В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1069/25

Провадження № 1-кп/348/239/25

27 листопада 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження №0000300, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 03.08.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Комінтернівського району Одеської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,розлученого, з середньою освітою, працюючого на посаді водія автотранспортних засобів в ФОП ОСОБА_10 , на утриманні має двох неповнолітніх дітей, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_9 будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, ним вчинено за таких обставин.

03.08.2024 приблизно о 08 годині 20 хвилин, у світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09 сполученням «Мукачево - Львів», що в c-щі Делятин по вул. О.Кобилянської Надвірнянського району Івано-Франківської області, в напрямку м. Мукачево.

У салоні автомобіля під керуванням водія ОСОБА_9 перебували пасажири ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Водій ОСОБА_9 рухаючись на спуск, проїжджаючи заокруглену вправо ділянку дороги проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав в установлених межах безпечної швидкості, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини вліво.

При цьому ОСОБА_9 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 1.5., згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 1.10. в частині визначення поняття «безпечна швидкість» - це швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої: ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритого травматичного перелому тіла нижньої щелепи, закритої травми ділянки лівого кульшового суглобу у вигляді уламкового перелому головки стегнової кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я; ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми ділянки лівого колінного суглобу у вигляді перелому наколінника, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх отримання та викликали тривалий розлад здоров`я; ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого плеча у вигляді і перелому плечової кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні повністю та безумовно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суду пояснив, що він 03.08.2024 він їхав з м. Івано-Франківська до с-ща Солотвино на автомобілі марки Ford Transit. Він виїхав з м. Івано-Франківська десь о 07.00 ранку. У автомобілі крім нього знаходилося двоє пасажирів. На кільці у м. Надвірна він підібрав ще двох пасажирів. Четверо пасажирів сиділи у салоні автомобіля позаду нього. З м. Надвірна почався дощ, можливо і не було, він не пам`ятає, коли вони вийшли з машини дощу не було, виглянуло сонце. Він рухався в населеному пункті у світлу пору доби. Склалася така обстановка, що швидкість невелика була, там був розміщений радар у м. Надвірна, дорога була трохи мокра, він виставив на круїзі в автомобілі швидкість 60 км/год, на спуск він їхав в межах цієї швидкості та на спуску почав круїзом зменшувати швидкість, дещо догальмовувати ногою шляхом натискання на педаль, і як він натиснув на педаль гальм, колесо ніби заклинило, він вивернув кермо в повороті, розгубився та не забрав ногу з педалі гальм і автомобіль поїхав прямо на повороті та з`їхав в кювет. Рульова система, гальма у нього були справні. Так пішло, бо він гальмував круїзом і якби після натискання гальм він забрав ногу з педалі гальм, то автомобіль би проїхав поворот. Він не справився з керуванням та вчинив ДТП. Він їздив часто цією дорогою. В результаті ДТП він отримав забій грудної клітки, а потерпілих забрала в лікарню швидка медична допомога. Одна потерпіла втратила свідомість. Він не пам`ятає хто надавав допомогу потерпілим і викликав швидку медичну допомогу.

Щиро розкаюється у вчиненому, дуже шкодує за наслідками скоєного. Після цього випадку багато що змінилося в його житті. Він багато років їздить, його стаж водіння більше 30 років, не пам`ятає, чи притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, серйозних порушень ПДР у нього не було, це в нього перший раз таке трапилося.

Йому достовірно відомо, зокрема з матеріалів справи, про тілесні ушкодження, завдані потерпілим в результаті ДТП, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я, і у нього немає сумніву щодо ступеня їх тяжкості.

Після ДТП він пішов в лікарню до пані ОСОБА_12 та до пані ОСОБА_13 , як вона виписалася з лікарні. Також він намагався домовитися, щоб потерпілих госпіталізували до міської лікарні в м. Івано-Франківську. Потерпілу ОСОБА_7 він не відвідував у лікарні, у нього не було можливості у зв`язку з ситуацією в його сім`ї. Йому було відомо, що потерпілу ОСОБА_7 готують до операції, він мав бажання відшкодувати їй шкоду, однак у нього не було коштів.

