Номер провадження: 11-кп/813/211/26
Справа № 522/5770/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000632, внесеному до ЄРДР 13 лютого 2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Весела Долина, Тарутинського району, Одеської області, громадянин України, неодружений, має на утриманні неповнолітню доньку 2007 р.н., з середньою освітою, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 немає судимості,

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання по вказаному кримінальному провадженню, тобто з 13 лютого 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувано строк утримання ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню в Одеській установі виконання покарань в період з 13 лютого 2020 року по набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також вказаним вироком вирішено питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 13 лютого 2020 року, приблизно о 17:45 годин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні м`ясного складу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , умисно, у ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, із застосуванням кухонного ножа наніс потерпілому не менше двох ударів в область грудної клітки та тулубу зліва, тобто в область розташування життєво важливих внутрішніх органів, спричинивши тим самим потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: одне колото-різане поранення грудної клітки зліва на рівні 10 міжребер`я по навкологрудинній лінії, проникаюче в черевну порожнину з наскрізним пораненням шлунку, одне колото-різане поранення лівої здухвинної області, проникаюче в черевну порожнину з пораненням селезінки та сигмоподібної кишки, які супроводжувалися крововиливом в черевну порожнину та є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя.

При цьому, ОСОБА_9 захищаючись від наступного удару ОСОБА_7 , схопив правою рукою за лезо ножа, та вирвав його з руки обвинуваченого, таким чином отримав тілесне ушкодження у вигляді різаної рани долонної поверхні 1 пальця правої кисті з пересіченням довгого згинача 1 пальця, яка не була небезпечною для життя, а викликала тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день), що є тілесним ушкодженням середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілий ОСОБА_9 відібрав у нього ніж, чим завадив нанесенню інших тілесних ушкоджень. Після вчинення протиправних дій, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, а потерпілого ОСОБА_9 було доставлено до КУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », де йому була надана своєчасно необхідна медична допомога.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, якій зазначав, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду обвинувачений свою вину в інкриміновану злочині не визнав, заявляв, що жодного відношення до злочину відносно ОСОБА_9 не має. Потерпілий його обмовив з підстав тривалих неприязних стосунків. Свідок ОСОБА_10 прямо підтверджує алібі обвинуваченого. При цьому, суд першої інстанції безпідставно поставився критично до показань свідка ОСОБА_10 ;

- судом неусунуте протиріччя щодо часу вчинення злочину, що у свою чергу породжує великі сумніви у якості досудового розслідування;

- проведені у справі експертні дослідження не містять необхідної визначеності, допускають можливість існування факту, але не виключають протилежного висновку за певних обставин і за ступенем підтвердження є імовірними, тому не мають доказового значення у справі;

- суд першої інстанції залишив поза увагою дані, які характеризують потерпілого, який є неурівноваженою особою із запальним характером, агресивною поведінкою, раніше неодноразово судимого, а також притягувався до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду у повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

У своїй апеляційній скарзі захисник не погодився з доведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, посилаючись на те, що висновки суду, викладені в оскарженому вироку, є непослідовними, нелогічними та містять істотні суперечності, а також не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги апеляційної скарги свідчать про те, що сторона захисту не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження усіх фактичних обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких умов, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд констатує, що, у відповідності до положень ст.2, 7, 22, 26 КПК України, на апеляційний суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має законних підстав для повторного дослідження доказів в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Також апеляційний суд наголошує, що положення ч.1 ст.404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги - стільки рішення»).

Тобто, на відміну від суду першої інстанції повноваження апеляційного суду стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Отже, слід констатувати, що відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку судом дана оцінка всім доказам, на невірну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, але при цьому погоджується з правильністю викладення змісту цих доказів в оскарженому вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження, зокрема, про це зазначено ЄСПЛ у п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії», від 24 листопада 2000 року «Дактарас проти Литви», від 9 листопада 2006 року «Білуха проти України» про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

Апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Дослідивши оскаржуваний вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до якої він не визнає себе винуватим, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що вина обвинуваченого в повній мірі доведена доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема:

- показами потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що 13 лютого 2020 року він разом із обвинуваченим випивали у кафе на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Потерпілий зробив йому зауваження, та пішов до вбиральні, а ОСОБА_7 в цей час дістав ніж та наніс йому удар. До цього випадку вони були знайомі і уже одного разу між ними була бійка.

