Справа № 953/8071/25
н/п 1-кс/953/6596/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000058 від 12.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000058 від 12.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому просить накласти арешт на майно зазначене у клопотанні, що було виявлено та вилучено в ході обшуків.

Клопотання обґрунтовано тим, що вiддiлом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості ГУНП в Харківській області СУ ГУ НП в Харкiвськiй областi здiйснюється досудове розслiдування у кримiнальному провадженнi, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслiдувань за №0000058 від 12.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.01.2025 внаслідок дій невстановлених осіб із застосування електронно-обчислювальної техніки та мессенджеру «Телеграм», за допомогою шахрайських чат-ботів заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_4 у сумі 73 100 гривень.

На виконання доручення слідчого надійшли матеріали від УПК в Харківській області ДКП НПУ, згідно яких встановлено шахрайську « ІНФОРМАЦІЯ_1 » спільноту з чітким розподілом ролей, яка функціонує з метою незаконного заволодіння грошовими коштами, банківськими картками та персональними даними потерпілих осіб на території України та Європи шляхом надання «фішинг» посилань, «дрейнерів» персональних даних та адміністрування чат-ботів у мессенджері «Телеграм».

Встановлено, що до зазначеної групи осіб входить громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Чернігівської області, який у своїй шахрайській діяльності використовує аккаунт у мессенджері «Телеграм» із ніком ОСОБА_6 та окрім іншого адмініструє свій телеграм канал з надання шахрайськів чат ботів в оренду під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та згідно розподілу ролей у шахрайській « ІНФОРМАЦІЯ_1 » спільності є «кодером», тобто є особою яка володіє технічними знаннями і навичками, відповідає за функціонування «Telegram»-боту, за допомогою якого учасники спільнот генерують необхідні «фішингові» посилання, а саме створює «фішингові» посилання які є ідентичні сервісам доставки товару, online-банкінгу.

Проведеними заходами було встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

15.08.2025 в період часу з 02:06 до 02:36, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 (справа №953/8071/25; н/п 1 кс/953/5747/25) від 14.08.2025, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено:

Ноутбук марки «Asus» моделі «Vivobook» з SN: 12М; N2N0CV03J319061 який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

Ноутбук марки «Apple» моделі «Macbook Pro» серії «MYY7QJR4HC» який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

19.08.2025 до Київського районного суду м. Харкова поштовим зв`язком надійшло клопотання про арешт майна надіслане на адресу суду 16.08.2025 року.

28.08.2025 прокурором Харківської обласної прокуратури отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 від 26.08.2025 (№953/8071/25; 1-кс/953/5833/25) про повернення клопотання про арешт майна на доопрацювання, для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання даної ухвали.

01.09.2025 до Київського районного суду м. Харкова поштовим зв`язком надійшло клопотання про арешт майна, надіслане на адресу суду 30.08.2025 року.

11.09.2025 прокурором ІНФОРМАЦІЯ_5 отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_9 від 03.09.2025 (№953/8071/25; 1-кс/953/6050/25) про повернення клопотання про арешт майна на доопрацювання, для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання даної ухвали.

15.09.2025 до Київського районного суду м. Харкова поштовим зв`язком надійшло клопотання про арешт майна.

24.09.2025 прокурором Харківської обласної прокуратури отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 16.09.2025 (№953/8071/25; 1-кс/953/6312/25) про повернення клопотання про арешт майна на доопрацювання, для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання даної ухвали.

29.09.2025 до Київського районного суду м. Харкова поштовим зв`язком надійшло клопотання про арешт майна після усунення недоліків надіслане на адресу суду 26.09.2025 року.

Прокурор вклопотанні зазначає, що тимчасово вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також містити відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, існує сукупність підстав вважати, що вищевказані предмети є доказом кримінального правопорушення, оскільки відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Таким чином, з метою збереження речових доказів відповідно ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених предметів.

З урахуванням викладеного, а також з метою призначення у подальшому судових експертиз, висновки яких будуть долучені до матеріалів кримінального провадження та будуть використані як докази під час судового розгляду, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, у зв`язку з чим слідча суддя вважає, що процесуальний строк на подання вказаного клопотання не пропущений, тому вважає за можливе, розглянути клопотання по суті.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій просив клопотання задовольнити.

Представник власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, 02.10.2025 року на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшли заперечення щодо задоволення клопотання, в яких зазначив, що Як вбачається з клопотання, воно подане через підсистему ЄСІТС «Електронний кабінет» слідчим ОСОБА_11 . При цьому матеріали не містять документів, які б вказували на погодження даного клопотання прокурором. За таких обставин слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, яке не погоджене прокурором, що свідчить про вихід слідчого за межі наданих йому законом повноважень. З тексту самого клопотання вбачається, що воно зроблене не від імені слідчого, який його подає, а від імені прокурора, оскільки в його тексті зазначено дані прокурора, його обґрунтування і прохання, але таке клопотання прокурором не підписане. За таких обставин фактично слідчий ОСОБА_11 вніс до клопотання дані прокурора з метою створити в слідчого судді уявлення, що нібито його подає прокурор. Однак на першому аркуші клопотання зазначений заявник - ОСОБА_11 , а на останньому аркуші вказано ОСОБА_11 як особу, яка таке клопотання підписала. Зазначене вказує на те, що слідчий ОСОБА_11 вніс до клопотання завідомо не правдиві відомості.

Адвокат вказує також, що 14.08.2025 приблизно о 07:00 годині до квартири АДРЕСА_2 (Житловий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_6 »), яку винаймали ОСОБА_8 та ОСОБА_5 постукали два чоловіки, які представилися працівниками поліції та показали фото якогось чоловіка і запитали чи вони його знають. ОСОБА_8 та ОСОБА_5 повідомили, що не знають особу на фото і зателефонували до пункту охорони житлового комплексу та повідомили про дану подію і осіб. Через деякий час працівники охорони житлового комплексу повідомили ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , що вони перевірили документи в тих осіб, і що то дійсно працівники поліції. У той же день приблизно о 22:20 годині ті ж самі два чоловіки знову постукали у квартиру, де на той час знаходилася ОСОБА_8 і показали ще одне фото з питанням чи вона його знає і чи знає її співмешканець. Вона повідомила, що особу на фото не знає, а співмешканця зараз у дома нема. Після цього вона вийшла у подвір`я будинку та підійшла до ОСОБА_5 , який у той час знаходився на спортивному майданчику та повідомила про працівників поліції. Коли вони відійшли від спортивного майданчика та присіли на лавочку біля будинку до них підійшов один з працівників поліції та попросив підійти до під`їзду будинку, в якому знаходиться їх квартира, там інший працівник поліції покаже ще фотографії. Коли ОСОБА_8 та ОСОБА_5 підійшли до під`їзду та їм почали показувати фотографії, то з автомобіля, який був недалеко припаркований вийшли три особи у камуфляжному одязі. Загалом на той час працівників поліції уже стало шестеро троє з яких були одягнені у цивільний одяг, а троє одягнені у зелений комуфляжний одяг з масками на обличчі та мали при собі зброю. Вони всі стали таким чином, що оточили ОСОБА_8 та ОСОБА_5 14.08.2025 приблизно о 22:40 годині особи, які знаходилися у цивільній формі одягу показали ОСОБА_8 та ОСОБА_5 фотографію невідомого чоловіка та запитали чи ті її не бачили. Отримавши негативну, невідомі особи у цивільній формі одягу сказали, що вони працівники кіберполіції Харківської області, та почали вимагати від ОСОБА_8 та ОСОБА_5 повідомити анкетні дані та показати документи, що посвідчують особу. На запитання ОСОБА_5 показати свої службові посвідчення, невідомі особи у цивільній формі одягу почали поводити себе агресивно та погрожувати фізичною розправою, а одна з осіб у комуфляжі, яка знаходилася поруч поклала свою праву руку на кобуру з пістолетом, тим самим демонструючи можливість застосувати зброю. На повторне запитання ОСОБА_5 показати службові посвідчення, один з чоловіків у цивільній формі одягу своєю правою рукою взяв ОСОБА_5 за верхній одяг та агресивно вказав надати документи. ОСОБА_5 , злякавшись вирвався та почав тікати. Троє чоловіків у комуфляжному одязі та один з чоловіків у цивільній формі одягу наздогнали ОСОБА_5 звалили його з ніг та здійснили «заломування» рук і завдали удари по голові та обличчю. Після цього йому на руки позаду одягли будівельні зашморги та повели до місця де знаходилася ОСОБА_8 та двоє чоловіків у цивільній формі одягу. Після цього працівники поліції із застосуванням погроз, які виразилися у нанесенні поштовхів та агресивній поведінці, підійшли до кватири, де останні проживали, а саме квартири АДРЕСА_2 та почали вимагати відкрити вхідні двері, повідомивши, що у них є право зробити обшук, але ніяких документів не показували. Боячись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_8 відкрила вхідні двері та усі працівники поліції зайшли до квартири. У квартирі працівники поліції відразу висунули вимогу передати їм наявну комп`ютерну техніку. ОСОБА_8 вказали на ноутбуки, які були в квартирі. Працівники поліції відразу увімкнули ці ноутбуки та, зрозумівши, що на них встановлено паролі, почали вимагати їх повідомити. Отримавши відмову від повідомлення паролів, один з працівників поліції, який був у цивільній формі одягу здійснив замах рукою, у бік обличчя ОСОБА_5 , демонструючи можливість наносити удар. Злякавшись за своє життя та здоров`я ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , повідомили паролі від своїх ноутбуків. Отримавши паролі, працівники поліції проводили якісь маніпуляції з ноутбуками, а потім повідомили, що включать відеокамеру і на відеокамеру вилучать ноутбуки та вказали, щоб на відеокамеру ОСОБА_5 повідомив, що не знає осіб, які працювали з телеграм-акаунту, на який вони вкажуть та який буде на ноутбуках, і що немає ніяких претензій до працівників поліції, а ушкодження на обличчі отримав на тренування. Він дане зробив, боячись за своє життя та здоров`я. Після вимкнення камери працівники поліції з погрозами примусили ОСОБА_8 та ОСОБА_5 поставити підписи на декількох аркушах паперу, які не були заповнені та вказали, щоб останні навіть не думали звертатися до органів державної влади щодо їх дій, бо «далі буде гірше». 15.08.2025 через головокружіння ОСОБА_5 відразу звернувся до лікарні та у цей же день подав заяву до Дарницького УП ГУНП у м. Києві. Водночас ОСОБА_5 та ОСОБА_8 через представника, у зв`язку з незаконними діями працівників поліції звернулися з відповідними заявами до правоохоронних органів.