Цивільний позов ОСОБА_7 він визнає частково в сумі 50 000 грн, яку він має можливість відшкодувати. Вказав, що можливо такий розмір шкоди є недостатнім, однак його дитина хворіє та перебуває вже два тижні в лікарні. Страхова компанія відшкодувала потерпілій шкоду по наданих чеках та частково 8 000 грн маральної шкоди.

Він відшкодував потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі, потерпілій ОСОБА_7 він запропонував відшкодування у розмірі 50 000 грн, однак вона відмовилася, вважаючи таке недостатнім. Він шляхом надсилання поштового переказу частково відшкодував ОСОБА_7 кошти в сумі 20 000 грн. Автомобіль був його єдиним джерелом доходу і такий знаходиться під арештом. Його дружина є особою з інвалідністю та у нього двоє дітей на утриманні. Йому дуже шкода, що так сталося, попросив вибачення. Просив призначати йому справедливе покарання та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, висунутого ОСОБА_9 .

Суд вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , підтвердила всі обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Так, потерпіла пояснила суду, що 03.08.2024 вона з водієм ОСОБА_9 виїхали десь о 7 годині ранку із с. Загвіздя Івано-Франківського району. Вона їхала в мікроавтобусі на відпочинок в с-ще Солотвино на солені озера. Була прекрасна погода, світило сонце, дощу не було, дорога була суха. У м. Надвірна водій заправився на заправці, взяв в автомобіль ще двох людей, двох потерпілих у цьому кримінальному провадженні. Потім вони їхали декілька хвилин, вона сиділа в автомобілі позаду водія та приблизно о 08 годині після м. Надвірна вона побачила, що водій мікроавтобуса ОСОБА_9 , рухаючись на спуску, виїжджає на зустрічну смугу руху та їде у кювет. Одразу після ДТП вона зрозуміла, що не може рухатися, в роті в неї було багато крові, інші водії зупинилися та пропонували допомогу, викликали поліцію та швидку медичну допомогу. В час ДТП в салоні автомобіля перебувало четверо пасажирів. Обвинувачений не мав видимих тілесних ушкоджень та тільки картав себе за те, що він наробив.

В результаті ДТП вона значно втратила своє здоров`я. В неї було пошкоджено зуби, їй було встановлено пластини та потрібно ще дороговартісне тривале лікування. Також в неї було пошкоджено кульшовий суглоб, імплантовано такий титановий, її реабілітація продовжується, вона змушена приймати знеболювальне. На лікування вона витратила значні кошти, близько 10 тис. доларів США, які вона та її сім`я позичали. Обвинувачений жодного разу не поцікавився її здоров`ям.

Вона почуває себе хворою людиною і тільки приймання знеболювальних препаратів дає їй можливість ходити.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що зранку в суботу у серпні 2024 року вони разом з ОСОБА_5 їхали на роботу та чекали в м. Надвірна біля «АТБ» рейсовий автобус. Вночі був дощ, була трохи мокра дорога, дощ не падав. Біля 08 години над`їхав білий мікроавтобус, зупинився біля них та вони сіли до обвинуваченого, який до того не був їм знайомий, в автомобіль. На розвилці у с-щі Делятин, де поворот на м. Коломия, вона не спам`яталася, як автомобіль попав в прірву. За поведінкою водія вона не слідкувала, вона не зауважила дії водія перед ДТП, яке сталося миттєво. Вона вийшла з автомобіля, втратила свідомість, після того як отямилася побачила, що люди у військовій формі надають їй допомогу. Її доставили в лікарню, де діагностували перелом руки. Через два дні зробили операцію та її реабілітація тривала пів року.