- показами свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що приблизно два з половиною роки він працював на «Привозі». Очевидцем моменту нанесення удару не був, бачив тільки як потерпілий йшов, а потім впав, з нього стікала кров. Неподалік стояв обвинувачений, зброї в руках він не бачив. Обвинуваченого та потерпілого знає, так як вони всі з одного села.

- показами свідка ОСОБА_12 , яка пояснила суду, що взимку у вечірній час вона робила покупки на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де побачила потерпілого, який йшов тримався за ребра і в нього сильно текла кров. Вона викликала швидку. Поруч стояло приблизно 5 чоловіків, і хтось із них, вів себе агресивно вважає, що це обвинувачений, і саме він обурився тим, що вона викликала швидку. На її думку він був у стані сп`яніння. Зброї поруч не бачила.

- показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що за вказаних обставин, вони були на роботі на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Він разом із ОСОБА_7 знаходились у приміщенні, потім вийшли на перекур і побачили, що ОСОБА_13 лежить на землі, стали йому допомагати. Конфлікту він не бачив. Хто наніс удари потерпілому не знає, так як потерпілий вийшов раніше, а він із обвинуваченим разом вийшли пізніше.

З метою перевірки достовірності показань свідка, і виявлення причин розбіжностей, прокурор зачитав показання, які свідок ОСОБА_10 надавав під час досудового розслідування.

З питань розбіжностей у показаннях, свідок пояснив, що сам протокол допиту під час досудового розслідування він не читав оскільки спішив на роботу.

- показами свідка ОСОБА_14 , який дав суду показання, що у лютому 2020 року, у вечірній час на складі продукції на ринку «Привоз» він був очевидцем, як обвинувачений та потерпілий разом йшли до ОСОБА_11 , та його не було, після цього вони ще раз пішли, спілкувались між собою. Очевидцем нанесення удару він не був. Із приміщення складу першим вийшов потерпілий, слідом за ним ОСОБА_7 , їх не було приблизно хв. 10. А згодом і ОСОБА_10 вийшов. Зі столу пропав ніж, однак хто його забрав він не бачив.

- показами свідка ОСОБА_15 , яка суду дала показання, про те, що вона дружина потерпілого. 13.02.2020 зранку вона пішла на роботу, а ввечері вони з чоловіком домовились зустрітися на «Привозі». Уже на ринку їй зателефонували із телефону чоловіка і сказали, що його підрізали, в нього сильна кровотеча та треба їхати до лікарні. Уже зі слів чоловіка, вона дізналась, що між ним і ОСОБА_16 виник певний конфлікт, він йшов до вбиральні і удару від обвинуваченого не очікував. Вони перебували у стані сп`яніння.

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2020, відповідно до якого о 20:18 до ЧЧ Приморського ВП надійшло повідомлення від лікаря бригади швидкої допомоги №72 про те, що з вул. Пантелеймонівської навпроти «Нового ринку» до ІНФОРМАЦІЯ_5 доставлений ОСОБА_9 з проникаючим ножовим пораненням грудної клітини зліва, ножовим пораненням живота, ножовим пораненням правої кисті.

- протоколом огляду місця події від 13 лютого 2020 року, відповідно до якого в період часу з 18 год. 40 хв. до 20 год. 30 хв., у присутності двох понятих на території ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що у м. Одесі виявлено сліди бурого кольору (крові), поруч із виходом з ринку виявлено та вилучено чорну футболку із емблемою, на даховому покритті саморобної споруди виявлено і вилучено ніж із чорною ручкою довжиною 26 см із слідами крові; поблизу входу до складського приміщення виявлено і вилучено цигарки та запальничку зі слідами бурого кольору (крові), що зафіксовано протоколом слідчого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_17 , із фото таблицею. Вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 223, 234, 237 КПК України.

