Справа № 579/1393/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2025 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець справу по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець Сумської області, громадянина України, освіта вища, працюючого головним спеціалістом першої категорії виконавчого комітету Кролевецької міської ради, не одруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за місцем проживання АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , не судимого,-

- за ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2025 року близько 07 години 30 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Hyundai Tucson» р.н. НОМЕР_1 , рухався другорядною дорогою по пр. Миру м.Кролевець Сумської області в напрямку залізничного вокзалу. Перебуваючи на перехресті пр. Миру та вул. 8 Березня в м. Кролевець проявив неуважність, не поступився дорогою електричному велосипеду Formula Heavy Duty 29 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по вул. 8 Березня, з ліва на право по ходу руху автомобіля в напрямку зменшення нумерації, внаслідок чого неподалік центру перехрестя відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій електричного велосипеду Formula Heavy Duty 29 ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта №59 від 20.06.2025 отримані тілесні ушкодження у вигляді: «закритої травми грудної клітини: перелом 9-10 ребер праворуч, правобічний післятравматичний пневмоторокс», які по критерію небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку авто-технічної експертизи №157 від 15.06.2025, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Hyundai» повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 16.11, 16.13 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість попередити зіткнення та з технічної точки зору дані невідповідності вказаних пунктів з яких невідповідність вимогам п. 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

10.1. Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

16.11. Правил дорожнього руху України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимоги п. 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду вину визнав повністю, не оспорює обставин, викладених в обвинувальному акті.

Потерпілий не оспорює обставин, викладених в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд провів судовий розгляд у справі в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних про його особу.

Оцінивши всі зібрані по справі докази, суд вважає, що факт скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_4 доказаний повністю .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як пом`якшуючими обставинами покарання суд визнає повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину , часткове відшкодування заподіяної шкоди, добровільну оплату витрат по справі.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений раніше не судимий , скоїв необережний злочин вперше, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, надавав допомогу потерпілому , вибачився .

Обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає .

Згідно ст. 1 КК України Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення, зокрема про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК).

У виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, більш м`яке ніж передбачено законом, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення ст. 66 і 69 КК, згідно яких підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, працевлаштованість, характеристику з місця проживання , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення та необережну форму вини, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення кримінального правопорушення, яка свідчить про те , що обвинувачений висловлює жаль з приводу вчиненого, бажав виправити та виправляв ситуацію, що склалася, конкретними діями, які свідчать про готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, зробив належну критичну оцінку вчиненого, наявність пом`якшуючих обставин, знаходить підстави для застосуванням ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 .

Виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає можливо без ізоляції від суспільства та враховуючи наявність декількох вищевикладених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, думку потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому покарання пов`язаного з ізоляцією, положення диспозитивності кримінального судочинства, майновий стан винного, та його поведінку під час та після вчиненого, дотримуючись принципу індивідуалізації покарання суд вважає можливим призначити йому основне покарання з застосуванням ст. 69 КК України , більш м`яке ніж зазначено в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді штрафу, оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання, пов`язаного з триманням в умовах ізоляції.

Суд вважає, що саме покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи проаналізовані судом вище, однак дійшов висновку, що відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від реального покарання.

Слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

На розсуд суду не можливо досягти мети виправлення обвинуваченого без реального покарання.

З огляду на викладене доводи прокурора про призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження в суді, є необґрунтованими, не заслуговують на увагу суду та задоволенню не підлягають.

Суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання з застосуванням ст. 75 КК України .

За змістом ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються серед іншого до посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Доводи сторони захисту про призначення обвинуваченому покарання у виді виправних робіт з огляду на ч. 2 ст. 57 КК України є необґрунтованими, не заслуговують на увагу суду та задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що саме покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Приймаючи до уваги характер допущених порушень правил дорожнього руху, їх наслідки, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину , суд вважає за доцільне не призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду від 15 травня 2025 року скасувати.

Речові докази по справі, автомобіль Hyundai Tucson р.н. НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_4 , дозволити використовувати за призначенням, велосипед електричний Formula Heavy Duty 29, який зберігається на штраф майданчику ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області за адресою м. Кролевець, вул. Грушевського, 21, передати ОСОБА_6 відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому за цим законом покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами .

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду від 15 травня 2025 року скасувати.

Речові докази по справі, автомобіль Hyundai Tucson р.н. НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_4 , дозволити використовувати за призначенням, велосипед електричний Formula Heavy Duty 29, який зберігається на штраф майданчику ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області за адресою м. Кролевець, вул. Грушевського, 21, передати ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України , якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Кролевецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1