Провадження № 1-кп/161/398/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 жовтня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001621 від 04.05.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоряне, Млинівського району, Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, з неповною середньою освітою, не працюючого, в порядку ст. 89 КК України судимості не має, -

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 27 квітня 2024 року о 17 годині 53 хвилини, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у подальшому продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 49/2024 від 05 лютого 2024 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 14 лютого 2024 року, шляхом вільного доступу, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення майна, без відому та попереднього дозволу держателя банківської картки ОСОБА_4 , використовуючи надану останнім банківську картку АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 , видану для обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_2 , здійснив операцію з розрахунку за купівлю бензину на заправці, що знаходиться за адресою Волинська область, Луцький район, село Великий Омеляник, вулиця Володимирська 1а, на суму 3628 гривень 39 копійок, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, він же о 18 годині 06 хвилин 27 квітня 2024 року, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у подальшому продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 49/2024 від 05 лютого 2024 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 14 лютого 2024 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, без відому та попереднього дозволу держателя банківської картки ОСОБА_4 , знаючи пін-код входу в особистий кабінет потерпілого у банкоматі «Приват24», використовуючи надану останнім банківську картку АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 , видану для обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_2 , за допомогою ОСОБА_7 , який не був обізнаний в його злочинних намірах, здійснив авторизацію входу у банкомат «Приват24», після чого здійснив операцію зі зняття грошових коштів із картки потерпілого № НОМЕР_1 на суму 16000 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди на вказану суму.

Окрім того, він же о 21 годині 51 хвилині 27 квітня 2024 року, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у подальшому продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 49/2024 від 05 лютого 2024 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 14 лютого 2024 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, без відому та попереднього дозволу держателя банківської картки ОСОБА_4 , знаючи пін-код входу в особистий кабінет потерпілого у банкоматі «Приват24», використовуючи надану останнім банківську картку АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 , видану для обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_2 , за допомогою ОСОБА_7 , який не був обізнаний в його злочинних намірах, здійснив авторизацію входу у банкомат «Приват24», після чого здійснив операцію зі зняття грошових коштів із картки потерпілого № НОМЕР_1 на суму 12000 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, не визнав та суду пояснив, що він тиждень проживав в с. Зміїнець у потерпілого ОСОБА_4 .. Потерпілий йому сам надав банківську карту, щоб він йому зняв гроші. За дані гроші також заправляли автомобіль ОСОБА_7 .. Вказав, що він особисто не знімав гроші із банківської карти, оскільки не вміє користуватися банкоматом, а знімав ОСОБА_7 , він тільки вказав пін-код картки, який йому повідомив потерпілий. Із картки були зняті всі гроші, які він віддав потерпілому. Цивільний позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. В судових дебатах просив врахувати незадовільний стан його здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні дав показання про те, що він знайомий із обвинуваченим ОСОБА_5 і довіряв йому, їх познайомив його похресник. Банківську карту обвинуваченому давав, натомість той гроші із банківського рахунку зняв, але їх йому не віддав, чим привласнив особисті грошові кошти. Крім того, за час проживання в нього обвинуваченого ОСОБА_5 , останній також викрав його особисті речі, а саме каністру, костюм чоловічий із медалями на ньому та інші речі. Завдані збитки не відшкодовані, настоював на суворому покаранні обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що до нього подзвонив знайомий ОСОБА_5 та попросив привезти йому алкогольних напоїв, він привіз і так було декілька разів. При цьому просив ОСОБА_5 заправити його автомобіль. Він із ОСОБА_5 їздив на АЗС, де заправляли автомобіль і там же ходили до банкомату. Йому було відомо зі слів ОСОБА_5 , що банківська карта, яка була в обвинуваченого належала потерпілому та гроші знімалися за згоди потерпілого. Також будучи в магазині на АЗС, він не бачив як саме розраховувався ОСОБА_5 .. Він допомагав знімати кошти із банківської карти, ОСОБА_5 знав пін-код до неї. Знімали гроші два рази протягом дня, в сумах 12-14 тисяч гривень. Автомобіль заправляли на АЗС «WOG» до повного баку, приблизно на суму 3-4 тисячі гривень.

