Справа № 742/5492/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/31/26
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

15 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції з прокурором з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, не працюючого, не одруженого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 березня 2026 року, з визначенням розміру застави в сумі 133 120 гривень та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, способу вчинення злочину та початкової стадії досудового розслідування, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Як альтернативний вид запобіжного заходу слідчий суддя визначив розмір застави, вказавши на те, що саме така сума в разі її внесення буде здатна забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну, необґрунтовану та необ`єктивну, постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного ОСОБА_7 інший більш м`який запобіжний захід, який не буде пов`язаний із триманням під вартою.

Аргументує тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 надав вичерпні пояснення у справі, повністю визнав себе винним, чим активно сприяв у здійсненні досудового розслідування за фактом умисного знищення чужого майна, шляхом підпалу.

Вказує на те, що на даний час не існують жодні, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, ризики, адже досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, проведено експертизу, всі свідки у провадженні допитані.

Так, ОСОБА_7 не мав наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки має постійне місце проживання, не одноразово та постійно з`являвся на виклики до слідчого, приймав участь в процесуальних діях, дав вичерпні пояснення.

Крім того, його підзахисний не має намірів та можливостей знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчим вилучені та приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Також, ОСОБА_7 не має намірів, можливостей та сенсу незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста, оскільки слідство вже допитало свідків, яким відомі обставини, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Отже, відсутні підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Наголошує на тому, що через тримання під вартою ОСОБА_7 обмежений у своїх правах та свободах, що є порушенням принципу поваги до свобод особистості.

Слідчим у даному кримінальному провадженні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Звертає увагу на те, що при вирішенні питання про обрання його підзахисному запобіжного заходу, слідчий суддя не взяв до уваги стан здоров`я ОСОБА_7 , який хворіє на тяжке захворювання печінки, тому факт тримання його в слідчому ізоляторі може призвести до критичних наслідків.

Заслухавши доповідача,прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вказуючи, що по відношенню до ОСОБА_7 у Соломянському районному суді м. Києва перебуває на розгляді обвинувальний акт за фактом навмисного підпалу автомобіля BMW, 07 січня 2026 року підозрюваний вийшов під заставу і не перебуває під вартою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження слідчим відділом Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000798 від 25 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.10 год. 24.09.2025 вирішили умисно пошкодити чуже майно, шляхом підпалу, що належить на праві власності ОСОБА_10 , та перебуває в користуванні сім`ї пенсіонерів ОСОБА_11 та їх онука ОСОБА_12 , а саме квартиру АДРЕСА_2 , тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

ОСОБА_7 та ОСОБА_9 узгодили злочинний план та методи його реалізації, які виразились у першочерговій необхідності підготування та відшукання легкозаймистої паливно-мастильної речовини, необхідної для досягнення мети, після чого діючи у якості співвиконавців перейшли до реалізації злочинного умислу.

ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , згідно з розробленим планом та відведеним їм ролям, знайшли у невстановленому досудовим розслідуванням місці пусту пластикову ємність та залишки шини, після чого направились у невстановлене досудовим розслідуванням місце, де за невстановлених слідством обставин придбали паливо, яким наповнили вищевказану ємність.

У подальшому, 24.09.2025, близько 21 години 10 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне пошкодження чужого майна, використовуючи автомобіль марки Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_1 , прибули за адресою розташування п`ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 залишився біля автомобіля неподалік місця події з метою спостереження за обстановкою. В свою чергу ОСОБА_7 виконуючи свою роль, піднявся на 4 поверх даного будинку до квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_10 , де згідно з розробленим планом, реалізуючи свій злочинний умисел, свідомо виконав дії, спрямовані на спричинення пожежі шляхом застосування джерела вогню до певних об`єктів, а саме за допомогою побутової запальнички, залишків автомобільних шин та пляшки із зміненим дистилятним нафтопродуктом, який останній заздалегідь взяв із собою з метою вчинення злочину, діючи з прямим умислом, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою запальнички шляхом піднесення відкритого вогню до заздалегідь підготовлених автомобільних шин, що були оброблені зміненим дистилятним нафтопродуктом, підпалив та кинув до дверей квартири АДРЕСА_4 , від чого розпочалася пожежа, яка поширилась на всю поверхню дверей квартири будинку. В результаті чого пошкодили вхідні двері до квартири, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 , чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як пожежу ліквідував потерпілий ОСОБА_10 ..

