Провадження № 1-кс/643/6296/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » адвоката ОСОБА_3 на постанову начальника відділення СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 18.01.2022 про закриття кримінального провадження № 0006118 від 13.11.2019,

ВСТАНОВИВ:

Слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » адвоката ОСОБА_3 , в якій він просить:

скасувати постанову начальника відділення СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 від 18.01.2022 про закриття кримінального провадження № 0006118 від 13.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України;

зобов`язати уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 вжити заходів щодо повного та всебічного дослідження зібраних доказів з приведенням їх аналізу в процесуальному рішенні за результатами досудового розслідування з урахуванням наданих доводів.

Скарга обґрунтована тим, що до Московського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява від директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа 18.06.2019 надала державному реєстратору ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , підроблену довідку №1906/131 на підставі якої зареєстровано право власності на нерухомий об`єкт, а саме на нежитлову будівлю «М1-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За даним фактом відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесені 13.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006118 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

Як зазначає слідчий в оскаржуваній постанові, в ході досудового розслідування встановити та підтвердити під час досудового розслідування складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_7 не виявилось можливим, ані за ч. 1 ст. 358, ані за ч. 3 ст. 190 КК України.

У зв`язку із цим, слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Зазначених вимог закону слідчим не виконано, під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження допущено ряд порушень чинного кримінального процесуального законодавства, зокрема, не вжито всіх передбачених Законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення, не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, які зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення, тому досудове розслідування проведене не повно, а висновок слідчого є передчасним з наступних причин.

По-перше, виходячи з наявної у заявника інформації відомо, що ОСОБА_7 вважає приміщення цокольного поверху №1-5, першого поверху №85, АДРЕСА_2 такими, що належать йому, та вважає ці приміщення такими, що відносяться до приміщень з літерою «М1-1» по проспекту Героїв Харкова (колишня назва Московський проспект) в м. Харкові.

ОСОБА_7 стверджував, що збудував дані приміщення в 2010 році, однак з технічного паспорту на приміщення літери « АДРЕСА_3 зазначено рік побудови приміщень 1991 рік.

Згідно з відомостями, отриманими з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.06.2019, власником нежитлової будівлі літ. «М1-1» загальною площею 445,8 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано ОСОБА_7 . Зазначена реєстрація проведена на підставі довідки №1906/131 від 13.06.2019 та технічного паспорту, виготовлених ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Вищевказаним обставинам слідчим не було надано оцінку, не перевірено відповідність даних документів вимогам законодавства, не встановлено їх справжність та коло осіб, причетних до їх виготовлення. Враховуючи той факт, що дані відомості були надані особисто ОСОБА_7 при здійсненні первинної реєстрації права власності та відповідно зазначена особа стала власником нерухомого майна на підставі підроблених документів, які за своєю правовою природою мають статус офіційних, оскільки пов`язані з виникненням прав на нерухоме майно, рішення закриття цього провадження прийнято з порушенням приписів Глави 2 КПК.

В подальшому з метою укриття зазначених фактів ОСОБА_8 подано декларацію про реконструкцію зазначеного вище об`єкта нерухомості, яка згідно відомостей державного реєстру нерухомого майна за станом на 31.10.2019 року зареєстрована як підстава для виникнення за ним права власності. З Єдиного реєстру декларацій про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що вищевказана декларація стосується об`єкта під назвою «реконструкція будівлі ресторану (нежитлова будівля літ. "М1-1") без зміни зовнішніх геометричних розмірів та функціонального призначення», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином відомості, зазначені у зареєстрованій у Реєстрі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії та номера ХК58 від 11.10.2019 року, поданою до ІНФОРМАЦІЯ_5 не відповідають дійсності, в зв`язку з чим сама декларація носить характер підробленого документу.

Однак, як вбачається з наявної технічної документації до моменту подання зазначеної декларації та довідки №1906/131 від 13.06.2019, виготовленої за підписом директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » будівля з літерою «М1-1» фактично не існувала. Вона не значилась у жодному з технічних паспортів об`єкта та не входила до складу будівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Отже, мова не могла йти про реконструкцію існуючої споруди фактично мала місце самочинна забудова з подальшою незаконною легалізацією через декларацію, оформлену на ім`я ОСОБА_7 .

Реєстрація за ОСОБА_7 права власності на об`єкт самочинного будівництва нежитлову будівлю літ. «М1-1» проведена з порушенням вимог статей 182, 331, 376 Цивільного кодексу України, статей 3, 9, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року. Крім того, використовуючи неправдиві відомості та підроблені документи на самочинну забудову ОСОБА_7 здійснено самовільне заняття земельної ділянки, що за кваліфікацією ст. 197 -1 КК України є злочином.

Крім того з метою здійснення такої державної реєстрації ОСОБА_7 зареєстрував на себе право власності на частину приміщень цокольного та першого поверхів, належних на праві власності фізичним та юридичним особам, стверджуючи, що вони належать йому та були збудовані у 2010 році. Водночас наявні технічні паспорти свідчать про існування зазначених будівель ще у 1991 році, а декларація про готовність об`єкта до експлуатації (серія ХК58 від 11.10.2019) оформлена після державної реєстрації права власності за ним, що вказує на здійснення самовільного будівництва будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці.

В подальшому ОСОБА_7 зареєструвавши за собою право власності на зазначену будівлю, діючи незаконно звернув у свою власність як самовільно збудоване нежитлове приміщення так і частину нежитлових приміщень, що на момент здійснення незаконних дій належали на праві власності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчим «було проведено огляд приміщень за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що приміщення які внесені до технічного паспорту літ. «М1-1» ідентичні з приміщеннями які вказані у технічному паспорті літери «А-4».»Проте слідчий не має необхідних спеціальних знань в сфері будівельно-технічної експертизи, щоб робити будь-які висновки у цій сфері, адже для встановлення обставин кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України слідчому було необхідно встановити чи входять нежитлові будівлі зареєстровані за ОСОБА_7 до складу нежитлових будівель, що належать ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що неможливо встановити без експерта, який має знання в області будівельно-технічної експертизи.

На підтвердження чи спростування зазначеного доводу слідчим необхідно було призначити та забезпечити проведення судової будівельно технічної експертизи, висновки якої повинні відповісти на питання, зокрема: - Чи виконані на об`єкті нежитлової будівлі літ. «М1-1» будь-які будівельні роботи після первісного будівництва?;- Чи можливо за технічними ознаками встановити, коли та ким виконані добудови конструкцій будівлі?;- Чи порушують добудовані конструкції права власників первісного об`єкта?

Крім того, в постанові про закриття кримінального провадження слідчий посилається на допити свідка ОСОБА_9 директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », юридичної особи, що видала довідку №1906/131 від 13.06.2019 та технічний паспорт на підставі яких за ОСОБА_7 виникло право власності на зазначені вище нежитлову будівлю.

При цьому допитаний ОСОБА_9 пояснює, що жодного відношення до виданої довідки він не має та йому нічого про неї не відомо, до господарської діяльності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » будь-якого відношення він не має. В свою чергу слідчий ігнорує подальше встановлення обставин за яких ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » було видано довідку 1906/131 від 13.06.2019 та технічний паспорт ОСОБА_7 .

Слідчий повинен ініціювати та організувати проведення слідчих дій направлених на встановлення кола осіб, що готували матеріали для видачі зазначеної довідки та з цією метою звернутись до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (на відстані 650 метрів від адміністративної будівлі ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області). Встановивши коло таких осіб допитати їх з приводу підготовки та видачі зазначених документів.

Окрім того, слідчий вказує, що в ході досудового розслідування ним було отримано тимчасовий доступ до речей та документів ІНФОРМАЦІЯ_7 з метою вилучення декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ХК58. Вивчивши документ було встановлено, що у вказаній декларації зазначено громадянина ОСОБА_10 інженером проекту реконструкції будівлі літ. «М1-1», а інженером з технічного нагляду реконструкції зазначеної будівлі був ОСОБА_11 .

В ході допиту вказаних вище свідків обидва пояснили, що будь-яких робіт для ОСОБА_7 щодо нежитлової будівлі «М1-1» вони не виконували, а інформація зазначена в декларації, щодо їх участі у цьому проекті не відповідає дійсності.

Маючи у своєму розпорядженні такі протиріччя слідчий ігнорує можливість провести одночасні допити за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в ході проведення яких слідчий мав би можливість усунути протиріччя у показаннях зазначених свідків.

Слідчий в винесеній ним постанові робить висновок про те, що факт внесення ОСОБА_7 або іншою невстановленою особою завідомо неправдивих відомостей щонайменше до декларації про початок робіт та декларації про закінчення робіт підтверджено.

Проте в подальшому за текстом оскаржуваної постанови слідчий посилається на позицію об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду при цьому не вказуючи конкретно в якій саме справі і цитує висновок про те, що декларація не є офіційним документом в розумінні примітки до статті 358 КК України.

Зробивши системний аналіз судової практики на вказану тему, можна зробити висновок, що слідчим невірно застосовано зазначену позицію, оскільки проаналізувавши викладену в постанові правову позицію Верховного суду можно прийти до висновку, що до реєстрації у встановленому законом порядку декларація про готовність об`єкта до експлуатації не має всіх ознак офіційного документа в розумінні статей 358 чи 366 КК України.

У нашому випадку ОСОБА_7 було здійснено реєстрацію зазначеної декларації на підставі якої державним реєстратором було прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 . Окрім того, зважаючи на фактичну відсутність технічного нагляду за проведенням реконструкції та будівництва не можна вважати, що виконання будівельних робіт ОСОБА_7 будь яким чином не порушило права власників будівельної конструкції первісного об`єкта.

Окрім того, звертаю увагу суду, на правову позицію Колегії суддів ККС у складі ВС у справі № 727/5768/18, відповідно до якої колегія суддів робить висновок, що: «Декларація про готовність об`єкта до експлуатації відповідає ознакам офіційного документа, оскільки посвідчує певні факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, зокрема, на підставі цього документа реєстратор приймає юридично значуще рішення приймати об`єкт будівництва в експлуатацію чи ні.»

При цьому заявник вважає, що підробка офіційного документа вчинена ОСОБА_7 є лише способом вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення шахрайства, що виразилось у придбанні права на майно шляхом обману, що завдало значної шкоди потерпілому, оскільки всі дії ОСОБА_7 , щодо підробки зазначених вище документів були здійснені з однією метою незаконного заволодіння, шляхом придбання права власності на нежитлову будівлю літ. «М1-1», яка є складовою частиною нежитлової будівлі літ. «А-4», що належить ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом обману.

Слідчий у своїй постанові приходить до висновку, що «жодних приміщень або їх частин з літ. А-4, що перебуває у власності (ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (ЗНВПИФ « ІНФОРМАЦІЯ_9 »), НПФ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » та ОСОБА_12 ) за адресою: АДРЕСА_1 , не відчужувалось та не вибувало». Проте слідчий не вказує на підставі яких доказів він зробив такі висновки, адже без проведення відповідних експертиз встановити це неможливо.

Окрім того, слідчий зазначає, що «зібраними в ході досудового розслідування доказами встановлено факт підробки документів, щодо реконструкції літ. «М1-1», що розташоване по АДРЕСА_1 , однак не встановлено кінцевої мети та наслідків вказаних дій.». При цьому слідчий не бере до уваги, що внаслідок саме зазначених дій ОСОБА_7 отримав у свою приватну власність нежитлову будівлю літ «М1-1» за зазначеною адресою, яка як зазначалось вище, є фактично складовою частиною будівлі літ. «А-4».

Зазначені будівлі не є окремими об`єктами, а є складовими всієї будівлі розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

В постанові слідчого про закриття кримінального провадження не обґрунтовано та не зазначено, на підставі яких проведених слідчих та процесуальних дій або наявних доказів у справі, він прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Отже, без проведення всього об`єму слідчих дій, які перераховані вище, не можна вважати, що слідчим були проведені усі можливі слідчі дії направлені на встановлення усіх обставини кримінального провадження та істини у справі.

10.11.2025 до суду надійшли матеріали кримінального провадження № 0006118 від 13.11.2019.

У судове засідання скаржник та інші учасники провадження не з`явилися.

Представник скаржника подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження, встановив таке.

Слідчим відділом Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0006118 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

18.01.2022 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0006118 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

Зі змісту резолютивної частини оскаржуваної постанови слідує, що кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Частиною 4 статті 38 КПК України передбачений обов`язок органу досудового розслідування застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Статтею 284 КПК України чітко визначені підстави для закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Згідно вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм КПК України, на слідчого суддю покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

У даному випадку, слідчому судді не надано жодних заперечень проти скарги та жодного доказу на підтвердження проведення СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області будь-яких інших слідчих дій в ході даного досудового розслідування, відтак слідчий суддя доходить висновку, що рішення слідчого від 18.01.2022 про закриття кримінального провадження прийняте передчасно.

Як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим у своїй заяві директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_5 та прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

В ході досудового розслідування слідчим не в повній мірі перевірено обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, не надано відповіді на поставлені потерпілим, як особою, що звернулась за захистом своїх прав, питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Під час досудового розслідування не вжито всіх вичерпних заходів, у тому числі щодо здійснення тимчасового доступу до речей, документів, а саме: документів (довідка № 1906/131, тощо), що стали підставою для набуття ОСОБА_7 права власності на майно, що заявник вважає своєю власністю, у тому числі від ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Крім цього, у спірній постанові зазначено, що зібраними в ході досудового розслідування встановлено факт підробки документів, щодо реконструкції літ «М1-1» за адресою АДРЕСА_1 , однак не встановлено кінцевої мети та наслідків від вказаних дій. Такий висновок прямо суперечить заяві про вчинення кримінального правопорушення та інтересам потерпілої сторони у цьому кримінальному провадження.

Отже, постанова слідчого про закриття кримінального провадження належним чином не вмотивована і не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Органом досудового розслідування не надано достатніх доказів та обґрунтувань на підтвердження законності винесеного рішення.

Слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії».

При новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі (розшукові) та/або інші процесуальні дії з приводу з`ясування обставин щодо наявності чи відсутності складів кримінальних правопорушень, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, в залежності від встановлених даних прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів.

Отже, враховуючи ту обставину, що слідчим суддею вжито всіх заходів для надання органу досудового розслідування можливості надати докази законності та обґрунтованості постанови про закриття кримінального провадження № 0006118 від 13.11.2019, слідчий суддя доходить висновку, що доводи особи, яка подала скаргу є обґрунтованими, а постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, оскільки є невмотивованою.

Керуючись ст. 91, 110, 284, 303 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » адвоката ОСОБА_3 на постанову начальника відділення СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 18.01.2022 про закриття кримінального провадження № 0006118 від 13.11.2019 задовольнити.

Постанову начальника відділення СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 18.01.2022 про закриття кримінального провадження № 0006118 від 13.11.2019 скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0006118 від 13.11.2019 повернути до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_13