Справа № 450/1548/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/3488/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2025 року про накладення арешту на майно,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , про арешт майна.

Накладено арешт на 4 одиниці предметів схожих на зброю «Револьвер»; мобільний телефон марки «Apple»; планшетний пристрій марки «Apple»; магазини у кількості 9-ти одиниць; предмет схожий на зброю «рушниця 12 калібру»; предмет схожий на зброю «АКС МП УОС» із маркуванням «1952ГКІКВ1185» калібру 7.62; 15 одиниць предметів схожих на боєприпаси; 775 одиниць предметів схожих на боєприпаси калібру 7.62; 475 одиниць предметів схожих на боєприпаси із наявними ознаками забруднення; 2 одиниці предметів схожих на РДГ «Б»; 2 одиниці предметів схожих на РДГ «Ч»; 2 одиниці предметів схожих на вибухові пакети; 2 одиниці РПС, для збереження речових доказів і проведення необхідних експертиз.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , слід задовольнити та накласти арешт на 4 одиниці предметів схожих на зброю «Револьвер»; мобільний телефон марки «Apple»; планшетний пристрій марки «Apple»; магазини у кількості 9-ти одиниць; предмет схожий на зброю «рушниця 12 калібру»; предмет схожий на зброю «АКС МП УОС» із маркуванням «1952ГКІКВ1185» калібру 7.62; 15 одиниць предметів схожих на боєприпаси; 775 одиниць предметів схожих на боєприпаси калібру 7.62; 475 одиниць предметів схожих на боєприпаси із наявними ознаками забруднення; 2 одиниці предметів схожих на РДГ «Б»; 2 одиниці предметів схожих на РДГ «Ч»; 2 одиниці предметів схожих на вибухові пакети; 2 одиниці РПС, для збереження речових доказів та проведення необхідних експертиз у кримінальному провадженні.

На вказану ухвалу представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2025 року, оскаржувану ухвалу скасувати в частині накладення арешту на предмет схожий на зброю «АКС МП УОС» із маркуванням 1952ГКІКВ1185 калібру 7,62. Зобов`язати СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_6 вилучений карабін, модель АКС МП-УОС, калібр 7,62x39, серійний номер НОМЕР_1 .

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена слідчим суддею з порушенням вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення згідно ст. 409 КПК України.

Вказує, що під час обшуку ОСОБА_6 повідомляв працівникам поліції, що має дозвіл на зберігання та носіння карабіну, модель АКС МП-УОС, калібр 7,62x39, серійний номер НОМЕР_1 , та надав їм вказаний дозвіл у паперовому вигляді. Надання ним підтвердження про наявність законних підстав для зберігання вказаного карабіну може бути підтверджено відеозаписом, яким фіксувалось проведення обшуку.

Зазначає, що за наявності отриманого ОСОБА_6 у встановленому порядку вказаного дозволу, строк дії якого не закінчився, відсутнє значення вилученого у нього майна до кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України в цілому та його значення як речового доказу для здійснення розслідування у кримінальному провадженні № 0000287 від 09.09.2025 року зокрема. Тим більше, що ні у витягу з ЄРДР, ні у повідомленні про підозру вилучений у нього карабін не фігурує.

Вважає, що накладення арешту на майно є втручанням у приватне життя його власника, тому воно має бути виправданим. Безпідставне вилучення та накладення арешту на належний ОСОБА_6 карабін порушує передбачене ст. 319 ЦК України право на законних підставах володіти, користуватись та розпоряджатись його власністю.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що оскаржувана ухвала не направлялась ні судом, ні слідчим чи прокурором, про накладення арешту на вказаний карабін ОСОБА_6 дізнався лише 11.12.2025 року після ознайомлення з матеріалами судової справи представника, з цієї підстави він фізично не міг оскаржити вказану ухвалу слідчого судді у передбачений п.3 ч. 3 ст. 295 КПК України строк, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.

В судове засідання апеляційного суду власник майна ОСОБА_6 та представник адвокат ОСОБА_7 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце його проведення. Водночас, на електронну адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання представника адвоката ОСОБА_7 , який просив задовільнити апеляційну скаргу в повному обсязі, та розглядати таку без його участі та за відсутності ОСОБА_6 .

За таких обставин, з метою дотримання процесуальних строків, визначених кримінальним процесуальним законом, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску апелянтом строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів клопотання, вбачається, що слідчим відділенням ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000287 від 01.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

01 квітня 2025 року, відомості по даному факту внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000287, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

10 вересня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

10 вересня 2025 року ОСОБА_6 оголошено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 11 вересня 2025 року органом досудового розслідування прийнято рішення про визнання вилученого майна, речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000287, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що існує сукупність підстав вважати, що вищезазначене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе доказове значення для даного кримінального провадження та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, при цьому, слідчий суддя, обґрунтовано зазначив, що клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , слід задовольнити та накласти арешт на 4 одиниці предметів схожих на зброю «Револьвер»; мобільний телефон марки «Apple»; планшетний пристрій марки «Apple»; магазини у кількості 9-ти одиниць; предмет схожий на зброю «рушниця 12 калібру»; предмет схожий на зброю «АКС МП УОС» із маркуванням «1952ГКІКВ1185» калібру 7.62; 15 одиниць предметів схожих на боєприпаси; 775 одиниць предметів схожих на боєприпаси калібру 7.62; 475 одиниць предметів схожих на боєприпаси із наявними ознаками забруднення; 2 одиниці предметів схожих на РДГ «Б»; 2 одиниці предметів схожих на РДГ «Ч»; 2 одиниці предметів схожих на вибухові пакети; 2 одиниці РПС, для збереження речових доказів та проведення необхідних експертиз у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Доводи апеляційної скарги про незаконність накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Щодо твердження апелянта, що безпідставне вилучення та накладення арешту на належний ОСОБА_6 карабін порушує передбачене ст. 319 ЦК України право на законних підставах володіти, користуватись та розпоряджатись його власністю, не заслуговують на увагу, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі адвокат висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

поновити представнику власника майна ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4