ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7731/24 (1-кс/953/7318/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1454/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року, якою змінено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід із застави на тримання під вартою та звернуто в дохід держави внесену за ОСОБА_6 заставу у розмірі 605600 грн. в межах кримінального провадження № 0000884 від 23.07.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000884 від 23.07.2024 року про зміну запобіжного заходу у виді застави на тримання під вартою та стягнення застави у дохід держави, внесеної відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід із застави на тримання під вартою. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 09 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, звільнивши ОСОБА_6 з зали суду з раніше визначеним розміром застави.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилалася на те, що ОСОБА_6 будь-яким чином не порушував процесуальних обов`язків, які на нього були покладені ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.10.2025 року після того, як він сплатив заставу. Посилався на те, що засобами телефонного зв`язку повідомляв слідчого у кримінальному провадженні про те, що у нього значно погіршився стан його здоров`я та він буде перебувати у лікарні у іншому населеному пункті. Також вказував, що закордонний паспорт він втратив, а тому не здав його до відповідних державних органів, однак не здійснював будь-яких спроб скористатись цим паспортом та виїхати за кордон України. Також захисник вказував, що він особисто повідомляв суд апеляційної інстанції про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 та просив відкласти розгляд апеляційної скарги, який і був відкладений з цієї підстави. Вважав. Що ОСОБА_6 сумлінно виконував обов`язки, які були на нього покладені ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова та не порушував їх. ОСОБА_6 потрапив до лікарні через об`єктивну причину, знаходячись в стані середньої тяжкості, про що повідомляв захисника і слідчого. Госпіталізація до лікарні була вимушеною, оскільки без негайного лікування існувала загроза здоров`ю.

08 грудня 2025 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява прокурора ОСОБА_9 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , а також просив проводити апеляційний розгляд без участі прокурора.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_6 , та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000884 від 23.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України.

11 листопада 2025 року до суду першої інстанції надійшло клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 без визначення розміру застави. Також просив заставу у розмірі 605600 грн. внесені 10.102025 року за підозрюваного ОСОБА_6 звернути в дохід держави та зарахувати о спеціального фонду Державного бюджету України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтованість підозри, повідомлено ОСОБА_6 за ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України. Вказував, що ОСОБА_6 не повідомив орган досудового розслідування про факт виїзду за межі с. Краснокутськ, Харківської області, чим, на думку прокурора, порушив обов`язок не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду. Зазначав, що 04.11.2025 року о 12:00 год. підозрюваний ОСОБА_6 на засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 до Харківського апеляційного суду не з`явився та причин неявки суд не повідомив, чим порушив обов`язок прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом. Поряд з цим прокурор вказував, що на час звернення з клопотанням, до органу досудового розслідування від підозрюваного ОСОБА_6 жодних підтверджувальних документів про те, що він здав до ГУ ДМС України в Харківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну не надходило.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя зазначав, що стороною захисту не надано доказів не можливості виконання покладеного на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язку здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Також вказував, що сторона захисту не надала беззаперечних доказів повідомлення та отримання дозволу слідчого для відлучення із населеного пункту де проживає, підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засідання зазначав про те, що повідомляв слідчого про лікування у жовтні та зазначав, що йому «здається», що повідомляв і про відлучення з населеного пункту де він проживає до лікарні у м. Богодухів, однак докази на підтвердження даних обставин не надав, при тому, також підтвердив обставини того, що саме слідчий 03.11.2025 року йому повідомив про необхідність прибуття до апеляційного суду, на що він йому відповів що перебуває в КНП «Богодухівська центральна районна лікарня» Богодухівської міської ради.

Дослідивши відомості цього кримінального провадження щодо підозрюваного ОСОБА_6 , колегія суддів не погоджується з рішенням та висновками слідчого судді суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ч.2 ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Належить врахувати, що Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі», «МакКей проти Сполученого Королівства», «Зогландт проти Недерландів» «Харченко проти України», «Ігнатов проти України», «Макаренко проти України» . У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.

Також, положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Належить врахувати, що підозрюваний ОСОБА_6 , в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вказував на те, що після проведеного у нього вдома обшуку він не міг знайти свій закордонний паспорт, а тому не і не здав його до відповідних державних органів.

Ці відомості також підтвердила в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції його дружина, яка пояснила, що саме вона збирала та позичала грошові кошти для внесення застави за свого чоловіка та особисто шукала його паспорт для виїзду за кордон, але після обшуку, який був проведений у них вдома, не знайшла його. Вказувала, що вона безпосередньо зацікавлена у здачі цього паспорту на зберігання до відповідного державного органу, оскільки саме вона позичала гроші для внесення застави та розуміла, що ці гроші можуть бути стягнуті в дохід держави у разу не виконання процесуальних обов`язків її чоловіком, а саме здачі паспорту.

