Номер провадження: 11-кп/813/1969/25
Справа № 521/5387/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2025 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання,

встановив:

Оскарженою ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 26.09.2017 року, яким він був засуджений за ч.2 ст.121, ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням статей 70, 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Прийняте рішення місцевий суд обґрунтував тим, що в клопотанні не надані конкретні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що він повністю визнав свою вину, за час відбування покарання дотримувався норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, взаємовідносин з іншими засудженими.

Засуджений зазначив, що до завершення строку відбування покарання йому залишилось 6 місяців і за цей час більше користі суспільству він може принести на перебуваючи на волі.

Розгляд апеляційної скарги засудженого відбувався без його участі, оскільки з клопотанням про його обов`язкову участі в судовому засіданні до суду він не звертався.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження за клопотанням засудженого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки останній, хоча і відбув більш ніж 2/3 покарання у виді 9 років позбавлення волі призначеного йому вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 26.09.2017 року, однак за період відбування покарання він характеризувався негативно та 25 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Лише напередодні настання строку можливості застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення, засуджений змінив свою поведінку, почав дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання в установі, за що має 6 заохочень.

Апеляційний суд враховує особу засудженого ОСОБА_7 , який раніше вже чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, раніше ОСОБА_7 вже був звільнений умовно-достроково від відбування покарання за попереднім вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.05.2010 року на невідбутий строк 01 (рік) 07 (сім) місяців 09 (дев`ять) днів, проте останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові тяжкі злочини, за які на даний час відбуває покарання.

Також апеляційній суд бере до уваги, що частина призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 9 років була перерахована засудженому з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року.

Підсумовуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що на даний час призначене ОСОБА_7 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 26.09.2017 року залишити без змін.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4