- протоколом огляду місця події 13 лютого 2020 року, відповідно до якого в період часу з 23 год. 10 хв. до 23 год. 50 хв., у присутності двох понятих у приміщенні КУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », вилучено в`язану кофту чорного кольору зі слідами бурого кольору (крові) та наскрізними отворами; куртку чорного кольору із капюшоном, на поверхні якої були плями бурого кольору; джинси синього кольору із слідами бурого кольору (крові) в районі паху та на штанинах спереду до колін; сірі штани зі слідами бурого кольору (крові); кофту блакитного кольору, яка розрізана спереду та лівий рукав, на кофті наявні плями бурого кольору (крові) великого розміру; та кросівки синього кольору на лівому з яких були сліди бурого кольору (крові), що зафіксовано протоколом слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 , із фото таблицею. Вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 223, 234, 237 КПК України.

- протоколом прийняття заяви про кримінеальне правопорушення від 14.02.2020 року, відповідно до якого 14.02.2020 слідчий ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_19 прийняв заяву про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якої, потерпілий просить вжити заходів правового характеру до ОСОБА_7 , який 13.02.2020 на ринку «Привоз» біля складу «Наша ряба», приблизно о 17:45 год., вчинив замах на його життя та наніс кілька ударів ножем в область грудної клітки та живота, що зафіксовано протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106 КПК України.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2020 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_9 у присутності двох понятих впізнав особу на фотознімку № 1 ( ОСОБА_7 ) за сукупністю рис обличчя, формою обличчя, формою брів та носу, кольором волосся, як особу, яка 13.02.2020, приблизно о 17:30 год., спричинила йому ножем тілесні ушкодження в область грудної клітки та черевної порожнини, що зафіксовано протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2020 слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_19 , із фото таблицею та довідкою. Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 104-106, 223, 228, 231 КПК України.

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у порядку ст. 208 КПК України від 14.02.2020 року, згідно з яким 14.02.2020 о 12 годині 30 хв старший слідчий ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_20 у присутності двох понятих та захисника, здійснила затримання ОСОБА_7 на підставі ст. 208 КПК України: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Під час затримання у підозрюваного вилучили чоловічу зимову куртку чорного кольору зі вставками червоного та білого кольорів, зі слідами речовини бурого кольору, що зафіксовано протоколом затримання особи від 14.02.2020. Вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 208-211, 213 КПК України.

- постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_21 від 13.02.2020 року про відібрання біологічних зразків, відповідно до якої 14 лютого 2020 у період часу з 21:00 до 21:10 год. у ОСОБА_7 за участю спеціаліста відібрано біологічні зразки нігтьових пластин з пальців лівої і правої руки, та змиви з лівої та правої рук, для проведення судово-медичних експертиз, що зафіксовано протоколами про отримання зразків для експертизи, які складені слідчим СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_22 від 14.02.2020. Вказані протоколи відповідають вимогам ст. ст. 104-106, 223, 2342, 245 КПК України.

- постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_21 від 13.02.2020 року, відповідно до якої 03 березня 2020 у період часу з 11:05 до 11:10 год. у ОСОБА_9 за участю спеціаліста відібрано зразок крові, для проведення судово-медичних експертиз, що зафіксовано протоколом про отримання зразків для експертизи, який складено слідчим СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 від 04.03.2020. Вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 223, 242, 245 КПК України.

- протоколом огляду предмету, вилученого в ході обшуку під час затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в порядку ст. 208 КПК України від 14.02.2020 року, відповідно до якого 14 лютого 2020 року у період часу з 13 год. 30 хв. до 13 год. 45 хв. старший слідчий СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 провела огляд зимової куртки. Вилученої у підозрюваного ОСОБА_7 в ході його затримання. Під час огляду встановлено, що на передній частині куртки з правої сторони біля застібки виявлено плями речовини бурого кольору. На комірі куртки з внутрішньої поверхні наявні плями речовини бурого кольору. На лівому та правому рукавах з лицевої сторони є плями речовини бурого кольору, що зафіксовано протоколом від 14.02.2020. Вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 223, 237 КПК України.

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 19.03.2020 року, згідно з яким 19 березня 2020 року у період часу з 11 год. 35 хв. до 11 год. 50 хв., на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, слідчий СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_22 у присутності двох понятих, вилучив у КУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_9 , 1975 р.н., що зафіксовано протоколом від 19.03.2020. Вказаний протокол відповідає вимогам ст. ст. 104-106, 160-162 КПК України.

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №86 від 05.03.2020, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук підозрюваного ОСОБА_7 кров та клітини з ядрами не знайдені.