Крім цього, винність ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.185 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.05.2024 року, згідно якого гр. ОСОБА_4 повідомив про те, що невідомо особа 27.04.2024 року здійснила зняття грошових коштів з його банківської карти, на що він дозволу нікому не давав;

- випискою з АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої вбачається здійснені трансакції по банківському рахунку та списання грошових коштів 27.04.2024 року;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 14.06.2024 року, згідно якого у приміщенні АТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Луцьк, пр. Перемоги, 4, вилучено оптичний диск з наявною на ньому інформацією;

- протоколом огляду документу (відеозапису) від 19.06.2024 року, із оптичним диском, дослідженим в судовому засіданні, згідно яких оглянуто фотозображення з банкомату встановленого поблизу магазину «Шалена господарочка», за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 91.

Стороною захисту у судових дебатах висловлено позицію про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень з огляду на те, що стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення.

Разом з тим, суд критично відноситься до тверджень захисника, що обвинувачений не вчиняв кримінальних правопорушень, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Докази, що наведені вище, всупереч аргументам сторони захисту щодо відсутності вини у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, узгоджуються між собою, узгоджуються з показаннями потерпілого, свідка, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достатності та достовірності, а також виключають будь-які сумніви щодо вчинення обвинуваченим дій, що ставляться йому у провину.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані вище докази є належними та допустимими, оскільки вони були отримані у порядку, визначеному чинним КПК України.

Інших доказів, які б за своїм змістом мали значення для вирішення кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв зазначених в обвинувальному акті, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальні правопорушення.

Отже, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 , дані ними безпосередньо в судовому засіданні, узгоджуються між собою, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить висновку про винуватість ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфікуючи його дії за ч.4 ст.185 КК України.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України судовим розглядом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України судовим розглядом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_5 в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, однак вчинив тяжкий злочин проти власності, свою вини не визнав, у вчиненому не розкаявся, завдані збитки потерпілому не відшкодовані, потерпілий настоює на суворому покаранні,

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_5 винуватим, вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті кримінального закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальний правопорушень.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а саме відсутність судимості в обвинуваченого, його незадовільний стан здоров`я, утримання неповнолітньої дитини, міцні соціальні зв`язки, тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому максимальний іспитовий строк, із покладенням на його обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Потерпілий ОСОБА_4 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі відповідно 14 200 гривень та 10 000 гривень.

Свої позовні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_4 завдано матеріальна шкода, адже ОСОБА_5 незаконно заволодів належним йому на праві власності особистим майном вартістю 14 200 грн., а саме викрав костюм із медалями, бензопилу, велосипед, автомобільний акумулятор, алюмінієву посуду, каністри. Разом з тим, такі дії завдали йому і моральної шкоди, оскільки він зазнав моральних страждань, хвилювання і переживання.

Дослідивши зміст пред`явленого цивільного позову у кримінальному провадження, суд приходить до висновку про відсутність підстав в його задоволенні.

Згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 вбачається, що йому інкримінується таємне викрадення чужого майна, а саме здійснення операцій зі зняття грошових коштів із картки потерпілого та здійснення операції з розрахунку за купівлю бензину на заправці, а не таємне викрадення майна про яке вказує потерпілий в цивільному позові.

Враховуючи вказане, суд зазначає, що матеріальна шкода судом стягується з врахуванням пред`явленого обвинувачення.

Крім того щодо стягнення моральної шкоди, то вона є похідною від матеріальної шкоди, в задоволенні стягнення якої відмовлено, тому в даній частині цивільний позов також не підлягає задоволенню.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Речові докази виписку руху коштів з банківської карти за фінансовим номером НОМЕР_2 та оптичний диск з наявною на ньому інформацією ВХ7503735-ВБ - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1