УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 456/2711/18

провадження № 51 - 3092 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 липня 2025 року,

встановив:

За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2023 року ОСОБА_4 засуджено: за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 353 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Керуючись ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком і покарання, призначеного відповідно до вироку Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року, з врахуванням п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання відповідно до вироку Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2010 року та за сукупністю вироків, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року скасовано вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 353 КК.

Звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 353 КК на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Також вирок місцевого суду змінено, виключено з резолютивної частини вироку покликання на ч. 1 т. 70 КК.

Визнано вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року, з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання згідно з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2010 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В решті вирок суду залишено без зміни.

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року частково задоволено заяву адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про перегляд вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2023 року за нововиявленими обставинами.

Вирок Стрийського районного суду Львівської області від 27 березня 2023 року відносно ОСОБА_4 скасовано в частині призначеного покарання.

Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2010 року та за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_4 призначено у виді позбавлення волі строком на 2 роки 8 місяців. В іншій частині вирок суду залишено без зміни.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 липня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.

Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд скасовуючи вирок в частині призначення покарання вийшов за межі наданих КПК повноважень, а також судом порушено право засудженого щодо роз`яснення права закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК. Зазначає, що у недотримання положень ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги сторони захисту та не навів мотивів, з яких вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК, нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Зі змісту ст. 459 КПК, яка містить вичерпний перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Нововиявленими обставинами є лише ті фактичні дані, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Тобто, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами необхідно, щоб такі обставини впливали на юридичну оцінку фактів, на підставі якої ухвалено оскаржуване рішення.

Як убачається із копій оскаржуваних судових рішень, захисник ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції, в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про перегляд вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2023 року за нововиявленими обставинами .

Місцевим судом частково задоволено заяву захисника та скасовано вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2023 року в частині призначеного покарання.

Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_4 покарання, за ч. 2 ст. 190 КК, у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Згідно ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2010 року та за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_4 призначено у виді позбавлення волі строком на 2 роки 8 місяців.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , доводи котрої є аналогічними касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 , дійшов обґрунтованого висновку, що задовольняючи частково вимоги захисника суд першої інстанції детально описав рух всіх покарань за вироками, якими було засуджено ОСОБА_4 , з врахуванням ухвали, якими дані вироки були залишені без змін чи скасовані з різних підстав.

Доводи засудженого, що до нього має бути застосовано вимоги ст. 49 КК та він має бути звільнений від відбування покарання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду апеляційної скарги.

Як зазначено апеляційним судом, перевіряючи вищезазначені доводи суд зазначив, що засуджений не відбув покарання за вчинені злочини.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24.06.2010 року було засуджено ОСОБА_4 , за ч. 4 ст. 187 КК до 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. У подальшому ОСОБА_4 був звільнений 31.12.2015 року з ВК №48 умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 2 роки 3 місяці 3 дні.

На час вчинення злочинів з 18 жовтня 2017 року 13 листопада 2017 року, згідно ст. 89 КК судимість не погашена відповідно до ч. 4 ст. 81 ККУ (03 квітня 2018 року)

ОСОБА_4 , під час досудового розслідування, було оголошено у розшук і зупинено провадження з 14 травня 2018 року по 04 червня 2018 року (18 днів)

У подальшому до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року на строк до 02 серпня 2018 року (справа № 456/3916/17).

Під час судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту ухвалою суду від 01 серпня 2018 року на строк до 29 вересня 2018 року (№ 456/2711/18), а з 27 вересня 2018 року нічний домашній арешт ухвала суду від 26 вересня 2018 року (№ 456/2711/18), цілодобовий домашній арешт тривав з 04 червня 2018 року по 26 вересень 2018 року.

Злочин за ч. 4 ст. 187 КК є тяжким і у відповідності до п. 9 ст. 49 КК - строк погашення судимості 8 років з дня відбуття покарання, за ч. 3 ст. 90 КК строк погашення УДО з дня дострокового звільнення з 31 грудня 2015 року 8 років - по 31 грудня 2023 року.

Вироком Кам`янко-Бузького районного суду від 16 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено, за ч. 2 ст. 190 КК, до штрафу у розмірі 850 грн, який сплачено відповідно до квитанції 20 липня 2018 року злочин вчинений до жовтня 2017 року.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року ОСОБА_4 засуджено, за ч. 2 ст. 345 КК (злочин вчинено 01 жовтня 2019 року), до 1 року обмеження волі, який набрав законної сили 16 березня 2023 року згідно ухвали Львівського апеляційного суду про залишення вироку без змін.

Вирок за ч. 2 ст. 345 КК перервав строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст. ст. 190, 353 КК 5 років з дня вчинення (18 жовтня 2017 року 13 листопада 2017 року 18 жовтня 2022 року 13 листопада 2022 року + 18 днів кінцева дата 01 грудня 2022 року), відповідно до ч. 3 ст. 49 КК, обчислення строку погашення необхідно рахувати з дати вчинення злочину, а саме з 01 жовтня 2019 року. З огляду на зазначене апеляційний суд зробив висновок, що засуджений ОСОБА_4 не відбув покарання за вчинені злочини.

Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи сторони захисту та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 липня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3