КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/7461/24 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1 апеляційне провадження №11-сс/824/8619/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

представника: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0001325 від 08 березня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 332, частиною третьою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки BENTLEY CONTINENTAL, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, власник майна ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати арешт на автотранспортний засіб Bentley Continental, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , який накладено ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року в рамках кримінального провадження №0001325 в аспекті володіння та користування автомобілем.

Вважає, що ухвала слідчого судді, якою накладено арешт на автотранспортний засіб Bentley Continental, д.н.з. НОМЕР_1 є незаконною, з огляду на наступне.

Зауважує, що судове засідання проведене без виклику сторін, ухвала сторонам не надсилалась, інформацію про накладення арешту тримав з Єдиного реєстру судових рішень.

Вказує, що слідчий суддя зобов`язаний чітко вказати в ухвалі, які саме права на майно (володіння, користування, розпорядження) обмежуються або припиняються арештом; це робиться для забезпечення гарантій власника майна, запобігання його незаконному вилученню або обмеженню, і тому ухвала повинна містити конкретний перелік обмежень, які встановлюються.

Посилається на те, що в ухвалі від 15 липня 2025 року слідчим суддею зазначено, що на автотранспортний засіб Bentley Continental, д.н.з. НОМЕР_1 накладено арешт, без зазначення сукупності обмежень, які застосовані до цивільних прав ОСОБА_7 , тобто не вказано, які саме дії заборонено вчиняти з вищевказаним транспортним засобом - володіти, користуватися, розпоряджатися.

Зазначає, що транспортний засіб Bentley Continental, д.н.з. НОМЕР_1 в рамках кримінального провадження не вилучався, речовим доказом не визнавався.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити з наведених у скарзі підстав, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 перебувають матеріали кримінального провадження №0001325 від 08 березня 2024 року, за ознаками ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 332, частиною третьою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 358 КК України.

17 червня 2025 року ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0001325 повідомлено про підозру у підробленні та збуті офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов?язків, з метою використання його підроблювачем та іншою особою; у використанні завідомо підробленого документу; в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню шляхом усунення перешкод, вчинених повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої групи, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 332, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 358 КК України.

З клопотання слідчого та копій матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх доказів, що вказують на обґрунтовану підозру ОСОБА_7 в інкримінованих йому правопорушеннях.

Санкція частини третьої статті 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев?яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до інформації з реєстраційної картки транспортного засобу автомобіль марки BENTLEY CONTINENTAL, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 на праві власності належить ОСОБА_7

15 липня 2025 року до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001325 від 08 березня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 332, частиною третьою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки BENTLEY CONTINENTAL, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_7 .

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки BENTLEY CONTINENTAL, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи скаржника про те, що що транспортний засіб Bentley Continental, д.н.з. НОМЕР_1 в рамках кримінального провадження не вилучався, речовим доказом не визнавався, вина ОСОБА_7 не доведена, і тягар обмежень конституційних та цивільних прав підозрюваного є надмірним та перевищує необхідний баланс, передбачений принципами та засадами кримінального провадження, а також того, що в ухвалі про накладення арешту не зазначено в чому саме обмежуються права підозрюваного.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4