Поряд з цим захисник вказував, що після того, як ОСОБА_6 не знайшов свого паспорту, він не мав фактичної можливості звернутись з відповідною заявою до слідчого про втрату свого паспорту для виїзду за кордон, оскільки його стан здоров`я значно погіршився та він перебував на стаціонарному лікуванні. Зобов`язався звернутися до слідчого з відповідною заявою про втрату ОСОБА_6 його паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Належить врахувати, що з відомостей судового провадження вбачається, що дійсно за місцем проживання ОСОБА_6 проводився обшук. Також в матеріалах кримінального та судового проваджень відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 здійснював спроби скористатись своїм паспортом України для виїзду за кордон щоб перетнути державний кордон України. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що на час апеляційного перегляду, в діях ОСОБА_6 , не вбачається порушення покладеного на нього обов`язку здати на зберігання свій паспорт України для виїзду за кордон, враховуючи також зобов`язання захисника звернутись з відповідною заявою про втрату цього паспорту до органу досудового розслідування.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було оглянуто телефон, який належить ОСОБА_6 .

З відомостей, які містяться в цьому телефоні вочевидь вбачається, що ОСОБА_6 протягом жовтня 2025 року, а саме 7, 23, 24, 29 жовтня 2025 року, а також 3 листопада 2025 року спілкувався з слідчим ОСОБА_11 .

Належить врахувати, що з цих відомостей також вбачається, що ці розмови між слідчим та ОСОБА_6 тривали 15 сек., 11 сек., 32 сек., 1 хв. 10 сек., 1 хв. 30 сек., 1 хв. 19 сек., 27 сек., 53 сек., 15 сек., 11 сек., 32 сек., що вочевидь вказує саме на їх спілкування між собою.

Враховуючи такі відомості спілкування ОСОБА_6 зі слідчим, у суду апеляційної інстанції існують сумніви щодо тверджень сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 не повідомляв слідчого про те, що хворіє та перебуває за межами населеного пункту, в якому постійно проживає.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже враховуючи, існування спілкування між ОСОБА_6 та слідчим саме напередодні та в період його перебування на лікуванні, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість тверджень сторони обвинувачення щодо не виконання ОСОБА_6 покладеного на нього обов`язку щодо не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Крім цього, захисник в апелційній скарзі, а також в судовому засіданні зазначав, що 03.11.2025 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні, оскільки значно погіршився стан його здоров`я, про що зщахисник повідомив суд апеляційної інстанції та розгляд апеляційної скарги було відкладено.

Належить врахувати, що відповідно до відомостей довідки медичного директора та лікующого лікаря Богодухівської центральної районної лікарні за № 06-18/2834 вбачається, що ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Богодухівської ЦРЛ з 03.11.2025 року з діагнозом: Вертеброгенна грудна, попереково-крижова радикулопатія зі стійким больовим, міотонічним синдромами, порушенням функції попереково-крижового відділу хребта.

Тобто відомості цієї довідки об`єктивно підтверджують поважність причини неможливості перебування ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді Харківського апеляційного суду 03.11.2025 року. В подальшому це апеляційне провадження було закрито.

Поряд з цим належить врахувати, що відповідно до відомостей довідки від 05.11.2-25 року за № 06-18/2790 вбачається, що ОСОБА_6 знаходиться на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 03.11.2025 року по теперішній час (05.11.2025 року ) Пацієнт ОСОБА_6 можу приймати участь у судовому засіданні, як особисто так і у режимі відеоконференції.

Враховуючи відомості цієї довідки суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_6 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні мав можливість приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 03.11.2025 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки ця довідка видана 05.11.2025 року, тобто станом на момент видачі цієї довідки ОСОБА_6 мав можливість приймати участь в судовому засіданні, а розгляд апеляційної скарги було призначено на 03.11.2025 року, саме в день, коли останній звернувся до лікарні за медичною допомогою, що свідчить про помилковість таких висновків.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та вважає за необхідне продовжити стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 09 січня 2026 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 605600 грн., яка вже була сплачена.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно та продовжити процесуальні обов`язки ОСОБА_6 , у зв`язку із раніше сплаченою заставою, а саме, - повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду за винятком випадків відвідування медичного закладу щодо саме існуючих у нього захворювань; утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами, іншими підозрюваними у цьому провадженні; здати на зберігання до відповідного органу деравної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон. Інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Враховуючи наведене, а також враховуючи положення ч.3 ст.407 КПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга -частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 182, 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року - скасувати.

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з застави на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000884 від 23.07.2024 року за ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України - задовольнити частково.

Обрати запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 09 січня 2026 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, яка раніше у часі була сплачена та вважати продовженими процесуальні обов`язки, які покладені на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із внесеною раніше заставою у розмірі 605600 грн., а саме: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду за винятком випадків відвідування медичного закладу щодо існуючих захворювань; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами, іншими підозрюваними у цьому провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно.

У разі невиконання вищевказаних процесуальних обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 , до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід, а застава звернута в дохід держави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :