Справа № 744/412/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/78/25
Категорія - - ч.5 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000066 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Гармащина, Ніжинського району, Чернігівської області, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та виправданий, у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Як зазначив у вироку місцевий суд, стороною обвинувачення ОСОБА_11 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, за таких обставин.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим військового стану», та ст. І Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України, у зв`язку з повномасштабним наступом військ російської федерації на України видано Указ «Про введення воєнного стану» № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим з 05 год 30 хв 24.02.2022 на всій території України почав діяти воєнний стан.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №470-ОС від 02.09.2021 штаб-сержанта ОСОБА_11 призначено на посаду інспектора 2 категорії - інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час проходження військової служби штаб-сержант ОСОБА_11 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, повинен свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту ЗСУ, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

28.02.2022 за наказом начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_13 , штаб-сержанта ОСОБА_11 переведено у тимчасове підпорядкування начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 капітана ОСОБА_14 .

Наказом начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_13 визначено, що особовий склад відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 », в тому числі штаб-сержант ОСОБА_11 , 21.03.2022 о 07:00 год повинні прибути у визначене місце служби, а саме на ділянку місцевості, що знаходиться поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

У свою чергу, військовослужбовець військової служби за контрактом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_6 штаб-сержант ОСОБА_11 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, 21.03.2022 о 07:00 год, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ), діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно без поважних причин на службу до місця служби, визначеного на ділянці місцевості що знаходиться поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

03.04.2022 штаб-сержант ОСОБА_11 самостійно прибув до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) 105; ІНФОРМАЦІЯ_6 , що тимчасово розташовувалося за адресою: АДРЕСА_3 , та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Так, військовослужбовець військової служби за контрактом інспектор 2 категорії - інструктор кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 штаб-сержант ОСОБА_11 внаслідок нез`явлення вчасно без поважних причин на службу до місця служби, визначеного на ділянці місцевості, що знаходиться поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби з 07:00 год 21.03.2022 до 02.04.2022 не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Виправдовуючи ОСОБА_11 , місцевий суд вказав, що органом досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_11 не з`явився вчасно на службу без поважних причин.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим за ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В обґрунтування скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції не провів належну оцінку усіх наявних доказів у їх сукупності та взаємозв`язку між собою. При дослідженні кожного з окремих доказів, судом прямо не зазначено висновки про те, що чи підтверджує чи не підтверджує такий доказ винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Рішення суду першої інстанції ґрунтується переважно на показаннях ОСОБА_11 . Проте показання обвинуваченого повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які повністю узгоджуються між собою та мають невідповідності лише з показаннями обвинуваченого. Проте, місцевий суд не взяв до уваги показання вказаних осіб. Також прокурор послався на безпідставність висновків суду про те, що стороною обвинувачення не були спростовані протиріччя щодо місця несення військової служби ОСОБА_11 , дати доведення ОСОБА_11 про необхідність виїзду з м. Семенівка. Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно вказав, що стороною обвинувачення не надано матеріали, на підставі яких внесено відомості до ЄРДР. Вказав, що місцевим судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильно тлумачено закон, який суперечить його точному змісту. Не погодився з висновком суду, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_11 без поважних причин не з`явився до м. Семенівка та м. Чернігова, у вказаний в обвинувальному акті період. Зазначив, що є безпідставним твердження місцевого суду про порушення права на захист, у зв`язку з ненаданням стороною обвинувачення процесуальних документів, що підтверджують факт ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування, оскільки сторона захисту не заявляла жодного клопотання чи скарги з даного приводу.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч.3 ст.370 КПК України, з урахуванням ст.94 КПК України).

Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» передбачено, що висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність в діянні ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, не визнав. Підтвердив свої показання, надані в суді першої інстанції, та пояснив, що 24.02.2022 він перебував у відрядженні на ділянці відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_8 », разом з іншими військовослужбовцями. Коли вранці розпочався обстріл, їм повідомили, що будуть виїжджати до м. Чернігова, дали вказівку зібрати речі та йти на дорогу, де їх підберуть. Він із ОСОБА_15 вирушили на автодорогу, але службові автомобілі, які проїжджали, не зупинялись. Тому вони почали рухатись пішки в напрямку с. Хоробичі, куди поїхали службові автомобілі. Пройшли декілька кілометрів, їх наздогнали цивільні автомобілі, які зупинились і забрали їх. Доїхали до с. Хоробичі, по дорозі їх зупинили цивільні, повідомили що кругом ворожа техніка. Він із ОСОБА_19 зайшли до людей у селі, де перевдягнулися у цивільний одяг, знайшли будинок і залишились там на два дні. Їм вдалось поспілкуватись із начальником кінологічної служби ОСОБА_16 , який порекомендував залишити службових собак у селі, сховати зброю та рухатись у напрямку м. Семенівка, тому що дістатися до м. Чернігова вже не було можливості. Зброю замотали в пакети, і закопали у людей на городі, ОСОБА_15 закопав і документи. ОСОБА_15 зв`язався із знайомими, які служили, розпитав як добратись до м. Городні, у них переночували, потім пішли в сторону м. Семенівка. Дійшли до м. Сновськ, потім на автомобілі їх довезли до м. Корюківка. Був вечір, вони переночували у когось із близьких ОСОБА_15 , потім пішли до м. Семенівка. Йшли обхідними дорогами, бо по дорозі були військовослужбовці РФ, потім їх підібрали цивільні на автомобілі, доїхали до м. Семенівка. Він переночував у ОСОБА_15 , та вирішив йти у с. Леонівку, де служив і де проживала його сім`я. Звідти зв`язувався із ОСОБА_15 , із прикордонниками із впс «Леонівка». Від ОСОБА_20 дізнався, що у м. Семенівка залишились прикордонники із впс «Миколаївка». Потім зателефонував ОСОБА_15 , сказав щоб збирав речі, їм зателефонують, коли будуть евакуюватись із м. Семенівка. Про те, що вони виїхали, дізнався ввечері у той самий день. Йому зателефонував ОСОБА_18 , запитав чому він не виїхав. ОСОБА_11 повідомив, що буде намагатися добратись до м. Чернігова своїми силами. Через деякий час виявилась можливість придбати бензин, він своїм транспортом доїхав до смт. Березна, волонтери підвезли його до р. Десна, де на човні переправили на другий берег. Разом із ще одним чоловіком добрались до найближчої траси, зупинили попутну машину, яка довезла до якогось села, звідти пішки добрались до пішохідного мосту у м. Чернігові. Звідти ОСОБА_17 , та ще два прикордонники забрали його на автомобілі та довезли до місця служби. Наступного дня його викликав начальник впс «Семенівка» ОСОБА_13 , якому він пояснив чому не виконав вказівку. Далі він продовжив службу до травня 2022 року. Як війська РФ відступили, вони повернулись у м. Семенівку. Потім поїхали по зброю, забрав свою зброю та ОСОБА_21 , і документи останнього. Пізніше на своєму власному автомобілі забрав службову собаку та відвіз у с. Леонівку. Про те, що його відсторонили від служби, не знав, два місяці працював у робочій групі, дізнався лише коли йому вдруге не виплатили заробітну плату. Наполягав на тому, що не відмовлявся прибути на службу, як тільки виявилась можливість, він відразу почав добиратись до м. Чернігова та приступив до виконання завдань.

Частиною 2 ст.1 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Так, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч.1 ст.17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio proreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності та допустимості, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вони не доводять поза розумним сумнівом, що в діянні ОСОБА_11 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Так, стороною обвинувачення у вину ОСОБА_11 ставиться те, що військовослужбовець військової служби за контрактом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 штаб-сержант ОСОБА_11 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, 21.03.2022 о 07:00 год в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ), діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно без поважних причин на службу до місця служби, визначеного на ділянці місцевості що знаходиться поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив дії, що виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Так, кримінальна відповідальність за ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) настає за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.407 КК України, кримінальна відповідальність настає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно в частину не з`являється і перебуває поза її розташуванням понад установлений строк. У цьому випадку ухилення від несення обов`язків військової служби здійснюється шляхом бездіяльності.