Вказала, що на цей час претензій до обвинуваченого не має. В поданій суду письмовій заяві просила призначити обвинуваченому найнижчу міру покарання.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 03.08.2024 десь о 08 годині 10 хвилин вони з ОСОБА_6 їхали на роботу та чекали в м. Надвірна біля «АТБ», де заправка, автобус. Напередодні вночі був дощ. Обвинувачений на автомобілі зупинився, вийшов з нього та відкрив їм двері. Вони сіли в автомобіль. У автомобілі було вже два пасажира, яких вони не знали. Вони їхали десь 15-20 хвилин, говорили між собою і ОСОБА_6 сказала, що вони щось так швидко їдуть на спуску. Вона піджала голову та відчула удар. Після ДТП водій допомагав постраждалим.

Вказала, що претензій до обвинуваченого не має та просила призначити останньому покарання на розсуд суду. В поданій суду письмовій заяві просила призначити обвинуваченому найнижчу міру покарання.

Від допиту свідка ОСОБА_11 сторона обвинувачення відмовилася.

Крім показів потерпілих, судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З протоколу огляду місця події від 03.08.2024 з схемою ДТП і фото таблицями до нього встановлено, що 03.08.2024 з 09:40 по 11:10 заступник начальника СВ Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, в присутності двох понятих, за участю експерта криміналіста ОСОБА_14 , з використанням фотоапарата «Canon», здійснив огляд місця події.

Місцем проведення огляду є ділянка дороги в місці перехрестя вул. Шевелівка Шевченка Кобилянської в с-щі Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області автодороги Н-09 сполученням Мукачево Львів. Огляд проводився у напрямку м. Мукачево. Проїзна частина асфальтобетон, перебуває в сухому стані частково, більша частина дороги перебуває у мокрому стані, без горбів і вибоїн, призначена для двох напрямків руху, які поділені суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1. ПДР (вузька суцільна лінія), в місці прилягання, з`їзду у вул. Шевченка - переривчату лінію. Лінії шириною по 0,15.

Проїзна частина дороги Н-09 (Мукачево Львів) спуск, кут якого визначався за допомогою рейки довжиною 2 м, один кінець якої поставлено на асфальтне покриття, а інший припіднято на відстань 0,25 м відповідно до водяного рівня, поставленого поверх рейки.

Проїзна частина з поворотом (заокругленням) праворуч,висота утвореного сегменту якого становить 0,55 м при довжині хорди внутрішнього радіусу 20 м.

Дорога Н-09 є головною дорогою, про що інформує дорожній знак 2.3., встановлений перед місцем ДТП праворуч від дороги. Ширина смуги руху в напрямку м. Мукачево 5,0 м, зустрічної 4,65 м.

На лівому краю проїзної частини, на відстані 2,5 м. від Базової лінії (БЛ) та 4,65 від осьової лінії зафіксовано початок сліду юзу довжиною 4,2 м, який направлений у напрямку до лівого узбіччя та закінчується на відстані на відстані 4,7 м від БЛ. Паралельно цьому сліду на смузі для руху в напрямку м. Львів на відстані 2,2 м від першого сліду та 3,9 м від осьової лінії зафіксовано початок сліду юзу довжиною 10,6 м, який закінчується на узбіччі в місці заднього лівого колеса автомобіля марки Ford Transit. Загальна довжина цього сліду 10,6 м (з них 1,3 м на узбіччі трав`яному). На початку узбіччя трав`яного на відстані 9,8 м від БЛ та 7,85 від осьової лінії зафіксовано початок сліду юзу довжиною 6,2 м та в тому ж місці початок сліду юзу довжиною 5,3 м. Ці сліди паралельні, знаходяться впритул один до одного та закінчуються в місці переднього лівого колеса автомобіля марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Цей автомобіль зафіксовано у кюветі та на узбіччі на відстані 13,9 м від БЛ та 8,7 від осьової лінії, до заднього лівого колеса.

