Справа № 457/1872/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/860/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 22 серпня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 119 КК України до чотирьох років обмеження волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 03 червня 2024 року.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, відповідно до обвинувального акта у ОСОБА_7 в період часу з 23:00 год. 02 червня 2024 року по 01:00 год. 03 червня 2024 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, за місцем свого фактичного проживання АДРЕСА_1 , утворився словесний конфлікт із ОСОБА_10 , під час якого у нього виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 . Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_7 переслідуючи мотив, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті людини, діючи умисно, наніс ОСОБА_10 численні удари кулаками рук та ногами в різні анатомічні ділянки тіла, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа; поверхневої забійної рани в ділянці правої брови; синці в ділянках обох очниць, на лівій щоці, на спинці носа, на передній поверхні шиї справа в проекції щитоподібного хряща, на лівій боковій поверхні шиї, на слизових оболонках верхньої губи по середній лінії та нижньої губи справа, на передній поверхні грудної клітки в лівій підключичній ділянці із переходом на ділянку плечового суглобу, в ділянці третього ребра справа, п`ятого ребра зліва, в ділянці реберної дуги; в ділянках обох плечей, правого плечового суглобу, в правій здухвинній ділянці, в ділянках правого колінного суглобу, правої китиці; садна в ділянках обох колінних суглобів; синець з поверхневим осадненням в лівій завушній ділянці - мають ознаки легкого ступеня; закритої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів другого-десятого ребра справа, третього-десятого ребра зліва з ушкодженням пристінкової плеври, крововиливами в тканину обох легень, крововиливу в лівий купол діафрагми, з накопиченням крові в обох плевральних порожнинах; закритої травми органів шиї з ушкодженням верхніх ріжків щитоподібного хряща та лівого ріжка під`язикової кістки, з крововиливами в навколишні тканини - мають ознаки тяжкого ступеня, які призвели до розвитку важкого травматичного шоку та смерті ОСОБА_10 .

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання особі засудженого та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, тобто з підстав, визначених п.п.2, 4 ч.1 ст. 409, п.1 ч.1 ст. 413 КПК України, та як наслідок - безпідставної перекваліфікації судом діяння обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України. ?

Зазначає, що висновок суду про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України не підтверджується дослідженими доказами, натомість в діянні обвинуваченого наявні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.

Вважає, що суд в порушення вимог ч.1 ст. 91 КПК України, не сформулював обвинувачення, яке встановив та визнав доведеним за ч.1 ст. 119 КК України.

Акцентує, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №127 від 01 липня 2024 року, на тілі потерпілого ОСОБА_10 виявлено не менше вісімнадцяти окремих травматичних ушкоджень, серед яких численні переломи ребер та пошкодження гортані, що спричинили смерть від травматичного шоку. На переконання прокурора, така кількість і характер ушкоджень, їх локалізація у життєво важливих зонах тіла грудній клітці, шиї безумовно свідчать про наявність прямого умислу на заподіяння смерті потерпілому.

Наголошує, що під час оцінки доказів, суд проігнорував, що після того, як потерпілий упав і фактично втратив можливість чинити будь-який опір, обвинувачений ОСОБА_7 продовжував наносити удари ногами по тулубу, що підтверджується експертним висновком і показаннями свідків. Такі дії є цілеспрямованими та узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 4 червня 2020 року у справі №221/6129/17, де зазначено, що повторні удари у життєво важливі органи свідчать про умисел на позбавлення життя.

Крім цього зазначає, що твердження суду про нібито виклик обвинуваченим служби «103» після події не знайшло об`єктивного підтвердження. Зокрема, матеріали тимчасового доступу до інформації оператора мобільного зв`язку не містять даних про такі дзвінки, а ухвала суду про надання відповідної інформації стороною захисту виконана не була.

Вважає, що покликання суду на аудіозапис, у якому потерпілий раніше висловлював намір позбавити життя ОСОБА_7 є надуманим і таким, що не має реального доказового значення. За матеріалами провадження не встановлено, щоб під час самої події потерпілий чинив будь-які насильницькі дії чи висловлював загрози. Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що до інциденту між чоловіками не було конфліктів, а ОСОБА_10 не поводився агресивно.

Наголошує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необережну форму вини обвинуваченого ОСОБА_7 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність і не дав належної оцінки доказам, які свідчать про умисний характер дій обвинуваченого.

Просить скасувати вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 22 серпня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, і призначити покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави 6058,24 грн. процесуальних витрат пов`язаних із проведенням на досудовому слідстві судової експертизи.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу.

Письмові докази залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

На апеляційну скаргу сторони обвинувачення потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 подали заперечення, в яких просять вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 22 серпня 2025 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судове рішення ухвалюється Іменем України, завдяки чому воно сприймається як воля держави, а вирок, зокрема, визнається засудженим як правова оцінка державою його діяння.

П.2 ч.3 ст. 374 КПК України містить вимоги до мотивувальної частини вироку у разі визнання особи винуватою, а саме в такій необхідно зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Наведене узгоджується з положеннями п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2016 року №5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, що є кримінально-правововою нормою кваліфікації злочинних дій.

Опис злочинного діяння повинен відображати всі юридично-значимі обставини, які б дозволили зробити певний висновок про те, як саме і які конкретно дії (бездіяльність) були здійснені обвинуваченим.

Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна починатися з викладу обвинувачення, яке визнано судом доведеним. Без цього не може бути зрозумілим подальший зміст вироку, який являє собою оцінку судом як самого обвинувачення, так і покладених в його основу доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 і фабула дослівно наведена судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку як та, що відображає встановлені в ході судового розгляду обставини справи згідно обвинувального акта.

Разом з тим, за змістом вироку, місцевим судом встановлено недоведеність умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на спричинення смерті потерпілого і перекваліфіковано дії обвинуваченого та визнано ОСОБА_7 винним за ч.1 ст. 119 КК України, тобто за вбивство потерпілого ОСОБА_10 , вчинене через необережність, однак, у вироку не викладено обвинувачення, яке визнано судом першої інстанції доведеним, а лише наведено обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування згідно з обвинувальним актом, що на переконання колегії суддів, унеможливлює розуміння того, які ж обставини були встановлені судом за результатами розгляду кримінального провадження, оскільки суб`єктивна сторона вищезазначених злочинів є основним елементом їх розмежування, при цьому, зміст і спрямованість протиправного діяння та форма вини мають бути чітко визначеними, однак в даному конкретному випадку такі критерії є суперечливими, що є неприпустимим при ухваленні судового рішення.

Таким чином, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не відповідає диспозиції норми кримінального закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, визначене ч.1 ст. 119 КК України, за яке засуджено обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, на думку колегії суддів, вищезазначене порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним і ставить під сумнів законність та обґрунтованість вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно із п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ч.1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з наведеного, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, колегія суддів не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді, суду першої інстанції необхідно усунути зазначене порушення кримінального процесуального закону, дослідити доводи апеляційної скарги прокурора і постановити законне, обґрунтоване та належним чином мотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 22 серпня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без зміни до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж на 60 днів, тобто по 22 січня 2026 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4