Провадження №11-сс/801/944/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника заявника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , у порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000559 внесеного до ЄРДР 02.07.2025,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2025 відмовлено в задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , у порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000559 внесеного до ЄРДР 02.07.2025.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що у ході дослідження матеріалів кримінального провадження № 0000559 внесеного до ЄРДР 02.07.2025, було встановлено, що зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 110 КПК України. При проведенні досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, повно, всебічно досліджено обставини правопорушення, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції представник заявника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалою, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000559 внесеного до ЄРДР 02.07.2025.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя безпідставно та передчасно погодився з висновком слідчого про відсутність у діях осіб, на яких подано заяву, складу кримінального правопорушення, не здійснивши належної перевірки обставин справи та не забезпечивши ефективного судового контролю, покладеного на нього нормами КПК України.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що слідчий суддя фактично формально погодився з постановою слідчого про закриття кримінального провадження №0000559 від 02.07.2025, не встановивши, чи виконано слідчим усі необхідні та передбачені законом заходи для повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження.

Представник заявника зазначає, що слідчий не провів жодних ефективних слідчих (розшукових) дій, не допитав ключових свідків, не здійснив дій для встановлення фактичних обставин, зокрема щодо користування автомобілем Mitsubishi Lancer та його можливого незаконного відчуження, не перевірив інформацію з відповідних реєстрів МВС, не з`ясував місцезнаходження транспортного засобу, не забезпечив виклику осіб, вказаних у заяві, та не надав належної оцінки доказам і матеріалам, що мають істотне значення для правильного вирішення питання про наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення.

При цьому останній наголошує, що у матеріалах кримінального провадження міститься рішення суду в цивільній справі №127/1368/20 від 28.03.2023, яким установлено частку ОСОБА_8 у праві власності на автомобіль, однак слідчий суддя проігнорував цей факт, безпідставно звівши ситуацію до «цивільно-правового спору», хоча у межах ст. 284 КПК України питання закриття кримінального провадження може вирішуватися виключно за наявності встановленої відсутності складу кримінального правопорушення, що потребує дослідження всіх фактичних обставин, а не формального посилання на існування майнового спору.

Крім того у апеляційній скарзі зазначено, що слідчий суддя не оцінив доводи про бездіяльність слідчого, яка виразилась у невжитті превентивних та процесуальних заходів, спрямованих на забезпечення повноти досудового розслідування, та не перевірив дотримання слідчим обов`язків, передбачених ст. 9, 40 КПК України. Слідчий суддя не з`ясував, чи вжив слідчий усіх можливих заходів для встановлення обставин кримінального правопорушення, обмежившись лише формальним погодженням із постановою про закриття провадження.

На думку представника заявника ОСОБА_7 , висновки слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення є передчасними, оскільки зроблені без проведення необхідного комплексу слідчих дій, без оцінки показань осіб, які могли підтвердити чи спростувати факт неправомірного заволодіння майном, та без витребування інформації, що прямо стосується обставин кримінального правопорушення. Така процесуальна поведінка слідчого, на переконання апелянта, має ознаки умисного ухилення від повного й всебічного дослідження обставин, що унеможливлює прийняття законного рішення про закриття кримінального провадження.

Апелянт також зазначає, що слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за діяльністю органів досудового розслідування, не перевірив, чи дотримано вимог ст. 91 КПК України щодо повноти доказування, не дав оцінки бездіяльності слідчого та не встановив, чи були підстави для прийняття рішення про закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У зв`язку з цим оскаржувана ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, позицію адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, вивчивши та перевіривши матеріали судової справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2025 відповідає.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень і забезпечення притягнення винного до відповідальності, але й запобігання необґрунтованому процесуальному примусу та кримінальному переслідуванню. Отже, положення цієї статті зобов`язують суд забезпечувати баланс між правами заявника та правами осіб, щодо яких він висуває обвинувачення.

Крім того, ст. 7 КПК України закріплює принцип верховенства права, який вимагає від суду тлумачити та застосовувати закон у спосіб, що забезпечує ефективний захист прав і свобод людини. Саме з цих позицій суд оцінює доводи апелянта та дії прокурора.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 вказаної норми на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 02.07.2025 до відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшла ухвала Вінницького міською суду Вінницької області №127/14859/25 про зобов`язання внесення відомостей в ЄРДР на підставі скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 .

