Справа 368/1021/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/5235/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурорки Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

До Кагарлицького районного суду Київської області надійшло подання в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія № 115» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі. В обгрунтування доводів подання вказано, що вироком Ічнянського районного суду Чернігіської області від 02 червня 2021 року, ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без призначення додаткового покарання. За період відбування покарання у виправній колонії, засуджений до праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно, характеризувався позитивно, заходи виховної спрямованості відвідував регулярно, реагував на них правильно.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2025 року подання в.о. начальника ДУ «Кагарлицької виправної колонії № 115» задоволено та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково на не відбуту частину покарання, що становить 2 роки 4 місяці 27 днів позбавлення волі. Мотивуючи це рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 протягом всього часу відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому щодо нього може бути застосовано ст. 81 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурорки вказано на незаконність ухвали, оскільки вона не грунтується на вимогах закону. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказала на те, що засуджений не відбув значну частину покарання строком 2 роки 4 місяці 27 днів, за вказаної умови та наявності наслідків вчиненого останнім кримінального правопорушення - смерті людини, порушує принцип невідворотності та справедливості призначеного покарання. Прокурорка вказала, що факт правослухняної поведінки протягом часу перебування у виправній колонії, не є безумовною передумовою умовно-дострокового звільнення. Крім того, прокурорка вказала, що протягом відбування покарання засуджений двічі допускав грубе порушення режиму відбування покарання, а саме притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності за несанкціоноване користування мережею Інтернет та за зберігання забороненого предмету - сім-карти, у зв`язку з чим ОСОБА_7 було визнано злісним порушником режиму відбування покарання та постановлено на профілактичний облік. Прокурорка також звернула увагу, що засуджений протягом певного часу ухилявся від відбування покарання та перебував у розшуку більше ніж рік. На думку прокурорки, вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що правослухняна поведінка засудженого під час відбування покарання не є системною та такою, що підтверджує виправлення останнього. Просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у застосуванні пільги, передбаченої ст.81 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурорки захисниця ОСОБА_8 вказала на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції. Так, на момент ухвалення оскаржуваного рішення засуджений ОСОБА_7 діючих дисциплінарних стягнень не мав, посилання прокурорки на те, що засуджений тривалий час ухилявся від відбування покарання та перебував у розшуку свого підтвердження в матеріалах справи не знайшло. Також захисниця вказала, що порушення режиму відбування покарання, а саме несанкціоноване користування мережею Інтернет та зберігання забороненого предмету - сім-карти, відповідно до КВК України, не відносяться до злісних порушень, та крім того, такі порушення на день ухвалення рішення судом першої інстанції були зняті. Захисниця звернула увагу, що за час відбування покарання засуджений жодної дії небезпечної для суспільства не вчинив, а тому, на думку захисниці. мета покарання щодо ОСОБА_7 досягнута повністю. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурорки підтримав, підтвердив її доводи і просив її задовольнити;

засудженого ОСОБА_7 та захисниці, які апеляційну скаргу вважали необгрунтованою, просили залишити її без задоволення, а ухвалу без змін;

вивчивши подання та приєднанні до нього матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурорки підлягає до задоволення.

За змістом ст. 81 КК України підставами для застосування умовно-дострокового звільнення є:

відбування засудженим певного виду покарання, перелік яких визначений у частині першій цієї статті;

відбування ним певної частини призначеного строку покарання визначеної у частині третій цієї статті;

доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці (ч.2 ст. 81 КК України).

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до роз`яснень, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, які мають бути не лише констатовані, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами. Висновок же про виправлення засудженого має грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Із матеріалів провадження вбачається те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі, на момент звернення до суду із подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відбув частину покарання. Так, наявність двох грубих порушень режиму відбування покарання, які хоч на момент постановлення ухвали про умовно-дострокове звільнення зняті, а також відсутність заохочень не свідчить про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки відсутність у останнього знятих порушень, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв?язків, відсутність порушень дисципліни.

Колегія суддів зауважує, що відбуття ОСОБА_7 призначеної вироком більшої частини покарання, його поведінка, яка свідчить про виконання ним обов?язків не є безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України. Наявність лише формально позитивних характеристик засудженого, не є переконливими та достатніми підставами для його умовно-дострокового звільнення, зважаючи на обставини та характер вчиненого ним правопорушення та його наслідків.

Крім того, правослухняна та сумлінна поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання свідчить про те, що останній став на шлях виправлення, що в свою чергу може бути підставою для заміни невідбутої частини покарання. Натомість підстав вважати, що мета покарання у відношенні до засудженого повністю досягнута - немає, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення колегія суддів не вбачає.

Таким чином, на переконання колегії суддів, беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду, як і відсутні достатні докази, сукупність яких беззаперечно б свідчила про виправлення та перевиховання засудженого станом на час розгляду подання.

Тож, оцінюючи всі обставини у сукупності, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що на даний час наявні підстави умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування призначеного за вироком суду покарання.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду про відсутність достатніх обгрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, а відтак ухвала суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні подання в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія № 115» ОСОБА_10 , у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурорки підлягає до задоволення.

Неврахування зазначених вище обставин призвело до постановлення судом ухвали, яка не грунтується як на матеріалах справи, так і на вимогах закону. У зв`язку із цим, ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2025 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі не можливо визнати законною та обгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Оскільки передбачені законом підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання не встановлені, колегія суддів вважає за необхідне постановити у цій справі нову ухвалу про відмову у задоволенні відповідного подання в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія № 115» ОСОБА_10 .

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурорки задовольнити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання в.о. начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія № 115» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________________ ________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4