Підчас огляду місця події виявлено: чотири сліди юзу довжиною, вказаною в описовій частині, автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зафіксовано у кюветі та на узбіччі на відстані 13,9 м від БЛ до заднього лівого колеса та 8,7 від нього до осьової лінії, а також 6,7 м від переднього лівого колеса до БЛ, з пошкодженою передньою частиною (а.с. 145-159).

Відповідно до посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має право керувати транспортними засобами категорії В1, В, С1, С, D, СЕ (а.с. 161).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору є ОСОБА_15 (а.с. 161).

Постановою слідчого від 05.08.2024 автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом (а.с. 169).

Відповідно до Висновку експерта №СЕ-19/109-24/11432-ІТ від 13.08.2024, складеного за наслідками судової інженерно-транспортної експертизи, встановлено, що на момент експертного огляду і дослідження (09.08.2024) робоча гальмівна система і рульове керування автомобіля марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані (а.с. 132-135).

Згідно Висновку експерта №358/25-28 від 25.03.2025, складеного за наслідками судової інженерно-транспортної експертизи встановлено, що при заданому ініціатором комплексі вихідних даних гранична швидкість руху автомобіля марки «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на повороті, при встановленому радіусу кривизни дороги (R=91 м) - становитиме (41?75) км/год в залежності від реального коефіцієнту щеплення коліс з дорожнім покриттям в даних умовах руху. При заданому комплексі вихідних даних, в даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля марки «FORD Transit» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_9 повинен був керуватися в загальному вимогами пункту 2.3б ПДР України, а з технічної точки зору п.п. 12.1. та 12.4. Правил дорожнього руху України, зміст яких наведений у дослідницькій частині. Враховуючи результати проведеного дослідження, з технічної точки зору, експертом вбачається невідповідність дій водія ОСОБА_9 технічним вимогам п.12.1. Правил дорожнього руху України, яка знаходиться в причинно-наслідковому зв?язку з настанням ДТП (а.с. 126-131).

Відповідно до Висновку експерта №289 від 24.12.2024, складеного за наслідками судово-медичної експертизи, у потерпілої ОСОБА_6 мала місце закрита травма правого плеча у вигляді перелому плечової кістки, з приводу чого була проведена медична операція: «МОС перелому пр.плеча». Вищевказана травма правого плеча отримана від дії тупого твердого предмету або удару до такого, може відповідати терміну утворення вказаному в даній постанові і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я. Відсутність перебування на лікуванні більше 21-о дня, не відповідає характеру встановленої травми правого плеча, а тому не може бути підставою для зміни ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. До таких висновків експерт дійшов на підставі даних завіреної копії картки виїзду швидкої медичної допомоги №96A від 03.08.2024 КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф Івано-Франківської обласної ради», медкартки стацхворого №4689 КНП «Надвірнянська ЦРЛ» на ім?я ОСОБА_6 (а.с. 137-138).

Згідно Висновку експерта №271 від 31.12.2024, складеного за наслідками судово-медичної експертизи, у потерпілої ОСОБА_5 мала місце закрита травма ділянки лівого колінного суглобу у вигляді перелому надколінника. Вищевказана травма отримана від дії тупого твердого предмету або удару до такого, може відповідати терміну утворення вказаному в даній постанові і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх отримання та викликали тривалий розлад здоров?я. До таких висновків експерт дійшов на підставі даних догоспітального клінічного протоколу №2845 КНП «Надвірнянська ЦРЛ», талону досупровідного листка №96 КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» на ім?я гр. ОСОБА_5 , медичної картки амбулаторного хворого Надвірнянської поліклініки на її ім?я (а.с. 139-140).