- висновком судово-медичної криміналістичної експертизи №97 від 12.03.2020, відповідно до якого на передній поверхні куртки, в нижніх відділах, є одне наскрізне пошкодження, а також на передній поверхні кофти та джемпера зліва, в нижніх відділах, розташовується по одному наскрізному колото-різаному пошкодженню (пошкодження «2» та «2-а»), й на передній поверхні кофти та джемпера зліва, в середніх відділах, є по одному. наскрізному колото-різаному пошкодженню (пошкодження «1» та «1-а»), які відповідають одне одному та є частинами одних пошкоджень, і могли бути утворені плоским колючо - ріжучим знаряддям, типу ножа, клинок якого має обушок і лезо, з шириною клинка зануреної частини не більше 2,1 см. Додаткова частина пошкодження на куртці могла бути утворена при витягуванні клинка з поворотом його при упорі на лезо. Відповідно до пошкоджень на одязі, орієнтація травмуючого знаряддя (клинка) була наближена до горизонтальної, обух був звернений вліво, а лезо вправо. В момент спричинення пошкоджень гр. ОСОБА_9 був звернений передньою поверхнею тіла до травмуючого знаряддя. Не виключається можливість нанесення колото-різаних пошкоджень на одязі (куртці з капюшоном, кофті та джемпері), який належить гр. ОСОБА_9 , 1975 р.н., кухонним ножем, наданим на експертизу.

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи №244 від 12.03.2020, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО.

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи №245 від 12.03.2020, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО.

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 226 від 16.03.2020, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. На кухонному ножі, вилученому 13.02.2020р. з місця події за адресою: АДРЕСА_3 , між 10 та 12 рядами ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », знайдено: в об`єктах № 1-3 кров людини, в об`єкті №4- потові виділення без домішків крові. При дослідженні на групову приналежність виявлено: в об`єктах №1-3 - антигени А і Н, властиві крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО, в тому числі потерпілому ОСОБА_9 , але, в даних об`єктах неможливо виключити домішки крові підозрюваного ОСОБА_7 (носія антигену Н); в об`єкті №4 (на ручці ножа) виявлений тільки антиген Н, що не дає можливості категорично висловитися про групу поту, але, враховуючи, що антиген Н, як основний, властивий групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, не виключається походження потових виділень від підозрюваного ОСОБА_7

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 259 від 19.03.2020, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. У п`яти змивах на марлевих тампонах (об`єкти № 1-5), вилучених 13.02.2020 з місця події за адресою: АДРЕСА_3 , між 10 та 12 рядами ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », знайдено кров людини, при дослідженні якої на групову приналежність виявлено: в об`єктах № 2-5 антигени А і Н та в об`єктах № 2, 4 і ізогемаглютинін анти-В, властиві крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім агентом Н за системою АВО, у тому числі потерпілому ОСОБА_9 ; в об`єкті № 1 виявлено кров групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від підозрюваного ОСОБА_7 і виключає від потерпілого ОСОБА_9

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 260 від 19.03.2020, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. У двох змивах на марлевих тампонах з правої (об`єкт № 1) та лівої (об`єкт № 2) рук підозрюваного ОСОБА_7 знайдено кров людини, в об`єкті № 2 групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від підозрюваного ОСОБА_7 ; в об`єкті №1 виявлені антигени А і Н, властиві групі крові А з азогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО (якщо кров належить одній людині), в тому числі потерпілому ОСОБА_9 , але в об`єкті № 1 не можливо виключити домішки крові від підозрюваного ОСОБА_7 (носія антигену Н).

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 261 від 24.03.2020, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. На куртці (об`єкти №1-10), вилученій 14.02.2020 у підозрюваного ОСОБА_7 під час його затримання знайдено кров людини, при дослідженні якої на групову приналежність виявлено в об`єктах № 1, 3, 6, 7 антигени А і Н, властиві крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО, в тому числі потерпілому ОСОБА_9 . В об`єктах № 2, 4, 5, 8 10 виявлений антиген Н, та в об`єкті № 10 і ізогемаглютиніни анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження в даних об`єктах від підозрюваного ОСОБА_7 і виключає від потерпілого ОСОБА_9

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 266 від 06.04.2020, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. На чоловічих куртці, джинсових брюках та парі кросівок вилучених 13.02.2020 у потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , КУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » знайдено кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 та виключає від підозрюваного ОСОБА_7

