Справа № 346/5119/25
Провадження № 1-кп/346/725/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000190 від 04.03.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рогатин Івано-Франківської області, українця, громадянина України, неодруженого, з базовою середньою освітою, проходить військову службу за контрактом на посаді стрільця штурмового спеціалізованого відділення штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти «Шквал» військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22.11.2021 Рогатинським районний судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.296КК України до штрафу 17000 грн., 15.02.2022 штраф замінено на 240 годин громадських робіт , відомості про відбуття відсутні,

-15.08.2023 Рогатинським районний судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст.296, ч.2 ст.389, ч.1,4 ст.70 КК України до 5 місяців 10 днів арешту,

-29.09.2023 Рогатинським районний судом Івано-Франківської області за ч.2 ст.125, ч.4 ст.70 КК України до 5 місяців10 днів арешту,

-31.10.2023 Рогатинським районний судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.296, ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, 29.05.2024 звільнився умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом (ст.81-1 КК) на 1 рік 3 місяці 22 дня.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом з 08.06.2024 року на посаді стрільця штурмового спеціалізованого відділення штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2024 року, який діє і понині, 16.12.2024 близько 08 години 00 хвилин без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно без поважних причин перебував поза її розташуванням до серпня 2025 року.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав суду показання по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не суперечать їм. Зазначив, що проходив військову службу за контрактом з 08.06.2024 року в військовій частині НОМЕР_1 , спочатку в АДРЕСА_3 , а після ротації в АДРЕСА_2 . Йому не сподобалося, що старшина відібрав у нього, документи (військовий квиток та форму 100) та зачинив у кімнаті. Тому приблизно 14-15 грудня 2024 року він із товаришем, прізвище якого він не пам`ятає, вирішив самовільно залишити військову частину та поїхати до дому до сім`ї в с.Підгороддя. 16.12.2024 зранку, близько 8 години, поки їх ніхто не бачив, вони вийшли за територію військової частини, він поїхав в АДРЕСА_1 , та декілька місяців знаходився за місцем свого проживання. Про залишення військової частини нікому із командування не повідомляв ані в день залишення військової частини, ані пізніше. В серпні 2025 с.Підгороддя на вулиці був зупинений працівниками поліції, яким повідомив, що перебуває в СЗЧ. Після цього його було доставлено до ДБР та розпочато досудове розслідування. Розкаюється у вчиненому, бажає продовжити військову службу. На досудовому слідстві одразу давав визнавальні покази та сприяв слідству.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини та мотиви, за яких вчинено злочин, кількість епізодів злочинної діяльності.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, під час відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком був звільнений умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом, але через шість місяців після звільнення та укладення контракту вчинив даний злочин (самовільно залишив військову частину), суд враховує його вік та задовільний стан здоров`я, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, визнання ним своєї вини, думку прокурора та думку сторони захисту щодо призначення мінімального строку покарання, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.3 ст.81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Зважаючи на те, що дане кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив 16.12.2024 року, після постановлення вироку Рогатинським районним судом Івано-Франківської області від 31.10.2023 за ч.3 ст.296, ч.4 ст.70 КК України, але до повного відбуття призначеного цим вироком покарання, оскільки ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.05.2024 був звільнений умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом (ст.81-1 КК) на строк 1 рік 3 місяці 22 дня, тобто в період умовно-дострокового строку, суд вважає, що остаточне покарання йому слід призначати за правилами, передбаченими ст.71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного цим вироком.

Щодо запобіжного заходу.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема з даних вимоги щодо судимості обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_4 був фактично затриманий СВ ТУ ДБР м.Львова в рамках даного кримінального провадження 16.08.2025 року

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.08.2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 14.10.2025 року, який в останнє ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2025 року продовжено до 21.12.2025 року. В судовому засіданні прокурор просив залишити обраний запобіжний захід до набрання вироком законної сили без змін.

Суд вважає, з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2023, та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 16.08.2025 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк тримання під вартою з 16.08.2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: ОСОБА_1