Відповідно до Висновку експерта №273 від 12.12.2024, складеного за наслідками судово-медичної експертизи, у потерпілої ОСОБА_7 встановлені такі тілесні ушкодження: закритий травматичний перелом тіла нижньої щелепи, з приводу чого була проведена медична операція: «Відкрита репозиція перелому нижньої щелепи з двобічною фіксацією», закрита травма ділянки лівого кульшового суглобу у вигляді уламкового перелому головки стегнової кістки, з приводу чого була проведена медична операція: «Тотальна артропластика. Тотальне цементне ендопротизування лівого кульшового суглобу». Вищевказані тілесні ушкодження отримані від дії тупих твердих предметів або удару до таких, можуть відповідати терміну утворення вказаному в даній постанові. Згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» вищевказані тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров?я. До таких висновків експерт дійшов на підставі даних завіреної копії картки виїзду швидкої медичної допомоги №97 від 03.08.2024 КЗ «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф Івано-Франківської обласної ради», медкартки стацхворого №23617/2024 КНП «ОКЛ ІФ ОР», медкартки стацхворого №32434/2024 КНП «ОКЛ ІФ ОР» на ім?я ОСОБА_7 (а.с. 142-144).

У судовому засіданні також оголошені документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 .

Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи та застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 163/1753/17.

Для кваліфікації дій особи за ст. 286 КК України судам слід виходити не лише з висновків експертів, в яких встановлено наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ПДР та наслідками, що настали, а із сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування з огляду на особливості складу злочину, передбаченого у ст. 286 КК України. Зокрема, оцінці підлягає наявність технічної можливості у водія уникнути наслідків злочину та джерело створення аварійної ситуації. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 130/720/17.

Оцінуючи всі обставини вчинення кримінального правопорушення судом встановлено, що причиною ДТП, внаслідок якої потерпілим заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, стало зокрема порушення водієм ОСОБА_9 п. 2.3б, 12.1 ПДР.

Таким чином, із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень були спричинені конкретними діями обвинуваченого ОСОБА_9 , який порушив ПДР, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину - причинного зв`язку між порушенням ПДР і зазначеними наслідками.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді, що дає суду можливість переконатися «поза розумним сумнівом» у доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, суд вважає доведеним, що своїми діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_9 є щире каяття і така обставина слугує критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_9 проявилося щире каяття.

Інших обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст.66 КК України судом не встановлено.

Обвинувальний акт містить посилання на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2023 у справі № 570/32/18, провадження № 51-1927 км 19, зазначив, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину стосовно особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину стосовно малолітньої дитини або у присутності дитини. За матеріалами кримінального провадження, особа вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. За наведених обставин загибель малолітньої дитини в результаті дорожньо-транспортної пригоди не охоплювалась і не могла охоплюватись умислом засудженого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Верховний Суд у постанові від 25.09.2024 у справі № 513/1028/23, провадження № 51-1892км24, вказав, що КК України відносить ст. 286-1 до категорії злочинів, вчинених з необережності. Тобто, засуджений не мав і не міг мати умислу завдання шкоди малолітній особі, оскільки вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286- 1 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. Отже, травмування особи малолітнього віку в результаті дорожньо-транспортної пригоди не охоплювалось і не могло охоплюватись умислом засудженого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про виключення з обвинувачення посилання на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст. 65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Обираючи вид та строк покарання ОСОБА_9 , суд враховує думку учасників судового провадження, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. При цьому, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України характеризується необережною формою вини у виді злочинної самовпевненості, суспільна небезпечність якого полягає в порушенні безпеки руху й експлуатації автомобільного транспорту і завданню шкоди здоров`ю людині.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, розлучений, з середньою освітою, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, одна з яких хворіє та потребує лікування, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, добровільно відшкодував завдану у результаті вчинення злочину шкоду потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та частково потерпілій ОСОБА_7 .

У досудовій доповіді з урахуванням інформації, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, середній рівень ризику вчинення ним повторного правопорушення та середній рівень імовірної небезпеки для суспільства, викладено висновок про можливість виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покладання на правопорушника обов`язків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Враховуючи думку учасників судового провадження, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в результаті якого трьом потерпілим спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, особу обвинуваченого, зокрема, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких хворіє та потребує лікування, те, що обвинувачений характеризуються з позитивної сторони, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, висловлення жалю з приводу наслідків вчиненого діяння, а також конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема допущені обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди, добровільно відшкодував завдану у результаті вчинення злочину шкоду потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та частково потерпілій ОСОБА_7 , обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, приписи статей 50, 65 КК України, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки.