За даним фактом було розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реестру досудових розслідувань за № 0000559, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено, що автомобіль «Mitsubisi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, був придбаний у період перебування подружжя у шлюбі, тобто є об`єктом спільної сумісної власності відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України.

Так, на підставі рішення суду від 23.12.2019 справа №127/20114/19 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано шлюб, зареєстрований 25.08.2007 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області актовий запис 2134.

Також рішенням суду від 01.02.2023 справа №127/1368/20, вирішено визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та поділити в рівних долях майно:

- 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

- 1/2 гаража № 131. який знаходиться в товаристві індивідуальних власників гаражів « Світлана», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 автомобіля «Mitsubisi Lancer». 2007 року випуску, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_8 ;

- 1/2 автомобіля «Hyundai Getz 1.2» 2003 року випуску, зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_9 .

Апеляційний суд зазначає, що об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. У результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняються його від викрадення майна та інших злочинів проти власності. При шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконливість є результатом впливу на нього шахрая, а саме введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.

Шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідних спосіб

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що в даному випадку не міститься ознак кримінального правопорушення, оскільки між сторонами, а саме між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, що підлягає вирішенню виключно в порядку цивільного судочинства, оскільки цивільно-правові відносини - це майнові та особисті немайнові відносини, які врегульовані нормами цивільного права. Вони виникають між Юридично рівними учасниками, якими є фізичні та юридичні особи, а також держава. Ці відносини ґрунтуються на принципах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їхніх учасників.

Посилання апелянта на рішення суду у справі №127/1368/20 не спростовує висновків слідчого й слідчого судді, оскільки встановлення частки у праві власності на майно саме по собі не свідчить про вчинення кримінального правопорушення. Наявність цивільно-правових відносин, підтверджених судовим актом, не є доказом шахрайства, а навпаки - свідчить про те, що спір сторонами вирішується у площині цивільних правовідносин, а не кримінального процесу.

Доводи скарги про формальність перевірки слідчим суддею також є необґрунтованими. З ухвали вбачається, що слідчий суддя проаналізував матеріали провадження, дослідив доводи заявника, надав оцінку діям слідчого та відповідності постанови вимогам ст. 110 КПК України, і дійшов мотивованого висновку про правомірність закриття провадження.

Слідчий суддя правильно зазначив, що для закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України підставою є встановлена відсутність складу кримінального правопорушення. Із сукупності матеріалів провадження не вбачається ознак протиправного заволодіння автомобілем; навпаки, відносини між сторонами виникли на тлі тривалого конфлікту щодо належного користування майном, що має виключно цивільно-правову природу. У межах кримінального провадження не зафіксовано жодних обставин, які б свідчили про обман, протиправні дії чи намір заволодіти чужим майном.

Також безпідставними є твердження скаржника щодо неповноти досудового розслідування. З огляду на характер заявлених обставин проведення розширеного комплексу слідчих (розшукових) дій не вимагалося, оскільки такі дії були б спрямовані на збирання доказів у цивільному спорі, а не доказів кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з тим, що слідчий суддя повно та всебічно перевірив доводи заявника, дав їм оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування постанови слідчого. Порушень норм КПК України при постановленні ухвали слідчого судді не встановлено.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження підлягає закриттю у разі відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова слідчого від 03.11.2025 відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить належне обґрунтування та мотиви прийняття рішення, посилання на норми закону і підтверджена зібраними даними.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови слідчий суддя вірно дійшов висновку, що вказана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України. При проведенні досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, повно, всебічно досліджено обставини правопорушення, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження. Постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Із ч. 1 ст. 22 КПК України слідує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Так, у ч. 2 ст. 22 КПК України зазначено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, перевіряючи оскаржувану постанову, вірно зазначив, що під час розслідування забезпечено дотримання вимог ст. ст. 9, 22, 91-93 КПК України щодо повного, всебічного та неупередженого з`ясування обставин справи. Будь-яких порушень прав заявника або неповноти розслідування судом апеляційної інстанції не встановлено.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 ґрунтуються лише на його суб`єктивному сприйнятті конфлікту між подружжями ОСОБА_10 , не підтверджені доказами і не спростовують висновків органу досудового розслідування та слідчого судді.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, не містять даних, які б свідчили про неповноту досудового розслідування чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , у порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000559 внесеного до ЄРДР 02.07.2025, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4