- висновком судово-медичної експертизи № 713 від 03.04.2020, відповідно до якого за даними медичної документації у гр-на ОСОБА_23 були такі тілесні ушкодження: одне колото-різане поранення грудної клітки зліва на рівні 10 міжребер`я по навкологруднинній лінії, проникаюче в черевну порожнину з наскрізним пораненням шлунку, одне колото-різане поранення лівої здухвинної області, проникаюче в черевну порожнину з пораненням селезінки та сигмоподібної кишки, які супроводжувалися крововиливом в черевну порожнину (1,5 л крові зі згортками); різана рана долонної поверхні 1 пальця правої кисті з пересіченням довгого згинача 1 пальця.

Колото-різане поранення грудної клітки зліва на рівні 10 міжребер`я по навкологрудинній лінії, проникаюче в черевну порожнину з наскрізним пораненням шлунку, колото-різане поранення лівої здухвинної області, проникаюче в черевну порожнину з пораненням селезінки та сигмоподібної кишки, які супроводжувалися крововиливом в черевну порожнину (1,5 л крові зі згортками) утворилися від дії колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, судити про конструктивні особливості якого (Форму і розміри поперечного зрізу, особливості обушка, довжину зануреної частини клинка, форму кінцевої частини, рельєф поверхні тощо) немає можливості, через відсутність подібних даних. Різана рана долонної поверхні 1 пальця правої кисті з пересіченням довгого згинача 1 пальця утворилася від дії ріжучого предмета, яким могло бути лезо ножа, судити про конструктивні особливості якого (довжину леза, глибину зануреної частини леза, рельєф поверхні тощо) немає можливості, через відсутність подібних даних.

За даними медичної карти стаціонарного хворого № 2246/244 КНП «МКЛ N° 11» ОМР рановий канал колото-різаного поранення грудної клітки зліва на рівні 10 міжребер`я по навкологруднинній лінії спрямований спереду назад та знизу до гори; рановий канал колото-різаного поранення лівої здухвинної області спрямований спереду назад та знизу до гори; орієнтація різаної рани долонної поверхні 1 пальця правої кисті не вказана.

Виходячи з локалізації ушкоджень, гр-н ОСОБА_9 був повернений передньою поверхнею свого тулуба по відношенню до напрямку дії травмуючого (травмуючих) предмета (предметів). Поза, а також взаємне розташування потерпілого та нападаючого (нападаючих) в цей момент могли бути різними. Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження гр-на ОСОБА_9 до стаціонару, і таким чином, могли бути заподіяні 13.02.2020 р. Одне колото-різане поранення грудної клітки зліва на рівні 10 міжребер`я по навкологруднинній лінії, проникаюче в черевну порожнину з наскрізним пораненням шлунку, одне колото-різане поранення лівої здухвинної області, проникаюче в черевну порожнину з пораненням селезінки та сигмоподібної кишки, які супроводжувалися крововиливом в черевну порожнину (1,5 л крові зі згортками), як у сукупності, так і окремо, згідно з п. 2.1.3 «к», «» "Правил судово-медичного визначення ступеня тяж-кості тілесних ушкоджень" (1935 р.), належать до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Різана рана долонної поверхні 1 пальця правої кисті з пересіченням довгого згинача 1 пальця не була небезпечною для життя, а викликала тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно з п. п. 2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), належить до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ ТЯЖКОСТІ.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_7 є особою, яка наносила удари ножем потерпілому ОСОБА_9 , що підтверджується показаннями самого потерпілого, який вказує на ОСОБА_7 , як на особу, яка нанесла йому удар; показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що очевидцем моменту нанесення удару не був, бачив тільки як потерпілий йшов, а потім впав, з нього стікала кров, в той час як неподалік стояв обвинувачений; показаннями свідка ОСОБА_14 , який бачив, як із приміщення складу першим вийшов потерпілий, слідом за ним ОСОБА_7 , зазначив що зі столу пропав ніж, однак хто його забрав він не бачив; показаннями свідка ОСОБА_12 , яка побачила потерпілого, який йшов тримався за ребра і в нього сильно текла кров, після чого вона викликала швидку, що викликало обурнення обвинуваченого.