Адвокат зазначає, також, що 16.08.2025 прокурор ОСОБА_3 звертався до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотання про арешт даного майна. Серед іншого до клопотання була долучена копія протоколу обшуку, з якого вбачалося: на першому аркуші протоколу обшуку зазначено дату його складення 15.08.2025 та час проведення обшуку з «02» год. «06» хв. до «02» год. «07» хв., що окремо підтверджує факти викладені вище, а саме, те що працівники поліції уже тривалий час були в квартирі, а протокол обшуку склали лише формально і для ознайомлення його не надавали. Фізично неможливо оголосити ухвалу слідчого судді, провести обшук та скласти протокол обшуку на 7 аркушах за одну хвилину. Однак до даного клопотання також була долучена копія протоколу обшуку, у якій час завершення обшуку вже відрізняється, а саме: час проведення обшуку зазначено з «02» год. «06» хв. до «02» год. «36» хв., що також може вказувати на умисну зміну часу з метою виправдання дій щодо обшуку. Також до заперечень додає виписки з рахунків потерпілого та скриншоти його спілкування в телеграм-боті, які додавалися до попереднього клопотання, але не були додані до цього, оскільки вони спростовують обґрунтування наведені в клопотанні. Виписка по карті НОМЕР_1 відображає грошові перекази, а саме: переказ на суму 20 000 грн 10.01.2025 о 18:38 годині; переказ на суму 20 000 грн 10.01.2025 о 18:38 годині; переказ на суму 24 000 грн 10.01.2025 о 18:39 годині; переказ на суму 9 100 грн 10.01.2025 о 18:40 годині. При цьому виписка з рахунку № НОМЕР_2 відображає лише три транзакції, а саме: операцію розрахунку в торгово-сервісній мережі на суму 9,60 євро (425,76 грн) 09.01.2025 об 11:08 годині, зарахування переказу на рахунок у сумі 9100 грн 10.01.2025 о 18:40 годині, платіж на довільні реквізити на суму 41000 грн 10.01.2025 о 18:41 годині. Тобто фактично платіж на суму 9100 грн це було переведення потерпілим грошових коштів між своїми картками. Однак до клопотання долучено протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 , який стверджує, що грошові кошти у сумі 9100 були викрадені у нього з картки, хоча з виписок з рахунків вбачається, що ці кошти були переказані з однієї на іншу картку самого потерпілого. Просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Клопотання розглянути без участі ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та їх представника.

Неприбуття в судове засідання власника майна, прокурора, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотань. Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, заперечення сторони захисту, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчий суддя встановив, що вiддiлом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості ГУНП в Харківській області СУ ГУ НП в Харкiвськiй областi здiйснюється досудове розслiдування у кримiнальному провадженнi, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслiдувань за №0000058 від 12.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

14.08.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

15.08.2025 в період часу з 02:06 до 02:36, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 (справа №953/8071/25; н/п 1 кс/953/5747/25) від 14.08.2025, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено: ноутбук марки «Asus» моделі «Vivobook» з SN: 12М; N2N0CV03J319061 який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ноутбук марки «Apple» моделі «Macbook Pro» серії «MYY7QJR4HC» який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні постановою слідчого від 16.08.2025.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

На переконання органу досудового розслідування вилучені речі можуть містить відомості, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Наведені прокурором відомості про обставини вчинення дій, в сукупності з доданими до клопотання матеріалами, дають слідчому судді підстави для висновку, що могли мати місце обставини, про які зазначається у цьому клопотанні.