При цьому, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення та особу винного, який щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану злочином шкоду двом потерпілим та одній з потерпілих частково, відсутність у ОСОБА_9 судимостей, наявність соціальних зв`язків, виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 75, 76 КК України.

Перелічені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, що свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Вирішуючи питання призначення обов`язкового додаткового покарання ОСОБА_9 , суд враховує, що обвинувачений, керуючи транспортним засобом та здійснюючи перевезення пасажирів, порушив п`ять пунктів Правил дорожнього руху, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у заподіянні трьом потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як таких, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я, обвинуваченому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Такий строк додаткового покарання, з урахуванням вчиненого обвинуваченим злочину та його особи, суд вважає достатнім для забезпечення мети покарання.

Потерпілою ОСОБА_7 у межах цього кримінального провадження заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_9 на її користь моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн та здійснити розподіл понесених судових витрат.

Свої вимоги цивільний позивач обґрунтовує тим, що її було визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні. Одразу після ДТП, 03.08.2024, вона була доставлена бригадою екстреної (швидкої) медичної допомоги на травмпункт КНП «Надвірнянська ЦРЛ», потім її було скеровано на лікування до КНП «ОКЛ ІФ ОР» у відділення невідкладної медичної допомоги, відділення внутрішньосуглобових переломів, відділення щелепно-лицевої хірургії. У неї було встановлено наступний діагноз: Т06.8- Інші уточнені травми із залученням декількох областей тіла. Політравма. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови. Двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці тілі справа та в ділянці кута зліва зі зміщенням уламків. Забій передньої черевної стінки. Закритий трансацетобулярний переломо-підвивих лівого кульшового суглоба. Станом на 04.09.2024 року їй були проведені наступні оперативні втручання: відкрита репозиція перелому вертлюжної западини з внутрішньою фіксацією та тотальна артропластика кульшового суглоба.

Для проведення вищезгаданих екстрених оперативних втручань, її сім`я витратила 2000,00 Євро та витрати на матеріали, компоненти та медикаменти для проведення операцій у сумі 179 753,92 грн, які документально підтверджені та відшкодовані страховою компанією. Фактичний розмір понесених нею витрат за наслідками ДТП є значно більшим, включаючи благодійні внески, надання послуг приватного реабілітолога, імплантацію зубів, індивідуальне харчування, транспортні витрати, додаткові медикаменти, які їй необхідні були кожного дня та оплачувались її сім?єю.

Скоєним ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням їй завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв?язку з отриманням тілесних ушкоджень, а також душевних страждань, пов?язаних пережитим страхом та значним погіршенням стану здоров?я після даної події, а також тривалим лікуванням, що призвело до порушення соціальних життєвих зв?язків, відриву від звичного ритму життя.

З моменту госпіталізації, а саме з 03.08.2024 до 22.10.2024 вона безперервно перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «ОКЛ ІФ ОР». У вказаний період вона відчувала нестерпний біль, в неї було повністю оніміле і опухле з відкритими ранами обличчя та вибиті зуби. Їсти довший час вона могла тільки через трубку. Вставати з ліжка їй не дозволяли оскільки в неї був перелом тазостегнового суглобу.

Після виписки з лікарні вона була прикута до ліжка та знаходилась на амбулаторному лікуванні вдома. Практично вона не могла самостійно пересуватись, оскільки при спробах ходьби відчувалось різке запаморочення, після чого виникала нудота і блювота, не говорячи вже про нестерпне відчуття фізичного болю в ділянці голови та всього тіла, в зв?язку з чим вона потребувала стороннього догляду. Сім?я забезпечувала її вдома послугами доглядальниці, приватного лікаря реабілітолога, оскільки двоє її синів не мали фізичної можливості завжди бути поруч, враховуючи те, що один син знаходиться вже близько десяти років за межами України, а інший проходить військову службу в ЗСУ. Її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а інших близьких у неї немає.