Так, показання вказаних свідків та потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в один час перебували на вулиці, після чого ОСОБА_24 вже з отриманими ранами лежав на землі, в той час як ОСОБА_7 поводив себе агресивно.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно поставився критично до показань свідка ОСОБА_10 , який прямо підтверджує алібі обвинуваченого, оскільки показання потерпілого та інших свідків узгоджуються між собою та не суперечать один одному.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що показання свідка ОСОБА_10 , які виправдовують обвинуваченого, не є достовірними, оскільки під час допиту щодо попередніх показань, які не узгоджувались із його показаннями, свідок не надав чітких пояснень таких розбіжностей.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що пояснення ОСОБА_10 не узгоджуються із будь якими іншими доказами, які було досліджено під час судового розгляду.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_8 про спотворення показань свідка ОСОБА_11 , наданих ним під час судового розгляду, в оскарженому вироку, колегія суддів зазначає, що під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції сторона захисту не заявляла клопотань про повторний допит вказаного свідка з метою усунення будь-яких протиріч.

Крім того, апеляційний суд зауважує на тому, що виклад показань свідка ОСОБА_11 в оскарженому вироку відповідає змісту журналу судового засідання від 06.07.2022, в ході якого останній був допитаний під час судового розгляду.

Крім того, показання свідка ОСОБА_14 спростовують твердження захисника ОСОБА_8 щодо наявності сумнівів з приводу знаряддя злочину, а саме ножа, який зник з м`ясного складу «Наша ряба».

Посилання сторони захисту на те, що потерпілий обмовляє обвинуваченого ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки, на думку апеляційного суду, відсутні підстави не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину (т. 8 а.с. 67-68) та був приведений до присяги під час допиту у суді першої інстанції (т. 1 а.с. 110-112), його показання узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні. Мотивів оговорювати обвинуваченого судом також не встановлено та стороною захисту не зазначено.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що сторона захисту, реалізуючи свої права відповідно до приписів статей 22, 26 КПК України, не була позбавлена можливості звертатися до правоохоронних органів із заявами з приводу надання завідомо неправдивих показань потерпілим. Водночас подана захисником апеляційна скарга, а також матеріали кримінального провадження не містять інформації про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за неправдиві показання або звернення сторони захисту з цього приводу до правоохоронних органів.

Суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, послався на висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 261 від 24.03.2020, відповідно до якого на куртці (об`єкти №1-10), вилученій 14.02.2020 у підозрюваного ОСОБА_7 під час його затримання знайдено кров людини, при дослідженні якої на групову приналежність виявлено в об`єктах № 1, 3, 6, 7 антигени А і Н, властиві крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО, в тому числі потерпілому ОСОБА_9 .

Також місцевим судом було враховано висновки судово-медичної імунологічної експертизи № 226 від 16.03.2020 встановлено, що на кухонному ножі, вилученому 13.02.2020р. з місця події за адресою: АДРЕСА_3 , між 10 та 12 рядами ринку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », знайдено: в об`єктах № 1-3 кров людини, в об`єкті №4- потові виділення без домішків крові. При дослідженні на групову приналежність виявлено: в об`єктах №1-3 - антигени А і Н, властиві крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО, в тому числі потерпілому ОСОБА_9 , але, в даних об`єктах неможливо виключити домішки крові підозрюваного ОСОБА_7 (носія антигену Н); в об`єкті №4 (на ручці ножа) виявлений тільки антиген Н, що не дає можливості категорично висловитися про групу поту, але, враховуючи, що антиген Н, як основний, властивий групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, не виключається походження потових виділень від підозрюваного ОСОБА_7 .

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 261 від 24.03.2020 встановлено, шо у двох змивах на марлевих тампонах з правої (об`єкт № 1) та лівої (об`єкт № 2) рук підозрюваного ОСОБА_7 знайдено кров людини, в об`єкті № 2 групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від підозрюваного ОСОБА_7 ; в об`єкті №1 виявлені антигени А і Н, властиві групі крові А з азогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за системою АВО (якщо кров належить одній людині), в тому числі потерпілому ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції також зазначив, що біологічні зразки у ОСОБА_7 були відібрані о 21 годині 14 лютого 2020 року, тобто більш ніж через добу після замаху на вбивство потерпілого, тому дійшов до висновку, що відсутність за висновком експертизи слідів крові під нігтьовою пластиною не спростовує участь ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину.

