Провадження № 1-кп/243/1344/2025
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 року» матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000222 від 23.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який проходить військову службу на посаді номера обслуги механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , y військовому званні «солдат», з повною середньою-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Вказане кримінальне провадження підсудне Слов`янському міськрайонному суду Донецької області. Підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено.

Судом визначено дату та місце проведення закритого судового засідання, з`ясоване питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , на обґрунтування вимог зазначивши, що останній обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Вказав на наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, на можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, 4азав на відсутність у нього наміру скриватися від суду. Просив обрати у його відношенні нічний домашній арешт.

Захисник підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь по справі, дослідивши надані матеріали, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого в період воєнного стану.

Суд вважає, що на теперішній час наявний ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та суворість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_6 у разі встановлення судом його вини, а саме позбавлення волі строком від п`яти до десяти років.

Окрім того судом врахований ризик здійснення незаконного впливу на свідків, оскільки на даній стадії судового розгляду жоден зі свідків не був допитаний безпосередньо в судовому засіданні, усі свідки є діючими військовослужбовцями, а тому у разі перебування обвинуваченого на волі він матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом примусу та погроз з метою зміни або відмови від показів.

Суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на волі з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого обвинувачується, як військовослужбовець, може продовжувати вчиняти аналогічні правопорушення.

У зв`язку з доведеністю ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вбачає підстави на даній стадії судового розгляду для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 ..

Окрім того, суд керується вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Непродовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу позбавить можливості запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 27 КПК України передбачено, що суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини, якщо відкритий розгляд може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом. З метою запобігання загрозам зовнішній та внутрішній безпеці України, а також для недопущення розголошення відомостей щодо місць дислокації підрозділів Збройних Сил України та інших утворених відповідно до закону військових формувань, поширення яких може завдати шкоди інтересам держави, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд даного кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 314, 315, 392, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні на 06.01.2026 року о 10-30 год. в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду або дистанційно в режимі відеоконференції.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк 60 (шістдесят діб), тобто до 19 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Забезпечити участь ОСОБА_5 , у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, обвинуваченим протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, а іншими учасниками судового розгляду, в той же строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 22 грудня 2025 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1