31 грудня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваній особі запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого, умисного кримінального правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя та здоров`я не тільки для об`єкта посягання, але й для інших мешканців багатоквартирного будинку, за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, ухилитися від явки до слідчого, слідчого судді, прокурора або суду з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Той факт, що досудове розслідування на завершальний стадії, а не завершене, як безпідставно вказує захисник, проведені експертизи та допитані свідки, а ОСОБА_7 визнав свою винуватість, не свідчать про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які заявила сторона обвинувачення.

Наявність фактичного місця проживання не гарантує належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не вказує на міцність його соціальних зв`язків, з урахуванням того, що ОСОБА_7 є особою працездатного віку, однак не працює, іншою суспільно корисною працею не займається, даних про наявність у нього законного джерела прибутку стороною захисту не надано, в той час, як стороною обвинувачення надані відомості про те, будучи мешканцем іншої області ОСОБА_7 підозрюється у вчинені злочину на території Чернігівської області, при цьому за попередньою змовою з іншою особою, та суспільно небезпечним способом, чітко усвідомлюючи, що вогнем може бути пошкоджене не тільки майно потерпілих, а й буде поставлено під загрозу здоров`я та життя родини потерпілих та інших мешканців багатоквартирного будинку, при тому, що підозрюваний не одружений, дітей та утриманців не має, як і не має міцних соціальних зв`язків, що в сукупності значно підвищує ризик його можливого ухилення від органу досудового розслідування та суду, адже підозрюваний може залишити не тільки місце проживання, а й межі області та країни, вчинити інше кримінальне правопорушення, адже у районному суді м. Києва розглядається кримінальне провадження про звинувачення його у навмисному підпалі чужого автомобіля, за злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України.

Ризик незаконно впливати на свідків обґрунтовується тим, що підозрюваний обізнаний про їх місце проживання та може вжити заходів щодо зміни ними своїх показань на свою користь ,з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Більш того, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, як помилково вважає захисник, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом, оскільки надані свідками показання під час досудового розслідування до уваги, при постановленні у справі остаточного судового рішення, не приймаються.

Доведеним, на думку колегії суддів є ризик перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі й шляхом створення штучних доказів, підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, узгодження позицій з іншим учасником кримінального провадження.

Твердження захисника про неможливість знищення, приховування або спотворення доказів у провадженні з тих підстав, що досудове розслідування завершене та всі докази зібрані, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки досудове розслідування не завершене, збір доказів триває і наразі невідомо чи всі докази відшукані, зібрані та зафіксовані в рамках досудового розслідування з метою їх подальшого використання для доведення винуватості підозрюваних, в тому числі й ОСОБА_7 ..

Критикуючи зміст клопотання слідчого та ухвали слідчого судді з вказівкою на відсутність доказів неможливості застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, стороною захисту не наведено тих об`єктивних підстав, які б давали бодай можливість розглянути питання про обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, як про це йдеться в апеляційній скарзі, тим більше, що досудове розслідування триває, що викликає необхідність у застосування до підозрюваного саме такого найсуворішого із визначених законодавцем видів запобіжних заходів.

При цьому, доказів на підтвердження своїх тверджень захисником до апеляційної скарги не долучено.

Той факт, що підозрюваний страждає на тяжке захворювання печінки не є підставою для розгляду питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, як про це вказує захисник, і тим більше, вказана хвороба не поставить під загрозу життя підозрюваного, оскільки в умовах слідчого ізолятору, у разі необхідності, йому може бути надана кваліфікована медична допомога,а у разі погіршення стану здоров`я така допомога може бути надана медичними закладами міста.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_7 , зважаючи на свій вік та дані щодо його особи, дотримуватиметься належної процесуальної поведінки, оскільки встановлені обставини та дані про його особу свідчать про реальність ризиків, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Усі наведені захисником твердження були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_7 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно встановлені та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Більше того, судом прийнято рішення про визначення суми застави, що свідчить про дослідження слідчим суддею питанням про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, який з урахуванням усіх обставин провадження гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та дотримання ним належної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що такий розмір застави буде помірним для підозрюваного та достатнім для запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час призначення справи до розгляду 08 січня 2026 року було з`ясовано, що підозрюваний ОСОБА_7 07 січня 2026 року вийшов під заставу, відповідно повідомлення про проведення судового засідання судом апеляційної інстанції йому направлялося за місцем проживання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16