ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/293/25 Справа № 711/654/24 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського

апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участі:

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002128 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 за завдану моральну шкоду 10000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за те, що він, 26.12.2023 близько 13.50 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на місці своєї роботи ТОВ «Юріяфарм», за адресою: у м.Черкаси, вул.Чигиринська 26/11, знаходячись на першому поверсі, де розташована пропускна система до підприємства, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а саме в посяганні на здоров`я іншої людини, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, перебуваючи напроти ОСОБА_10 , під час конфлікту з останнім, дістав правою рукою із карману штанів ніж, яким тримаючи у правій руці, наніс умисно один боковий удар, ОСОБА_10 в область лівого стегна.

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 , ушкодження: рана лівого стегна, крововилив та набряк м`яких тканин лівого стегна, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала та заперечень на них.

В апеляційній скарзі з доповненнями представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок, з мотивів неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 та необхідності їх кваліфікувати за ч.4 ст.296 КК, або скасувати вирок в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову, винести новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.125 КК у вигляді 2 років обмеження волі; цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задовольнити частково - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок завданої моральної шкоди кошти в сумі 80 000 грн.

Наводячи відповідні доводи вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.4 ст.296 КК, оскільки безпосереднім об`єктом хуліганських дій останнього є громадський порядок, і лише додатковим факультативним об`єктом здоров`я потерпілого ОСОБА_10 .

Разом з тим, апелянт просить, що у разі неврахування апеляційним судом його доводів щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.125 КК на ч.4 ст.296 КК врахувати, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає фактичним обставинам справи. Переконаний, що поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність у нього щирого каяття по відношенню до скоєного, а саме, зверхнє ставлення до потерпілого. Стверджує, що розкаяння обвинуваченого має формальний характер, оскільки той жодного разу не попросив у потерпілого вибачення, а також не відшкодував йому збитків до цього часу. Вважає, що при відсутності будь-яких пом`якшуючих обставин, на підставі лише інформації про відсутність у ОСОБА_8 судимості та не перебування його на обліках в лікарів нарколога та психіатра рішення суду першої інстанції про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. є явно необґрунтованим. Зауважив, що оскільки факт спричинення моральної шкоди потерпілому в результаті протиправних дій обвинуваченого є доведеним, тому, враховуючи характер цих дій засудженого щодо потерпілого, характер і обсяг понесених потерпілим моральних страждань, те що він регулярно звертався за медичною допомогою та обстеженням до медичних установ, а тому цивільний позов до обвинуваченого в частині стягнення моральної шкоди поросив задовольнити в сумі 80 000 грн.

На апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_9 , який захищає інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 , подав заперечення, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- представник потерпілого, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений та його захисник, прокурор, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивченням матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, за яке він засуджений, підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. Суд першої інстанції констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останнього охоплюються складом кримінального правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 125 КК.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 .

Відповідно до наданих у судовому засіданні суду першої інстанції показань обвинуваченого ОСОБА_8 , він свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.125 КК визнав в повному обсязі та надав суду показання вказавши, що того дня він працював на « ОСОБА_13 » по вул. Чигиринській в м.Черкаси на посаді вантажника. В обідню перерву йому потрібно було терміново вийти за межі території. На пропускній у нього виник конфлікт спочатку з начальником зміни Соколовським через те, що його не хотіли випускати без пропуску. Він шукав пропуск, але не міг йог знайти. У подальшому потерпілий, який працював охоронником також не випускав його за територію підприємства і у нього з ним виник спочатку словесний конфлікт. Він витягнув з правої кишені куртки ножа і продемонстрував його потерпілому. Потім легенько вдарив ножем в ногу потерпілому. На ножі з`явились сліди крові. Потерпілий вийшов з пропускної, потім він все таки залишив територію підприємства і через деякий час його затримали працівники поліції. У вчиненому розкаюється, вину визнає.

Потерпілий ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснив, що в день події працював охоронником ТОВ «Юрія Фарм». У першій половині дня ОСОБА_8 пройшов до підприємства по пропуску, а в другій половині дня він намагався вийти без пропуску. Вказав, що ОСОБА_8 був у неадекватному стані, у того була незв`язна мова. Після пропозиції вийти через ворота, а не через пропускну систему, він витягнув із свого одягу ножа, та почав його демонструвати та в подальшому наніс ножем удар в ліву ногу потерпілого. Внаслідок отримано ушкодження проходив лікування.

Під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 зазначав, що в день події працював охоронником ТОВ «Юрія Фарм». Вказав, що у нього був конфлікт з ОСОБА_8 , оскільки той не мав пропуску та він був в нетверезому стані. Охоронники запропонували йому вийти через ворота під час виїзду буса. У подальшому ОСОБА_8 розпочав розмахувати ножем, імітувати нанесення удару в живіт. Затим наніс удар, якого він не бачив. Також свідок сказав, що конфлікт у ОСОБА_8 був із всіма охоронцями.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та свідок з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховані фактичні дані, що містяться у досліджених судом таких письмових доказах.

Протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.12.2023, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що 26.12.2023 ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження.

Довідці КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», згідно якої ОСОБА_10 звернувся до травматологічного відділення лікарні з ножовим пораненням лівої гомілки, яке отримав на роботі від ОСОБА_8 .

Протоколі огляду місця події від 26.12.2023, об`єктом огляду є земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Протоколі огляду місця події від 26.12.2023 року, згідно з яким об`єктом огляду є приміщення прохідної до території ТОВ «Юрія Фарм», що розташована за адресою м. Черкаси вул. Чигиринська 21.

Протоколі огляду предмету від 28.12.2023 з доданою фототаблицею, відповідно до якого був оглянутий металевий предмет, зовні схожого на розкладний ніж (метелик), вилучений в ході проведення огляду місця події 26.12.2023.

Довідці про стан сп`яніння від 26.12.2023, згідно з якою ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Висновком експерта № 02-01/40 від 11.01.2024, відповідно до якого у ОСОБА_10 мали місце ушкодження: рана лівого стегна, крововилив та набряк м`яких тканин лівого стегна, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;.

Протоколі проведення слідчого експерименту з фототаблицею та диском DVD від 10.01.2024, відповідно до якого під час вказаної слідчої дії, потерпілий показав, як ОСОБА_8 , тримаючи в правій руці ніж, наніс ним один удар в область лівого стегна ОСОБА_10 .

Протоколі огляду предмету з додатком диск DVD від 28.12.2023, згідно з яким з яким зафіксовані події, яка трапилась 26.12.2023 на території ТОВ «Юрія Фарм» за участі обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 .

Медичній документації ОСОБА_10 , відповідно до якої потерпілий 26.12.2023 звернувся за медичною допомогою до КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД».

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження у цих показаннях не вбачається.

Доводи в апеляційній скарзі представника потерпілого про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, як на окрему підставу для скасування вироку, є безґрунтовними, з огляду на таке.

Кваліфікація кримінального правопорушення являє собою кримінально-правову оцінку суспільно небезпечного діяння, встановлення точної відповідності між фактичними обставинами й зафіксованими в кримінальному законі ознаками складу кримінального правопорушення.

Розглядаючи обвинувальний акт щодо кримінального проступку суд виходить із визначених органом досудового розслідування обставини та встановлює їх відповідність ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченим диспозицією відповідної статті КК України.

Як слідує зі змісту оскаржуваного вироку, обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

З урахуванням наведеного та згідно з поданим до суду обвинувального акту суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заразом, колегія суддів зауважує, що враховуючи вимоги ч. 3 ст. 337 КПК, суд першої інстанції може вийти за межі висунутого обвинувачення, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд першої інстанції не мав права за власної ініціативи перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст. 125 КК на ч.4 ст.296 цього Кодексу, оскільки в такому випадку відбулося б погіршення становища ОСОБА_8 , немає цього права і суд апеляційної інстанції.

Визначення обсягу обвинувачення є виключним повноваженням прокурора.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду прокурор, заслухавши всіх учасників кримінального провадження та дослідивши всі матеріали, не дійшов висновку про необхідність зміни обвинувачення на більш тяжке кримінальне правопорушення у порядку статей 338, 341 КПК.

Отже, відсутні підстави для додаткового з`ясування обставини, які не мають істотного значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, на що є посилання в апеляційній скарзі представника потерпілого.

Судом апеляційної інстанції було відмовлено захиснику в повторному дослідженні всіх доказів, оскільки під час апеляційного перегляду не було встановлено даних, які могли б свідчити про дослідження таких обставин судом першої інстанції не повністю або з порушенням.

Суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а суд апеляційної інстанції погодився з ними. Колегія суддів не вбачає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи представника потерпілого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст.65 КК та достатніх підстав для призначення більш суворого покарання, як про це вказує в апеляційній скарзі представник потерпілого, судом не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченому, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до кримінальних проступків, його особливості та обставини вчинення, дані про його особу. Суд також визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Серед іншого слід зважити на відсутність мотивованих доводів апелянта про необхідність призначення обвинуваченому найсуворішого покарання, що передбачено ч. 2 ст. 125 КК, у виді обмеження волі, яке той повинен відбувати реально.

Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого, то колегія суддів приходить до такого.

Місцевий суд правильно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , щодо відшкодування йому, моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 10 000 грн..

При визначенні розміру моральної шкоди суд повинен керуватися положеннями статей 23, ч. 1 1168 Цивільного кодексу України (далі ЦК), які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Місцевим судом вищевикладені норми чинного законодавства в повному обсязі були враховані під час вирішення питання щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , щодо відшкодування йому моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на підставі чого він дійшов правильного, обґрунтованого висновку, і з цим висновком погоджується колегія суддів.

Апеляційний суд враховує, що представник потерпілого в апеляційній скарзі не навів відповідних аргументів, за яких визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім. Покликання апелянта про постійне звернення потерпілого за медичною допомогою та обстеження у медичних установ, у зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням матеріалами кримінального провадження не підтверджується.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга представника потерпілого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Придніпровського районного суду Черкаськ від 06 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4