Поважними причинами нез`явлення в строк на службу слід вважати такі об`єктивні фактори, що перешкоджають військовослужбовцю своєчасно з`явитися в частину (стихійне лихо, затримання органами влади, перерва в русі транспорту тощо). Питання про наявність поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку виходячи із обставин справи.

Тобто, нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової служби, а саме: не повертається із звільнення з частини, відрядження, відпуски або з лікування без поважних причин до частини або на службу в установлений строк, а початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців вважається закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою.

Прокурор, як на доказ винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , висновок службового розслідування, а також інші письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні місцевого суду та перевірені судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що станом на 24.02.2022 перебував на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 », до якого входило два відділення інспекторів прикордонної служби: впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та впс « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». Сержант ОСОБА_11 , який був інструктором кінологічної групи впс «Леонівка», станом на 24.02.2022 був у відрядженні, місце дислокації - « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Після вторгнення російських військ ОСОБА_13 отримав наказ евакуювати персонал, матеріальні засоби, зброю до управління НОМЕР_2 прикордонного загону. Відділення інспекторів «Леонівка» та відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » вибули до м. Чернігова. Відділення інспекторів «Миколаївка» у повному складі не змогли вивести, більша частина залишились у м. Семенівка з начальником відділення ОСОБА_14 . Йому відомо, що два військовослужбовці: ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , прибули із с. Деревини у пішому порядку до м. Семенівка. Через начальника кінологічного відділення ОСОБА_16 до ОСОБА_22 була доведена інформація про те, що він тимчасово підпорядковується начальнику відділення ОСОБА_14 . Усний наказ про тимчасове підпорядкування ОСОБА_22 було доведено ОСОБА_14 безпосередньо, та останньому доручено проінформувати особовий склад, що в найближчі два-три дні планується їх евакуація до м. Чернігова. Операція була спланована, визначені маршрути, транспортні засоби. ОСОБА_14 залишалось зібрати персонал, довести час та місце зустрічі, та вибути до м. Чернігова. Всі приїхали, крім ОСОБА_11 і ще двох прикордонників. У с. Леонівці тоді перебував лише ОСОБА_11 , відстань між м. Семенівкою та с. Леонівка десь 25-35 кілометрів. Відділення інспекторів «Миколаївка» прибуло до м. Чернігова у 20-х числах березня. На той час зв`язку із ОСОБА_11 не було. Через декілька днів, ще в період активних бойових дій, ОСОБА_11 зумів прибути до м. Чернігова. 3 квітня 2022 року ОСОБА_11 залишився у своєму підрозділі та продовжив нести службу. 06.04.2022 частину військовослужбовців повернули у м. Семенівку, в тому числі й ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що станом на 24.02.2022 перебував на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». 24.02.2022 року його підрозділ не зміг вийти до м. Чернігова з іншими підрозділами, залишився у м. Семенівка до особливого розпорядження. На початку березня йому подзвонив ОСОБА_13 сказав, що ОСОБА_15 із впс «Семенівка» і ОСОБА_11 з впс «Леонівка» прибули у

