ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8418/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2303/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації ДУ «Диканівська виправна колонії (№12)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 квітня 2015 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 289; ч.4 ст. 187; п.п.6,9,12 ч.2 ст.115; ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшло подання начальника державної установи «Диканівська виправна колонії (№12)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Ухвалою Основ`янського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія №12» щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст досліджених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 квітня 2015 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія №12» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати та задовольнити подання.

В обґрунтування посилається на те, що за час відбування покарання більш 12 років, вимоги режиму порушував лише 6 раз, стягнення погашені у встановленому законом порядку; має 29 заохочень, останнє отримано 25 вересня 2025 року; проходив навчання в Диканівському навчальному центрі та здобув свідоцтво про присвоєння кваліфікації токар; працює; приймає участь у виконанні робіт з благоустрою установи, ремонтних робіт на підприємстві; приймає участь у виховних та культурно масових заходах.

Також просить врахувати, що вину у вчиненому злочині він визнав повністю, розкаявся, процесуальні витрати по справі у сумі 671 грн. 71 коп. ним сплачені.

Наведене, на думку засудженого, свідчить про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці, довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Диканівська виправна колонія №12» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , скасувати та задовольнити подання.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано надав перевагу негативній інформації про засудженого ОСОБА_8 , ігноруючи при цьому чисельні позитивні його характеристики та докази на його виправлення.

Просить врахувати, що засуджений за час відбування у місцях позбавлення волі характеризується позитивно, працевлаштований, до виконання поставлених завдань ставиться добре, дбайливо ставиться до майна установи, не конфліктний, дотримується вимог внутрішнього розпорядку, у відношеннях з адміністрацією ввічливий, має 28 заохочень та 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін.

Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав рішення суду законним, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг захисника та засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.81 КК України та правовими позиціями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Згідно до приписів ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_8 засуджений вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 квітня 2015 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.289; ч.4 ст. 187; п.п.6,9,12 ч.2 ст.115; ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Засуджений ОСОБА_8 знаходиться в місцях позбавлення волі з 04 червня 2014 року. В періоди з 04 червня 2014 року по 19 вересня 2015 року перебував в ДУ «Старобільський слідчий ізолятор» до праці не залучався, вимоги режиму тримання порушував 1 раз, адміністрацією установи не заохочувався. Характеризувався посередньо. В періоди з 19 вересня 2015 року по 05 жовтня 2015 року перебував в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до праці не залучався, вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією установи не заохочувався. Характеризувався посередньо.

З 05 жовтня 2015 року та по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)». За час відбування покарання, вимоги режиму тримання порушував 5 разів, заохочувався 28 разів; Характеризується позитивно; Працевлаштований на слюсарній дільниці цеху №l слюсарем з механоскладальних робіт з відрядною оплатою праці. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи відноситься дбайливо, здійснює за ними належний догляд. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

За висновком комісії ДУ «Диканівська виправна колонія №12» від 12 березня 2020 року у застосуванні до ОСОБА_8 ст.101 КВК України відмовлено, у зв`язку з поданням останнім заяви, в якій просить не застосовувати до нього пільги по ст.101 КВК України у зв`язку з небажанням втрачати робочу спеціальність;

Разом з цим, відповідно до висновку комісії ДУ «Диканівська виправна колонія №12» від 20 липня 2022 року у застосуванні до ОСОБА_8 ст.82 КК України відмовлено, як особі, яка своєю поведінкою та ставлення до праці не довела свого виправлення.

Окрім цього, відповідно до висновку комісії ДУ «Диканівська виправна колонія №12» від 13 вересня 2023 року у застосуванні до ОСОБА_8 ст.81 КК України відмовлено, як особі, яка своєю поведінкою та ставлення до праці не довела свого виправлення.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні подання слід відмовити.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що утримання від порушень правил внутрішнього розпорядку є прямим обов`язком засудженого, передбаченим ст.107 КВК України, та не є підтвердженням того, що він повністю став на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо засудженого матеріали та прийняв законне і обґрунтоване рішення про відсутність правових підстав для застосування щодо останнього ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг засудженого та захисника необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4