Справа № 635/692/25
Провадження № 1-кп/635/792/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000600 від 14 листопада 2024 року

за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка сел. Пісочин, Харківського р-ну, Харківської області, українка, громадянка України, заміжня, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та яка фактично проживає за адерсою: АДРЕСА_2 , раніше не судима

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину передбаченого ст. 166 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_7 , вчинила умисні дії, які виразились у злісному невиконанні нею, як матір`ю, встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, за таких обставин.

Так, що ОСОБА_8 , будучи матір`ю чотирьох малолітніх дітей, згідно з вимогами Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 21.02.1990 та набула чинності для України 27.09.1991, ст.51 Конституції України, ст.ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, зобов`язана виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, поважати гідність, готувати їх до самостійного життя та праці, утримувати дитину до досягнення повноліття, нести відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Однак, ігноруючи вказані вимоги, розуміючи суспільно небезпечність таких дій, ОСОБА_8 злісно не виконує обов`язки щодо догляду за своїми малолітніми дітьми, не створила належні та безпечні умови для їх проживання, що призвело до настання тяжких наслідків.

Так, ОСОБА_8 , проживала разом з чотирма своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 ; батьком ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 та неповнолітнім братом ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

Водночас, ОСОБА_8 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинна була і могла їх передбачити, не забезпечила належний догляд за своїми малолітніми дітьми, оскільки з 09.11.2024 по 14.11.2024 була відсутня за місцем свого мешкання та залишила своїх чотирьох малолітніх дітей на неповнолітнього брата та хворого батька, тобто без належного нагляду зі сторони батьків та дорослих.

Так, 14.11.2024 близько 08:50 год. у будинку, де знаходились четверо малолітніх дітей, неповнолітній брат ОСОБА_8 ОСОБА_13 та батько ОСОБА_8 ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , виникла пожежа у спальній кімнаті, яка використовувалось для ночівлі членів сім`ї, де відповідно до висновку про причину виникнення пожежі Дослідно-випробувальної лабораторії Центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України в Харківській області від 18.11.2024 причина виникнення пожежі пов`язана з роботою електричних обігрівачів (тепла отриманого від більш розігрітого (розжареного предмета)) та (або) джерелом запалювання електричної природи.

При цьому, після виникнення пожежі, ОСОБА_8 не переконалась в тому, де в цей час знаходяться її малолітні діти, оскільки не виконувала батьківських обов`язків по догляду за ними, у зв`язку зі своєю відсутністю з 09.11.2024.

Близько 13 год. 45 хв. 14.11.2024 року під час ліквідації пожежі у вказаному житловому будинку було виявлено тіла чотирьох малолітніх осіб: ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, причиною смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до висновку експерту Харківського обласного бюро судово-медичної експертиз відділу судово-медичної експертизи трупів №10-12/3173-ДМ/24 від 22.11.2024 стало отруєння оксидом вуглецю, причиною смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до висновку експерту Харківського обласного бюро судово-медичної експертиз відділу судово-медичної експертизи трупів №10-12/3175-ДМ/24 від 12.01.2025 стало отруєння оксидом вуглецю, причиною смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до висновку експерту Харківського обласного бюро судово-медичної експертиз відділу судово-медичної експертизи трупів №10-12/3174-ДМ/24 від 09.01.2025 стало отруєння оксидом вуглецю, причиною смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до висновку експерту Харківського обласного бюро судово-медичної експертиз відділу судово-медичної експертизи трупів №10-12/3176-ДМ/24 від 13.01.2024 стало гостре отруєння оксидом вуглецю.

Внаслідок злісного невиконання ОСОБА_8 своїх батьківських обов`язків по догляду за малолітніми дітьми, в тому числі залишення їх без будь-якого нагляду, не створенні безпечних умов проживання, легковажності та байдужості до їх долі, настали тяжкі наслідки у вигляді смерті її чотирьох малолітніх дітей, які знаходились у приміщенні житлового будинку, в якому в виникла пожежа без нагляду матері чи інших дорослих осіб, та в силу свого віку під час виникнення небезпеки для життя не змогли самостійно вжити заходів до збереження власного життя.

Необережне ставлення до наслідків ОСОБА_8 полягає у тому, що вона залишаючи малолітніх дітей без будь-якого нагляду, усвідомлюючи всі можливі ризики для їх життя та здоров`я, повинна була передбачити небезпеку.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст.166 КК України як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Позиція сторін кримінального провадження

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 , повністю згодна з пред`явленим обвинуваченням, беззаперечно визнає його, а наведені в обвинуваченні час, місце, спосіб та всі обставини вчинення злочину встановлено та наведено у обвинувальному акті вірно. Свої дії піддала критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просила допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки їй цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, вона повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, та вважає зібрані в справі докази її провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності.

Прокурор, підтримуючи обвинувачення, заявила клопотання про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та про дослідження окремих матеріалів кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 не заперечувала про застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, наслідки застосування частини третьої статті 349 КПК України обвинуваченій та учасникам судового провадження роз`яснені, та вони вважають недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, суд доходить висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого

Аналізуючи показання обвинуваченої в судовому засіданні, співставляючи ці показання з обвинуваченням ОСОБА_5 , суд робить обґрунтований висновок про те, що показання обвинуваченої мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, а відтак, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч.3 ст.349 КПК України, доходить висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 , «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» та кваліфікує її дії:

за ст. 166 КК України, як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачені статтею 66 Кримінального кодексу України, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 передбачені статтею 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

В судових дебатах сторона обвинувачення просила визнати винною ОСОБА_5 за ст.166 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.79 КК України звільнити останню від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просила суд врахувати щире каяття її підзахисної та призначити покарання з іспитовим строком на мінімальний строк.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні висловила щирий жаль з приводу вчиненого, готовність нести покарання та засуджувала свою поведінку, запевнила, що зробила для себе належні висновки.

Перевіркою даних про особу обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше не судима, за місцем мешкання негативних характеристик не має, має малолітню дитину ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_8 , підлягає покаранню за вчинення нетяжкого злочину, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкцією ст. 166 КК України встановлено відповідальність у виді обмеження волі на строк від двох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

При цьому ч. 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Наведене унеможливлює призначення обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, хоч вказаний вид покарання і передбачений санкцією ст. 166 КК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченій, враховуючи вимоги статей 50, 65 КК України, а також дані, що характеризують особу ОСОБА_5 , яка раніше не судима, має малолітню дитину, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без її ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити їй покарання в межах санкції ст. 166 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі. При цьому застосувавши до обвинуваченої ст.ст.79, 76 КК України, шляхом звільнення її від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, і покладання на останню наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Мотиви ухвалення інших рішень

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку, серед іншого, приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Обраний відносно підозрюваної ОСОБА_8 згідно ухвали слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 03 грудня 2024 року запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання закінчився 26.01.2025. Клопотань про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з частиною 15 статті 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України і призначити їй покарання:

за ст. 166 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_15 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_15 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 15 статті 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (частина 7 статті 376 КПК України).

Суддя ОСОБА_1