м. Семенівку, не змогли вийти до м. Чернігова. Він дав номер телефону ОСОБА_21 , сказав, що він старший, тримати з ними контакт, у разі виїзду забрати їх із собою. З перших чисел березня до 21.03.2022 ОСОБА_15 та ОСОБА_11 були у його підпорядкуванні. Він зателефонував ОСОБА_15 , повідомив, що надійшла вказівка від ОСОБА_13 , щоб він та ОСОБА_11 були на зв`язку, були готові по команді виходу на м. Чернігів. Неодноразово телефонував ОСОБА_15 , дізнавався чи все у них у порядку. 19.03.2022 проводилися попередні збори, так як вже почала з`являтися інформація, що вони будуть вибувати, але ще не було відомо куди, були чутки що на м. Чернігів, або на м. Суми. На цих зборах він сказав щоб готувалися, зібрали речі, на днях будуть вибувати. 20.03.2022 зібрав збори старших, де був присутній ОСОБА_15 , довів йому що 21.03.2022, о 7:00 год, виїжджають на м. Чернігів. На зборах були від 25 до 30 чоловік. Хто не був на зборах, у телефонному режимі доводив його заступник, він доручив ОСОБА_15 , щоб той повідомив ОСОБА_11 21.03.2022 зібралися у визначеному місці та час, не прибули два військовослужбовці, у тому числі ОСОБА_11 . Він запитав у ОСОБА_15 , чи доповів той ОСОБА_11 , куди прибути, він сказав, що повідомив. Доручив ОСОБА_15 зателефонувати ОСОБА_11 та другому військовослужбовцю, обидва були поза зоною. Чекали 15-20 хвилин і поїхали, тому що було скупчення військовослужбовців, не хотів наражати всіх на небезпеку. По приїзду у м. Чернігів підполковник ОСОБА_13 запитав, хто не прибув, він доповів. Більшість військовослужбовців перебували в селах Семенівського району. Всюди було небезпечно, навколо були російські війська. Був наказ усім вийти на м. Чернігів, інших варіантів не було. ОСОБА_11 повинен був виконати наказ, він повинен був знайти можливість приїхати, знайти транспорт.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_17 показав, що проходив службу на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де служив ОСОБА_11 . Станом на 24.02.2022 ОСОБА_11 був у відрядженні у складі зведеного загону до впс « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». На той час він із військовослужбовцями вже були у м. Чернігові. Йому було відомо, що ОСОБА_23 пішки добрався до м. Семенівки. Він був підпорядкований ОСОБА_14 , який був начальником впс «Миколаївка» та перебував у м. Семенівка. До міста Чернігова ОСОБА_11 прибув самостійно. Те, що він добрався у пішому порядку, дізнався від його товариша ОСОБА_24 . Скільки по часу він йшов не відомо, точно довго.

Свідок ОСОБА_25 в апеляційному суді показав, що станом на 24.02.2022 перебував на посаді помічника коменданта - начальника кінологічного забезпечення відділу, місце служби - впс «Семенівка». На момент повномасштабного вторгнення військовослужбовці ОСОБА_20 та ОСОБА_26 перебували у відрядженні у с. Деревини. До відрядження ОСОБА_11 проходив службу у впс «Леонівка». Йому відомо, що 24.02.2022, коли із с. Деревини виходили військовослужбовці, ОСОБА_20 та ОСОБА_11 не підібрали автомобілі, вони у пішому порядку висувалися до місця постійної дислокації в сторону впс «Семенівка». Так як м. Чернігів був у ворожому оточенні, рухались до підрозділу у м. Семенівка, де ще знаходилися військовослужбовці, які не встигли вийти. По дорозі до м. Семенівки вони періодично зв`язувались по телефону. Він сказав ОСОБА_20 та ОСОБА_26 , щоб службових собак та зброю залишили у цивільних, а самі добирались, оскільки було небезпечно рухатись двом військовослужбовцям зі зброєю по території, яка була зайнята російськими військами. Із с. Деревини до м. Семенівки близько 150 км, вони добралися днів через три. Завдання було зберегти себе, прибути до інших військових і в їх складі виконувати службові обов`язки. Вони зберегли і зброю, і службових собак, і військове майно. Після того, як ОСОБА_15 доповів, що вони прибули у м. Семенівку, ОСОБА_25 доповів ОСОБА_13 , що військовослужбовці на місці. У день, коли військовослужбовці з м. Семенівки прибули до м. Чернігова, ОСОБА_25 зустрів ОСОБА_15 , запитав де ОСОБА_11 . ОСОБА_15 повідомив, що обвинувачений з ними не виїжджав. Він намагався подзвонити ОСОБА_11 , але той був поза зоною.

Також у судовому засіданні апеляційної інстанції були відтворені показання, які свідок ОСОБА_15 надавав у місцевому суді, де він пояснив, що станом на 24.02.2022 разом з обвинуваченим перебував у відрядженні у селі Деревини. Після початку вторгнення військ РФ разом із ОСОБА_11 пішли до с. Хоробичі, звідки пішли далі до м. Городні. Потім вирішили йти далі, до м. Сновськ, звідти їх підвезли до м. Корюківки. По дорозі сказали, що м. Чернігів майже окупований і потрапити туди майже нереально. З м. Корюківки їх підвезли до м. Семенівки. Запропонував ОСОБА_11 переночувати у нього, тому що з 18:00 год вже була комендантська година. Наступного дня ОСОБА_26 поїхав у с. Леонівку, де проживав із сім`єю. Весь маршрут, по якому йшли, періодично зв`язувались зі своїм начальником кінологічної служби ОСОБА_16 , який на той час був у м. Чернігові. Він сказав добиратись до м. Семенівка, прикомандируватись тимчасово до впс «Миколаївка». Про прибуття у м. Семенівку доповідав ОСОБА_16 та ОСОБА_14 . Декілька разів у м. Семенівка збирались на збори, ті військовослужбовці, що проживали у місті, приходили. ОСОБА_11 казав, що немає можливості прибути. Була така інформація, що планується евакуація до м. Чернігова або до м. Сум, про це він ОСОБА_11 повідомляв. ОСОБА_11 казав, що на Суми не поїде, поїде у м. Чернігів. 20.03.2022 після обіду, він дізнався про евакуацію. Йому наказали повідомити ОСОБА_11 що 21.03.2022, о 7:00 годині ранку, за автостанцією у м. Семенівка, збори для виїзду на Чернігів, так він і передав йому. У відповідь ОСОБА_11 сказав, що не прийде. ОСОБА_14 повідомляв, що дзвонив ОСОБА_11 він відмовився. У день від`їзду начальник впс «Миколаївка» ОСОБА_14 телефонував ОСОБА_11 , телефон був поза зоною. Із м. Семенівки евакуйовувались на автобусі до річки, потім переплили річку, далі знову на автобусі, прорвалися до м. Чернігова. Після цього більше із ОСОБА_11 не спілкувалися.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що стороною обвинувачення під час судового провадження не були спростовані протиріччя щодо: місця несення військової служби ОСОБА_11 , дати доведення військовослужбовцю наказу про виїзд з м. Семенівка, дати виїзду з м. Семенівка.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР від 12.05.2022, відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені 12.05.2022 за ч.5 ст.407 КК України, на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень. Обставинами, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначено, що 24.02.2022 військовослужбовець впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) ДПС України штаб-сержант ОСОБА_11 , в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно без поважних причин до місця служби (т.1, а.к.п.98).

Згідно з повідомленням про початок досудового розслідування від 12.05.2022, з наявних матеріалів слідує, що 24.02.2022 військовослужбовець впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) ДПС України штаб-сержант ОСОБА_11 , в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно без поважних причин до місця служби (т.1, а.к.п.101).

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано зазначені вище матеріали, на підставі яких до ЄРДР внесені відповідні відомості.

Згідно з повідомленням начальника відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_27 про виявлення ознак кримінального правопорушення від 10.05.2022 року, відділом виявлено ознаки вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану з боку військовослужбовця ОСОБА_11 . У повідомленні зазначені такі відомості:

- за наявними даними, 24.02.2022 після початку військової агресії Російської Федерації проти України штаб-сержант ОСОБА_11 перебував у відрядженні на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». 04.03.2022 ОСОБА_11 самостійно прибув до с. Леонівка, Новгород-Сіверського району, та перебував за місцем постійного проживання;

- 21.03.2022 штаб-сержанту ОСОБА_11 було доведено наказ начальника впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » щодо прибуття до місця тимчасової дислокації НОМЕР_2 прикордонного загону в АДРЕСА_2 , поряд з цим останній для вибуття з визначеного місця 23.03.2022 не прибув. 24.03.2022 ОСОБА_11 було доведено наказ начальника впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » щодо вибуття до НОМЕР_3 прикордонного загону ( АДРЕСА_2 ) разом з іншими військовослужбовцями загону, які не можуть прибути до місця дислокації НОМЕР_2 прикордонного загону у АДРЕСА_2 . Поряд з цим останній відмовився його виконувати (т.1, а.к.п.108,109).

Тобто, з вищевказаного повідомлення слідує, що ОСОБА_11 доведено наказ начальника впс «Семенівка» 21.03.2022 про вибуття з визначеного місця 23.03.2022, і він не прибув. 24.03.2022 йому доведено наказ цього ж начальника щодо вибуття до прикордонного загону ( АДРЕСА_2 ), який відмовився його виконувати.

Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що, залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно до частини не з`являється і перебуває поза її розташуванням понад установлений строк.

При цьому нез`явлення вчасно на службу само по собі не утворює складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України, який пов`язаний із нез`явленням вчасно на службу та формується тільки за відсутності поважних причин такого вчинку.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути: хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини.

Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.

Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців, вважається закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою.

Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій розташовано підрозділи та служби частини. Місце служби - це будь-яке місце, яке збігається з розташуванням військової частини та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу, або місце, де він повинен перебувати за наказом або за розпорядженням командування.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №470-ОС від 02.09.2021 штаб-сержанта ОСОБА_11 призначено на посаду інспектора 2 категорії - інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що він не з`явився вчасно без поважних причин на службу до місця служби, визначеного на ділянці місцевості, що знаходиться поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , не виконував обов`язки військової служби з 07.00 год 21.03.2022 до 02.04.2022.

Згідно з показаннями обвинуваченого та свідків, з 09 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року ОСОБА_11 був відряджений та виконував завдання у складі зведеного загону, який розташовувався у с. Деревини Чернігівського (колишнього -Городнянського) району Чернігівської області.

Узагальнюючи показання, допитаних у судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій свідків, слід зазначити, що свідки підтвердили те, що ОСОБА_11 після того, як військовослужбовці із зведеного загону, місцем дислокації якого були впс «Деревини», на автомобілях вибули до м. Чернігова, залишивши ОСОБА_11 та ще кількох військовослужбовців, не отримавши наказу щодо подальших дій, разом із ОСОБА_15 пішки добирались до місць постійної дислокації, ОСОБА_15 - до м. Семенівка, ОСОБА_11 - до с. Леонівка, де проживали.

Також, свідки підтвердили, що у період часу з 21.03.2022 до 02.04.2022 у населених пунктах, де перебували військовослужбовці, та по маршруту з села Леонівки до м. Семенівки і до м. Чернігова була складна ситуація, територія була окупована російськими військами.

Дані обставини підтверджуються листом Чернігівської обласної військової адміністрації від 21.09.2023, згідно з яким вся територія Новгород-Сіверського району Чернігівської області, у період з 24.02.2022 до 03.04.2022 включена до переліку тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (т.1, а.к.п.213-222).

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що наказ начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_13 від 28.02.2022, згідно з яким штаб-сержанта ОСОБА_11 переведено у тимчасове підпорядкування начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 капітана ОСОБА_14 , був доведений до відома ОСОБА_11 .

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у своїх показаннях зазначали, що особисто з ОСОБА_11 не спілкувались. ОСОБА_13 довів інформацію до ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_15 тимчасово підпорядковується йому. ОСОБА_14 доручив ОСОБА_15 повідомити ОСОБА_11 про дату, час та місце виїзду із м. Семенівки.

При цьому, як слідує з показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , про місце зборів інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 , які відбувались у м. Семенівка та на які необхідно прибути 21 березня 2022 року о 07:00 годині ранку, ОСОБА_11 телефоном було повідомлено лише 20 березня 2022 року після обіду.

При цьому, варто зазначити, що відстань від с. Леонівка до м. Семенівка становить близько 20 км, яку ОСОБА_11 на той час необхідно було б подолати пішки. А беручи до уваги, що територія Новгород-Сіверського району Чернігівської області у період з 24.02.2022 до 03.04.2022 була тимчасово окупована Російською Федерацією, переміщення цими населеними пунктами становили безпосередню загрозу життю жителям даного регіону, в тому числі й обвинуваченому, який до того ж ще й є військовим.

