Справа № 201/1612/26
Провадження № 1-кс/201/421/2026
У Х В А Л А

Іменем України

09.02.2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотанняпрокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 05.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України(далі КК України),

установив:

Прокурор Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 05.02.2026 року, у якому просить суд, з метою забезпеченні збереження речових доказів накласти арешт, заборонивши відчуження, розпорядження та/або користування речовим доказом, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , який було поміщено у спец. пакет № ICR0059178.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що досудове розслідування розпочато за повідомленням про вчинення кримінального правопорушення яке 05.02.2026 року надійшло до відділу поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Відповідно до повідомлення за адресою: м. Дніпро, просп. Героїв, біля буд. № 4, під час перевірки документів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив паспорт громадянина України з явними ознаками підробки.

Згідно до протоколу огляду від 05.02.2026 року в період часу з 11 години 30 хвилин до 11 години 45 хвилин було проведено огляд за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_4 , який було поміщено у спец. пакет № ICR0059178. Водночас, ОСОБА_5 , у заяві засвідчив, що добровільної видає працівникам поліції вказаний паспорт.

Постановою дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.02.2026 року паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_4 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000019 від 05.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Прокурор зазначає, вказаний предмет визнано речовим доказом, тому необхідно забезпечити його збереження в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК до прийняття остаточного рішення по справі шляхом накладення арешту. Вважає за необхідне накласти арешт на паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_4 , який було поміщено у спец. пакет № ICR0059178. Заборонити відчуження, розпорядження та/або користування майном, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до подальшого використання вказаного паспорту громадянина України.

Власник майна в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор у судове засідання для розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на задоволенні наполягав.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття прокурора та власника майна в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновків про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування розпочато за повідомленням про вчинення кримінального правопорушення 05.02.2026 року, відповідно до якого за адресою: м. Дніпро, просп. Героїв, біля буд. № 4, під час перевірки документів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив паспорт громадянина України з явними ознаками підробки.

Як вбачається з протоколу огляду від 05.02.2026 року за адресою: м. Дніпро, просп. Героїв, буд. 4, було виявлено та вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_4 , який було поміщено у спец. пакет № ICR0059178. Крім того, ОСОБА_5 , у заяві засвідчив добровільну видачу вказаного паспорту працівникам поліції.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, збереження речових доказів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

За твердженням прокурора, зазначений паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_4 містить очевидні ознаки підробки. Водночас, із пояснень ОСОБА_5 вбачається, що останній підробив вказаний паспорт з метою пред`явлення його працівникам поліції та територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Водночас, постановою дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.02.2026 року паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_4 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000019 від 05.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Таким чином, зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям речових доказів, зокрема, може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, а отже, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Як вже зазначав слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи прокурора про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Ураховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на вказане майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

Отже, клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 05.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу Українизадовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000019 від 05.02.2026 року на речовий доказ, а саме паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , який було поміщено у спец. пакет № ICR0059178, заборонивши відчуження, розпорядження та користування.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1