Справа № 145/198/26
Провадження №1-кс/145/67/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р. с-ще Тиврів

Слідчий суддя Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , одруженого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 345 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006334 від 11.02.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно підозрюваного ОСОБА_6 в межах кримінального провадження №0006334 від 11.02.2025, яке погоджено прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовець військової служби за мобілізацією, старший сержант ОСОБА_6 , призваний 09.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 №4 старшого сержанта ОСОБА_6 призначено на посаду - водій слюсар ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України, в Україні введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.

Крім того, цього ж дня Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Старший сержант ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Статтею 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби та протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким установлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання та побуту особового складу підрозділів, штабів.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України є справою всього Українського народу, а забезпечення національної безпеки є однією з найважливіших функцій держави.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а поліцейські є представниками влади та виконують службові обов`язки від імені держави.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний неухильно виконувати покладені на нього службові обов`язки та має право на захист державою його життя, здоров`я, честі та гідності.

Відповідно до ст. 1, 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, які, зокрема, здійснюють заходи з оповіщення та забезпечення виконання громадянами України військового обов`язку.

Згідно з вимогами зазначених нормативно-правових актів, заходи з оповіщення військовозобов`язаних можуть здійснюватися із залученням працівників Національної поліції, які забезпечують публічну безпеку, правопорядок та законність під час виконання таких заходів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства, старший сержант ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 16.07.2024 у військовослужбовця військової служби за мобілізацією старшого сержанта ОСОБА_6 виник злочинний умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, 16.07.2024 самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , у населеному пункті АДРЕСА_2 , та ухилявся від несення обов`язків військової служби, понад три доби, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 07.02.2026 року, до моменту встановлення його місця знаходження працівниками відділення поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_6 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини.

Крім цього, 07.02.2026 року поліцейський офіцер громади відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 який знаходився у форменому одязі працівника Національної поліції України, екіпірований спеціальними засобами, табельною вогнепальною зброєю та закріпленим на бронежилеті нагрудним жетоном із зображенням спеціального номеру, спільно з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на службовому автомобілі марки «Chevrolet AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 , в складі групи оповіщення, здійснювали заходи з оповіщення військовозобов`язаних на території Вінницького району, відповідно до наказів Керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 №106 від 06.02.2026 та Начальника ГУНП у Вінницькій області №262 від 04.02.2026.

В подальшому, близько 10:00 07.02.2026 рухаючись по вул. Соборна, в с-щі Сутиски Вінницького району Вінницької області, на зупинці громадського транспорту було виявлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Зупинившись біля ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підійшли до нього, представились та попросили пред`явити військово - облікові документи, на що ОСОБА_6 дістав з кишені та пред`явив посвідчення «Учасника бойових дій» після чого поліцейський офіцер громади відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_6 його рік народження, для перевірки його особи через базу даних ІПНП.

Після цього, ОСОБА_6 дістав з кишені куртки предмет, схожий на бойову ручну гранату та продемонстрував його ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , таким чином, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, висловив погрози насильством поліцейському офіцеру громади відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , чим створив обґрунтовані підстави для сприйняття таких погроз як реальних та таких, що можуть бути негайно виконані.

Посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_3 підтримали подане клопотання і просили його задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання, а у разі його задоволення визначити заставу в розмірі 20прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Підозрюваний ОСОБА_6 також повідомив, що він в 2022 добровольцем пішов служити, отримав травми, пов`язані із захистом Батьківщини. Був неодноразово нагороджений відзнаками. На даний час хворіє, проходив лікування. Просить не обирати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки не зможе отримувати вчасно лікування. У нього двоє дітей, він має дружину, за місцем проживання характеризується позитивно. Під час несення служби він подавав рапорт про переведення його, як обмежено придатного згідно з висновком ВЛК, до іншої частини. Намір спричинити своїми діями шкоду поліцейським він не мав.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, відповідно до ст. 178 КПК України.

Під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення клопотання, суд приймає до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя звертає увагу, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність ризиків на які вказує прокурор.

Так, перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

У ході розгляду клопотання, яке відповідає вимогам ст. 184 КПК України, встановлено, що ОСОБА_6 , 08.02.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, та ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Відповідно до протоколу затримання від 07.02.2026 ОСОБА_6 було затримано о 16:20 год 07.02.2026. 08.02.2026 йому особисто вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 345 КК України, в межах кримінального провадження № 0006334 від 11.02.2025.

