Провадження № 1-кп/734/444/25 Справа № 734/4421/25
В И Р О К

іменем України

27 листопада 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої, цивільної позивачки ОСОБА_4 ,

цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Козелець кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000647 від 17.08.2025 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерне, Козелецького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_8 , не маючи документу, що посвідчує право на керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи мотоциклом «ММВЗ-3112», р.н.з. НОМЕР_1 , 16.08.2025 рухався по вул. Центральній у с. Савин Чернігівського району Чернігівської області у напрямку від с. Озерне до вул. Максима Чабура зі швидкістю приблизно 80 км/год.

Рухаючись у вказаному напрямку, 16.08.2025, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перевищуючи максимально дозволену швидкість, тим самим створюючи своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою, у результаті чого поблизу домогосподарства АДРЕСА_2 виїхав за межі проїзної частини на ліве узбіччя за напрямком свого руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала комплекс тілесних ушкоджень у вигляді: закритої травми грудної клітки (перелом лівої ключиці, переломи 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 ребер зліва та переломи 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер справа); забою лівої нирки; рвано-забійної рани лівого передпліччя; множинних синців та саден на голові, грудній клітці, животі, верхніх та нижніх кінцівках, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в автомобілі екстреної медичної допомоги під час доставки до медичного закладу внаслідок комплексу тілесних ушкоджень, які ускладнилися плевропульмональним та травматичним шоком.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.9 а (водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год). Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що є причиною виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, вказані в обвинувальному акті, та показав, що 16.08.2025 вживав алкогольні напої горілку. Скільки випив не пам`ятає. Після цього близько 22-ї години на мотоциклі, який належить іншій особі, поїхав з с.Озерне в с.Савин на день народження. З ним також був пасажир. Обставин дорожньо-транспортної пригоди та як потрапив до відділення поліції не пам`ятає. Посвідчення водія не має. Цивільні позови про стягнення з нього моральної шкоди визнав повністю. Попросив пробачення у потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, захисник, потерпіла також не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_8 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При встановлених обставинах суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керую транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286-1 КК України.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У п.1, 2, 3 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання»№7 від 24.10.2003 зазначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимогст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Крім того, Пленум ВСУ в п.20 своєї постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 не встановлено.

При цьому суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, осуд своєї поведінки, намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного. В матеріалах провадження відсутні дані, які б підтверджували дійсне, відверте щире каяття ОСОБА_8 з приводу скоєного та осуд своєї протиправної поведінки, а також те, що він виявляв готовність нести покарання. Щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Не заперечення і визнання ОСОБА_8 об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого. На вищезазначене вказав Верховний Суд колегією Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 03 жовтня 2024 року по справі №701/1202/23.

При призначенні покарання суд враховує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, який згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. І хоча дії обвинуваченого, які полягали у порушенні правил дорожнього руху, є необережними, однак призвели до непоправних наслідків, що настали, - у виді загибелі людини. Суд також враховує особу винного, а саме його вік, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, у тому числі і за керування транспортним засобом особою, яка не має такого права.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, для самого себе та власності третіх осіб. Суд виходить із того, що ОСОБА_8 , сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя так і життя оточуючих, зокрема потерпілої, чим проявив байдуже ставлення до життя, здоров`я та безпеки людини, що згідно з Конституцією України є найвищими соціальними цінностями.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, за якими він обвинувачується у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

При призначенні додаткової міри покарання суд бере до уваги, що в поставі об`єднаної палати від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23) Касаційний кримінальний суд Верховного Суду зазначив, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винною за ст. 286-1 КК України, незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення посвідчення на право керування транспортними засобами, оскільки попереджувальна мета додаткового покарання в такому разі набуває особливого значення.

Вирішуючи питання цивільних позовів потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є доньками загиблої та ОСОБА_6 , який є чоловіком загиблої про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає наступне. Дані вимоги позивачів мотивовані тим, що наслідки кримінального правопорушення, вчиненого Відповідачем, постали для них як суттєво травмуючи, Їх життя пронизано горем і складними емоційними та практичними змінами, страждання перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності. Ці емоційні страждання проявляються фізично, викликаючи виснаження, зміни в апетиті та порушення сну. Сильний біль та туга за мамою та дружиною завдає і буде завдавати душевних та психологічних страждань. Ця втрата є безповоротною.

Суд враховує, що наведені обставини в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою, а також враховує положення ст. ст. 12, 76, 81 ЦПК України, ст. ст. 1167, 1168, 1177 ЦК України.

Суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якими розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (Постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі №607/4341/20).

Відповідно до пункту 9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З урахуванням викладеного, виходячи з приписів статей 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, враховуючи всі обставини справи, характер завданої моральної шкоди, ступінь та обсяг моральних переживань потерпілої та їх тривалість, наявність причинного зв`язку між вчиненим і моральною шкодою, яка настала, роль і ступінь участі обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів та стягнення з ОСОБА_8 на користь кожного з них моральної шкоди у сумі 600 000 гривень. Приймаючи дане рішення, суд також враховує те, що відповідачем позовні вимоги повністю.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 14 262 грн. 40 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Підстав для зміни до набрання вироком законної сили обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання

у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 обраховувати з моменту його фактичного затримання з 17.08.2025.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.08.2025 з розрахунку день за день.

Відповідно до ч.3 ст. 55 КК України строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_8 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

-мотоцикл «ММВЗ-3112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник якого не встановлений, передати на потреби Збройних Сил України, скасувавши накладений на нього арешт ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 серпня 2025 року;

-капці потерпілої, капці водія, два фрагменти скла переднього повторювача поворотів мотоциклу та дві палиці для ходи потерпілої знищити;

-карту пам`яті «mikro sd» об`ємом 16 GB з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 та DVD+R диск з трьома відеозаписами з боді-камер поліцейських зберігати у матеріалах досудового розслідування.

Стягнути із ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави понесені процесуальні витрати у загальній сумі 14 262 гривень 40 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_11 600 000 (шістсот тисяч) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 600 000 (шістсот тисяч) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 600 000 (шістсот тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя