ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1451/22

Провадження № 11-кп/820/32/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, не працює, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, судимого: Ізяславським районним судом Хмельницької області 25 січня 2022 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

Відповідно до ч.1 ст.71, ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2022 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати ОСОБА_6 з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_6 26 липня 2022 року близько 12 год 00 хв у період дії воєнного стану в Україні, який був введений у дію відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІX від 24 лютого 2022 року та неодноразово був продовжений, перебуваючи в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, спрямованим на викрадення чужого майна, умисно, таємно, повторно викрав належні ОСОБА_8 гроші в сумі 9 000 грн 00 коп та 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26 липня 2022 року становило 7 313 грн 72 коп, які були в шкатулці у серванті в одній із кімнат будинку, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 16 313 грн 72 коп.

Крім того, ОСОБА_6 28 липня 2022 року близько 13 год 00 хв у період дії воєнного стану в Україні, перебуваючи в господарській споруді, розташованій на території господарства, що в АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, спрямованим на викрадення чужого майна, умисно, таємно, повторно викрав належну ОСОБА_9 бензопилу марки «РОСТЕХ» моделі «Professional» вартістю 1 000 грн 00 коп, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_9 на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив вирок Ізяславського районного суду від 30 травня 2023 року змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Уважав, що вирок суду першої інстанції є незаконним, бо призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.

Зазначав, що судом неповно було враховано всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме збіг тяжких сімейних обставин згідно з п.5 ч.1 ст.66 КК України.

На думку захисту, з урахуванням усіх пом`якшуючих обставин у місцевого суду були всі підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, однак подали клопотання про розгляд провадження у їх відсутність.

Згідно з вимогами КПК України участь обвинуваченого та його захисника у даному випадку не є обов`язковою, а тому колегія суддів відповідно до ч.4 ст.405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні майна потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму16 313 грн 72 коп., за обставин викладених у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 на день ухвалення вироку судом першої інстанції за цим епізодом правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, за ч.4 ст.185 КК України.

Законом України від 03.03.2022 року №2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 185, 186, 187, 189, 191 КК України, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до таких змін крадіжка, вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану кваліфікується за ч.4 ст.185 КК України, за що у санкції статті передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до вироку ОСОБА_6 вчинив цю крадіжку у липні 2022 року, тобто, уже в період дії воєнного стану.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати саме як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, є обґрунтованим.

Воднораз, на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції станом на 22 січня 2026 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 слід урахувати, що 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Згідно з новою редакцією ст.51 КУпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757 грн. Відповідальність за ч.2 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 575 грн до 3 028 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів (НМ) доходів громадян, що у 2024 році становило 3 028 грн.

Крадіжки за ч.4 ст.185 КК України обвинувачений вчинив у 2022 році.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1 240,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 , злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2022 році становив 2 481 грн (1240,5*2=2 481).

Згідно з обвинувального актом, сума викраденого ОСОБА_6 майна потерпілого ОСОБА_9 за епізодом від 28 липня 2022 року становить 1 000 грн.

Тому вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 підпадають під правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до положень ч.1 ст.479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.1-2 ч.2 ст.284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.1 або 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.1-2 ч.2 ст.284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Ураховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився та не надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується приписами п.1-2 ч.2 ст.284 та ч.3 ст.479-2 КПК України.

Відповідно до абз.5 ч.7 ст.284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 або п.1-2 ч.2 цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність згоди обвинуваченого ОСОБА_6 на закриття провадження, колегія суддів уважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції за епізодом від 28 липня 2022 та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Таке рішення суду апеляційної інстанції жодним чином не погіршує становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, згідно з ч.2, ч.3 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст.65 КК України та усталеної судової практики особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи та обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Розгляд справи в суді першої інстанції було проведено в спрощеному порядку, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні злочинів визнав повністю.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення немає, оскільки злочин ОСОБА_6 учинив в умовах воєнного стану та щодо особи похилого віку, не відшкодував завданої шкоди.

Відтак, апеляційні вимоги захисника не відповідають чинному законодавству та не встановлено підстав для пом`якшення покарання і в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, відтак, підстав для її задоволення немає.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість, є необґрунтованими.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

Заразом, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, його щире каяття, визнавши останню обставину пом`якшуючою покарання та наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Колегія суддів наголошує, що зменшення обсягу обвинувачення не спростовує систематичний характер протиправної діяльності ОСОБА_6 та вказує на підвищену суспільну небезпечність останнього та обґрунтовує необхідність залишення покарання незмінним.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року залишити без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України за епізодом від 28 липня 2022 року на підставі п.1? ч.2 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, скасувавши вирок у цій частині.

Уважати засудженим ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України за епізодом 26 липня 2022 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч.1 ст.71, ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2022 року та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3