В свою чергу твердження захисника ОСОБА_8 з приводу того, що ОСОБА_7 був затриманий 13.02.2020 року, а не 14.02.2020 року спростовуються протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у порядку ст. 208 КПК України від 14.02.2020 року, згідно з яким ОСОБА_7 був затриманий 14.02.2020 року о 12 год. 30 хв. (час фактичного затримання). Вказана процесуальна дія була проведена за участі двох понятих та захисника. Жодних заяв, клопотань чи скарг від ОСОБА_7 не надходило, також зауважень та доповнень до протоколу не надходило від понятих та захисника (т. 8 а.с. 83-85).

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підставі логічного тлумачення положень ч. 1 ст. 85 КПК України вбачається, що докази в кримінальному провадженні стосовно факту вчинення кримінального правопорушення конкретною особою поділяють на прямі та непрямі.

Підставою для поділу доказів на прямі та непрямі (побічні) є характер їх відношення до обставин, які підлягають доказуванню.

Так, прямим є доказ, який прямо та безпосередньо встановлює наявність чи відсутність обставин, що доказується.

Непрямим (побічним) є доказ, який спочатку обґрунтовує наявність чи відсутність проміжного (доказового) факту, а через нього - наявність чи відсутність шуканої обставини предмета доказування. Непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи складу кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.

Існує правило, згідно якого один непрямий доказ не може бути покладений в обґрунтування процесуального рішення, необхідно сформувати систему непрямих доказів, в якій би кожний непрямий доказ був нібито ланкою нерозривного ланцюга.

Враховуючи вищезазначене, норми чинного КПК України не містять заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Таким чином, посилання сторони захисту на те, що проведені у справі експертні дослідження не містять необхідної визначеності, фактично зводяться до його декларативної незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» (п.65) зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Під час розгляду кримінального провадження, суд повинен керуватися стандартом доведеності вини «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою дані, які характеризують потерпілого ОСОБА_9 , не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції в оскарженому вироку обґрунтовано зазначив, що особа потерпілого не є предметом вказаного кримінального провадження, а наявність чи відсутність у нього судимостей не спростовує незаконність дій, вчинених обвинуваченим.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не усунуте протиріччя щодо часу вчинення злочину, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Згідно оскарженого вироку судом першої інстанції встановлено час вчинення кримінального правопорушення, а саме «приблизно о 17:45 годин».

В свою чергу, захисник посилається на те, що згідно із наданими доказами рапортами поліцейських, подія злочину імовірно відбулась о 17:32, у іншому рапорті вказано о 17:48, в обвинувальному акті о 17:45.

Апеляційний погоджується із висновками суду першої інстанції про те, невідповідність у часі настільки малозначна, що не впливає на вирішення кримінального провадження по суті.

Колегія суддів зауважує, що органом досудового розслідування встановлено, а судом доведено всі складові інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, у тому числі час вчинення злочину, зокрема зазначено «13 лютого 2020 року, приблизно о 17:45 годин», при цьому не наведення конкретного часу не виключає об`єктивну сторону кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду більш точний час встановити не виявилось можливим, що не виключає факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину.

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заявив і про те, що під час його затримання та проведення першочергових слідчих дій працівники поліції застосовували до нього заходи фізичного впливу.

На підставі листа судді ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 Другим СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, було проведено перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього заходів фізичного впливу з боку працівників поліції.

На підставі вказаного листа до ЄРДР були внесені відомості за №0000580 від 06.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

В ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій, зокрема допитано в якості свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_25 .

Разом з тим факт вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України не підтвердився і постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованому у м. Миколаєві ОСОБА_26 , кримінальне провадження було закрито.

За таких обставин доводи обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів здійснення досудового розслідування, а також невизнання обвинуваченим своєї провини, апеляційний суд розцінює виключно, як їх намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні навів переконливе обґрунтування на користь висновку про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину відповідно до стандарту доказування поза розумним сумнівом. При цьому суд навів належні та переконливі мотиви, з яких він відхилив доводи та альтернативні версії сторони захисту.

Враховуючи викладені обставини апеляційний вважає апеляційна скарга захисника є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000632, внесеному до ЄРДР 13 лютого 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк - з моменту отримання копії цієї ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4