Як зазначено в клопотанні, метою арешту вилучених речей є забезпечення збереження їх як речових доказів, а необхідність накладення арешту пов`язана з недопущенням його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення.

Дослідивши відомості про вилучені речі, врахувавши твердження прокурора, що вони містить/можуть містити інформацію, яка може мати значення для кримінального провадження та може в подальшому бути використана як докази, а також те, що постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (наявність якої на цьому етапі розслідування тільки констатується слідчим суддею та не надається їй оцінка в частині правомірності/можливості/доцільності віднесення вилученого майна до речових доказів), слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування вилучення відбулося правомірно, а подальше утримання потребує «легалізації» (встановлення правової визначеності щодо неї) з боку слідчого судді шляхом накладення арешту, оскільки передача володільцю на даному етапі досудового розслідування не забезпечить в повній мірі належну схоронність.

Отже, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених в ході розгляду клопотання, слідчий суддя переконався в тому, що аналіз представлених матеріалів на даному етапі виправдовує утримання органом досудового розслідування вилучених речей для перевірки наявності в них відомостей, що стосуються цього кримінального провадження.

На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого специфіку кримінального правопорушення, яке розслідується, ступінь тяжкості, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, з дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності окремої особи. З огляду на характер кримінального правопорушення, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого суддю встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів.

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Слідча суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Посилання сторони захист в запереченнях на обставини того, що з клопотанням досуду звернулась не уповноважена особа спростовуються тим, що з клопотанням звернувся прокурор, яке ним підписсано та має печатку, питання здійснення дій щодо підвантаження аналогічногоза змістом клопотання до підсистеми ЄСІТС слідчим не свідчить про звернення до суду саме слідчого.

Також обставини зазначені стороною захисту про порушення вимог закону, перевищенні повноважень при проведенні обшуку на даному етапі не можуть бути враховані, оскільки не підтверджено доказами, відповідно до копії протоколу долученого до матеріалів кримінального провадження зауважень та доповнень не має.

Стороною захисту з приводу цих подій направлено звернення у відповідні органи, за наслідками розгляду яких будуть прийняті відповідні рішення.

Доводи представника власників майна з приводу того, що вилучене майно під час обшуку не підлягає арешту, оскільки зміст клопотання та додані до нього документи не містять даних щодо причетності його підзахисних до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та обставин стосовно обґрунтованості накладання арешту саме на їх майно, слідча суддя вважає безпідставними, оскільки арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вище зазначалося, положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого судді встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів. Метою - запобігання можливості майна приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах.

14.08.2025 року слідчою суддею, в межах даного кримінального провадження під час розгляду клопотання про проведення обшуку, перевірялись правові підстави для надання дозволу на обшук, наявність достатніх підстав вважати, що відшукуванні речі, документи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи, за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукування та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

В межах розгляду даного клопотання, слідчою суддею не встановлено допущення органами досудового розслідування істотних порушень прав людини і основоположних свобод, які б давали підстави для відмови у накладені арешту на вилучене майно під час обшуку.

Водночас представник власника майна посилався на положення ч.2 ст.168 КПК України.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст.173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, враховуючий воєнний стан, вважає необхідним зобов`язати слідчого за участю спеціаліста у строк 1 місяця зняти інформацію з електронних носіїв інформації, які були вилучені 15.08.2025 в ході проведення обшуків по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000058 від 12.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження на вилучене 15.08.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на:

- ноутбук марки «Asus» моделі «Vivobook» з SN: 12М; N2N0CV03J319061 який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

- ноутбук марки «Apple» моделі «Macbook Pro» серії «MYY7QJR4HC» який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, в строк не пізніше одного місяця з дня постановлення ухвали, за участю спеціаліста зняти інформацію з арештованого майна, а саме: ноутбуку марки «Asus» моделі «Vivobook» з SN: 12М; N2N0CV03J319061; ноутбуку марки «Apple» моделі «Macbook Pro» серії «MYY7QJR4HC», які були вилучені 15.08.2025 в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власникам вказаного майна, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Зобов`язати слідчого який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1