Практично всі новорічні та Різдвяні свята, замість проведення вихідних днів в колі сім?ї і друзів, з вини відповідача, вона перебувала у ліжку з жахливим синюшним опухлим зовнішнім виглядом обличчя з нестерпним почуттям фізичних болів в пригніченому і депресивному стані.

Її продовжував турбувати нестерпний головний біль, який перешкоджав нормальному сну та зумовлював вживати знеболюючі препарати.

З наслідками отриманих травм вона бореться до цього часу. Вона більше немає змоги вести той спосіб життя, який вела до цього. Вона перебуває на пенсії, але живе у приватному будинку в селі, за яким потрібен догляд, а можливості працювати біля будинку та саду, як до ДТП, у неї вже немає.

Крім того, вона отримує пенсію за загальну вислугу років в середньому в розмірі 6 000,00 грн. Якщо б не допомога рідних , вона фізично немала б змоги забезпечити себе всім необхідним для оперативного втручання та реабілітації, яка триває і по цей час.

Наслідки травми назавжди відобразилася на зовнішньому виді її обличчя, що посилює її душевні страждання і постійно нагадує про пережиту подію та пов?язані з цим наслідки. Вказана подія значно відобразилася на сімейному житті, звичному життєвому укладі, її роботі і її працездатності загалом, яку вона частково втратила.

У результаті порушення ОСОБА_9 ПДР відбулась ДТП, унаслідок якої їй було завдано матеріальної і моральної шкоди. Вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного перелому тіла нижньої щелепи, закритої травми ділянки лівого кульового суглобу у вигляді уламкового перелому головки стегнової кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я.

Вказує, що осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов?язаних з ушкодженням здоров?я, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями ОСОБА_9 та завданою їй моральною шкодою є прямий причинний зв?язок, враховуючи характер та обсяг завданих йому моральних та фізичних страждань, втрат майнового та немайнового характеру, є усі підстави для стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.

В судовому засіданні потерпіла та її представник позов підтримали в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_9 як цивільний відповідач позов визнав частково. Вважає, що при визначенні моральної шкоди необхідно врахувати його матеріальний стан та наявність на його утримання членів сім`ї, зокрема неповнолітньої дитини, яка хворіє тяжким захворюванням та потребує лікування. Цивільний позов визнав в сумі 50 000 грн. Частково відшкодував потерпілій кошти в сумі 20 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. ч. ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, або володільцем джерела підвищеної небезпеки, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який був чинний на момент укладення договору страхування, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Витрати на лікування ОСОБА_7 в загальній сумі 171 194,21 грн підтверджено чеками та виписками із медичної картки стаціонарного хворого і відшкодовано страховиком. Також страховиком відшкодовано ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 8 559,71 грн.

При вирішенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що потерпіла ОСОБА_7 об`єктивно зазнала душевних страждань і переживань, у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.

Так, потерпілій ОСОБА_7 внаслідок протиправних дій обвинуваченого завдані середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я, у результаті чого вона відчувала сильний фізичний біль та зазнала душевних страждань, пов`язаних з проблемами зі здоров`ям.

Потерпіла через отримані тілесні ушкодження поступила до лікувального закладу, перенесла хірургічні втручання, вимушена була перебувати на довготривалому стаціонарному та амбулаторному лікуванні, витрачати час та докладати додаткових зусиль для відновлення й організації звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій обвинуваченого, що призвело до суттєвих змін у її особистому житті, що триває і на теперішній час.

З огляду на характер та обсягу душевних, психологічних, фізичних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілої, враховуючи стан її здоров`я, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану, зокрема вжиття заходів щодо відновлення стану свого здоров`я та реабілітації, а також те, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення за формою вини є необережним, враховуючи майновий стан обвинуваченого та наявність у нього утриманців, реальну можливість відшкодування такої ним як особою, яка її завдала, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_7 , у сумі 150 000 грн.