Крім того, як слідує з відповіді Чернігівської обласної військової адміністрації від 21.09.2023, на запит адвоката, розпорядженням начальника Чернігівської ОВА від 24.02.2022 №84 «Про запровадження комендантської години», на території Чернігівської області з 24.02.2022 було запроваджено комендантську годину з 21:00 до 06:00. Розпорядженням начальника Чернігівської ОВА від 27.02.2022 №89 «Про запровадження комендантської години», на території Чернігівської області з 27.02.2022 було запроваджено комендантську годину з 18:00 до 05:00. Розпорядженням начальника Чернігівської ОВА від 02.03.2022 №95 «Про запровадження комендантської години», на території Чернігівської області з 02.03.2022 було запроваджено комендантську годину з 18:00 до 06:00. Розпорядженням начальника Чернігівської ОВА від 20.03.2022 року №112 «Про запровадження комендантської години», на території Чернігівської області з 21.03.2022 було запроваджено комендантську годину з 20:00 до 06:00. Це розпорядження діяло станом на 03.04.2022 включно (т.1, а.к.п.210).

Отже, з наведеного слідує, що ОСОБА_11 не був у належний спосіб повідомлений про необхідність з`явитися на місце зборів у м. Семенівка 21 березня 2022 року о 07:00 год, оскільки про таку необхідність він був повідомлений ОСОБА_15 , який не є його командиром, лише в другій половині дня 20 березня 2022 року. Крім того, з урахуванням комендантської години та перебуванням військ РФ на території Новгород-Сіверського району Чернігівської області, ОСОБА_11 , з не залежних від нього об`єктивних причин, не зміг би дістатися з села Леонівка до міста Семенівка Чернігівської області до 07:00 години 21 березня 2022 року.

Не заслуговують на увагу і доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_11 без поважних причин не з`явився до м. Чернігова, у вказаний в обвинувальному акті період.

Так, згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.05.2023, отриманого на запит адвоката, відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) ІНФОРМАЦІЯ_10 , починаючи з 24.02.2022.

Разом з тим, ОСОБА_11 з місця постійної дислокації у с. Леонівка, у період окупації території, активних бойових дій на території Чернігівської області, самостійно 03 квітня 2022 року прибув до м. Чернігова - до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) ІНФОРМАЦІЯ_6 й протягом двох місяців продовжував службу, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Крім того, місцевий суд в оскаржуваному вироку слушно зауважив, що в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 мало місце порушення права обвинуваченого на захист.

Так, ОСОБА_11 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, вручено 11.04.2023 з 14 год до 14 год 05 хв.

Як слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування: 11.04.2023 ОСОБА_11 вручена пам`ятка про права та обов`язки; роз`яснено право на захист; з 14 год 15 хв до 14 год 50 хв проведено допит, до цього він двічі давав пояснення з вказаних обставин; повідомлено про завершення досудового розслідування; з 15 год до 15 год 20 хв ознайомлено з матеріалами досудового розслідування та вручений обвинувальний акт. Вказані процесуальні документи прокурором до матеріалів справи не долучені.

З вищенаведеного слідує, що з моменту повідомлення про підозру ОСОБА_11 до вручення йому обвинувального акту, досудове розслідування тривало лише кілька годин.

Інші письмові докази у цьому кримінальному провадженні не є прямими доказами обставин, які складають об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню, та самі по собі не можуть бути достатніми для доведення пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення.

Відтак, аналізуючи досліджені докази по справі, місцевим судом правильно встановлено, що, незважаючи на те, що обов`язок доказування згідно ст.92 КПК України покладається на слідчого та прокурора, доказів вини ОСОБА_11 стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано, і суд не має можливості перебирати цей обов`язок на себе та встановлювати або витребувати за власної ініціативи будь-які докази.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Враховуючи, що інших переконливих аргументів на спростування вказаних висновків місцевого суду щодо оцінки доказів, в апеляційній скарзі прокурора не наведено, суд першої інстанції, оцінивши надані докази у справі, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вони є недостатніми для доведеності того, що в діянні ОСОБА_11 наявний склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що виходячи із засад судочинства, визначених ст.129 Конституції України, про забезпечення доведеності вини, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши докази обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_11 , у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своєму рішенні, а згідно ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначене національне процесуальне законодавство України повністю узгоджується і з практикою ЄСПЛ, що сформульована у п.43 рішення Суду від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини», згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, стороною обвинувачення не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку були б достатніми для прийняття рішення про доведеність вчинення кримінального правопорушення, що і стало підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора про скасування виправдувального вироку з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, необхідно визнати необґрунтованими.

За таких підстав, порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4