Обґрунтованість підозри підтверджується долученими до клопотання про обрання запобіжного заходу доказами: матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_6 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в своїх показах вказали, що дійсно під час перевірки військово - облікових документів у ОСОБА_6 в с-щі Сутиски Вінницького району Вінницької області 07.02.2025 близько 10:00, останній здійснював погрози працівнику поліції ОСОБА_8 , демонструючи предмет, схожий на бойову ручну гранату; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 який повідомив, що дійсно під час перевірки військово - облікових документів у ОСОБА_6 в

с-щі Сутиски Вінницького району Вінницької області 07.02.2025 близько 10:00, останній здійснював йому погрози, демонструючи предмет, схожий на бойову ручну гранату; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупноті.

Перевіряючи наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що з процесуальної точки зору «ризик» розглядається як оціночне кримінальне процесуальне поняття. Виходячи з аналізу ст. 177 КПК «ризик» - це перш за все ймовірність небажаної поведінки.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає підтвердження того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя вважає наявними та доведеними ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані ризики підтверджуються такими фактичними обставинами

Так, ОСОБА_6 є діючим військовослужбовцем Збройних сил України, при цьому підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який вчинений в умовах воєнного стану, а також іншого кримінального правопорушення, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані правопорушення останній може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, ОСОБА_6 , може мати необхідні та достатні знання, що стосуються проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, тактикою проведення слідчих дій, може перешкоджати встановленню істини у провадженні, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які є свідками, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин кримінального провадження, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому правопорушень, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню.

При цьому, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що свідки у цьому кримінальному провадженні в суді ще не допитувались, а тому наявність вказаного ризику є обґрунтованою.

Усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, при цьому, будучи без запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_6 при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може зникнути та переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. А враховуючи обставини подій, за якими ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відтак, з метою безперешкодного завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, є необхідність застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Без застосування вказаного запобіжного заходу запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливо. При цьому, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вищевказане свідчить про наявність ризиків, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного не гарантуватиме виконання покладених на нього обов`язків та не забезпечить дотримання розумних строків досудового розслідування.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 345 КК України, один з яких відносяться дотяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання на строк до десяти років позбавлення волі.

Суд вважає, що суворість покарання може бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від слідства, суду у співставленні до особи підозрюваного та інших обставин справи. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

При вирішенні даного клопотання відповідно до приписів ст. 178 КПК України, слідчий суддя установив, що ОСОБА_6 на даний час не має офіційного та стабільного джерела доходів. Також суд враховує ту обставину, що стан здоров`я та вік підозрюваного ОСОБА_6 дозволяють утримувати його під вартою.

Водночас, слідчим суддею враховуються вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що слідчим та прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним, і саме тримання під вартою підозрюваного може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд, враховуючи особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, одружений, сталі соціальні зв`язки, наявність у нього двох дітей, одна з яких неповнолітня, характеризуючі його матеріали, наявність нагород за безпосередню участь у захисті батьківщини, висновок ВЛК від 01.07.2024, вважає за можливе визначити обвинуваченому заставу.

Згідно з п. 2 частини 5 ст. 182 КПК України застава визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Таким чином, головним критерієм для визначення розміру застави є його достатність для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, у п. 25 рішення у справі «Істоміна проти України» Суд зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти.

Враховуючи викладене, а також обставини кримінального провадження, особу підозрюваного, його майновий стан, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу в межах, передбачених п. 2 частини 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави, у разі її внесення, на переконання слідчого судді, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, буде достатнім для гарантування виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не буде становити для нього надмірний тягар.

Керуючись ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196,197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, який рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 16:20 год. 07 лютого 2026 до 16:20 год. 07 квітня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 99 840 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, після внесення якої підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому вона перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі звільнення підозрюваного з-під варти у зв`язку з внесенням ним застави, покласти на підозрюваного такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду із встановленою ними періодичністю або за викликом;

2) не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у кримінальному провадженні.

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, в разі її внесення, та обов`язків, покладених на підозрюваного в разі його звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначити до 07 квітня 2026 року.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє до 07 квітня 2026 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду впродовж 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду проголошено 10 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1