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 підлягають стягненню кошти в розмірі 121 440,29 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, як різниці між визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди(150 000 грн) та частково відшкодованих обвинуваченим коштів в сумі 20 000 грн і коштів в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, оскільки цивільне законодавство має єдине поняття моральної шкоди, яка в силу ч. 5 ст. 23 ЦК України стягується одноразово, а відшкодування моральної шкоди страховиком має субсидіарний (додатковий) характер, і не є окремою регламентною виплатою, що підтверджується сталою судовою практикою (15059,71=121 440,29).

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення експертиз: 3 029,12 грн за проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів»; 13 570,56 грн. за проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП», а всього 16 559,98 грн слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки проведення експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Що стосується стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні ст. 91 КПК України.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На підтвердження понесення потерпілої витрат на правничу допомогу сумі 29 000 грн надані договір про надання правової (правничої) допомоги №101 від 09.08.2024, додаткова угода до нього від 01.04.2025, попередній розрахунок судових витрат на суму 29 000 грн, який містить попередній перелік робіт і послуг, а саме консультація, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, складання позовної заяви, представництво інтересів в суді (5 засідань), акт приймання-передачі послуг від 08.09.2025 на суму 29 000 грн, а також копії квитанцій про сплату грошових коштів від 15.04.2025 на суму 11 000 грн та від 05.09.2025 на суму 6 000 грн.

Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд враховує наявність заперечення відповідача щодо розміру витрат на оплату правничої допомоги, і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

Враховуючи категорію справи та те, що предмет спору в цій справі не є складним, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в загальній сумі 29 000,00 грн є завищеним та необґрунтованим, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

З огляду на складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, які частково в сумі 8 096,01 грн пропорційно до задоволених позовних вимог слід стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Тому арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2024 на тимчасово вилучене майно, підлягає скасуванню, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На досудовому розслідуванні обвинуваченому запобіжний захід не обирався, підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. 7, 124, 128, 129, 174, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за виконанням обов`язків здійснювати уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 121 440,29 (сто двадцять одну тисячу чотириста сорок грн 29 коп.) грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 16 559,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу в сумі 8 096,01 гривень.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2024 у справі №348/1918/24, а саме автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази:

1) автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово вилученого майна, що за адресою: м. Надвірна, вул. Шевченка, 99 - повернути власнику ОСОБА_15 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 .

2) медичні карти стаціонарного хворого №23617/2024, №32434/2024 КНП «ОКЛ ІФ ОР» на ім?я ОСОБА_7 , які зберігаються у сторони обвинувачення при матеріалах кримінального провадження в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, повернути в КНП «ОКЛ ІФ ОР».

3) завірену копію карти виїзду ШМД на ім?я ОСОБА_7 залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

4) догоспітальний клінічний протокол №2845 КНП «Надвірнянська ЦРЛ» на ім?я ОСОБА_5 , який зберігається у сторони обвинувачення при матеріалах кримінального провадження в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, повернути в КНП «Надвірнянська ЦРЛ».

5) талон до супровідного листка №96 КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» на ім?я ОСОБА_5 , який зберігається у сторони обвинувачення при матеріалах кримінального провадження в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, повернути в КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради».

6) медичну картку амбулаторного хворого Надвірнянської поліклініки на ім?я ОСОБА_5 , яка зберігається у сторони обвинувачення при матеріалах кримінального провадження в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, повернути в Надвірнянську поліклініку.

7) медичну карту стаціонарного хворого №4689 КНП «Надвірнянська ЦРЛ» на ім?я ОСОБА_6 , яка зберігається у сторони обвинувачення при матеріалах кримінального провадження в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, повернути в КНП «Надвірнянська ЦРЛ».

8) завірену копію картки виїзду ШМД на ім?я ОСОБА_6 залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Суддя ОСОБА_1