість обвинуваченої здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

В обгрунтуванні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 та в судовому засіданні при його розгляді прокурором не наведено жодних обставин про те, що ризики, які враховувалися під час попереднього обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

На переконання суду обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою, посиланням на тяжкість злочину, суд вважає безпідставним. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», де зокрема зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, суд робить висновок, що суворість покарання, яке може бути призначено за пред`явленим обвинуваченням, не може бути достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 .

Суд також вважає, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а тримання обвинуваченого під вартою протягом розгляду кримінального провадження в суді не повинно свідчити про фактичне відбуття можливого покарання призначеного у майбутньому.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Все вищевказане, на переконання суду, свідчить про можливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, суд вважає, що існує необхідність в застосуванні до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу, який би був достатнім для забезпечення прибуття її за викликом до суду для участі у судовому розгляді, і таким заходом забезпечення на сьогоднішній день цілком обґрунтовано може бути домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку суду, під час судового розгляду обвинуваченою доведена можливість запобігання встановленому ризику, передбаченому п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, шляхом зміни відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, що забезпечить виконання останньою належної процесуальної поведінки.

При цьому, у відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України суд під час дії запобіжного заходу вважає необхідним покласти на обвинуваченоу ОСОБА_4 виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 3, 8 цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , - відмовити.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на два місяці, тобто по 10 листопада 2025 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , кожного дня в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв, починаючи з 10.09.2025 року.

У відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання чи роботи.

3) здати на зберігання до Головного управління ДМС в Одеській області (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Преображенська, 44) свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали, а також на процесуального прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 10.11.2025 року.

Обвинувачена ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12.09.2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1