Справа № 643/394/25
Провадження № 1-кп/643/618/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000643 від 23 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 263 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000643 від 23 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні 17.12.2025 прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання посилався, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . Зокрема, він може впливати на свідків з метою їх спонукання давати неправдиві, необхідні йому показання з метою уникнення кримінальної відповідальності, позаяк у даному кримінальному провадженні допитані ще не всі свідки. Посилався, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення шести кримінальних правопорушень, що свідчить про систематичність його злочинної діяльності та про можливість подальшого вчинення аналогічних злочинів. Зауважував, що, ураховуючи обставини справи, з метою забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтовані підстави вважати, що наявні ризики не зменшилися з моменту обрання стосовно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому є необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу. З огляду на викладене, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні 22 вересня 2025 року, висловлюючи думку щодо клопотання прокурора, заперечував проти його задоволення, просив в задоволенні клопотання відмовити, з огляду на його необґрунтованість. Посилався, що клопотання прокурора ґрунтується лише на припущеннях, досліджені у судовому засіданні докази винуватість його підзахисного не доводять. Просив зменшити його підзахисному розмір застави, оскільки розмір застави, визначений судом, є непомірним для нього та для його сім`ї. стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні 17.12.2025 заперечував проти заявленого прокурором клопотання, просив в його задоволенні відмовити. Посилався, що він ніколи не чинив тиску на свідків у даному кримінальному провадженні та не збирається цього робити надалі. Зазначив, що він впевнений у своїй невинуватості, а прокурор його винуватість жодними доказами не довів. Звернувся до суду з клопотанням про зменшення йому розміру застави, визначеної ухвалою суду, посилаючись, що такий розмір застави є надмірним для нього та для його рідних.

Обвинувачена ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та підтримала позицію сторони захисту.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 20.10.2024 включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_4 продовжено застосування запобіжного захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 20.11.2024 включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_4 продовжено застосування запобіжного захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 13.01.2025 включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2025 року стосовно ОСОБА_4 продовжено застосування запобіжного захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 11 (одинадцять) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 20.01.2025 включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 06 травня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів - до 04 липня 2025 року включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави в розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400,00 гривень.

У подальшому, у тому числі, ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів - до 15 січня 2026 року включно.

Відтак, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 15 січня 2025 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України визначено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Фактичні обставини та характер інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 303 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років, санкція ч. 1 ст. 149 КК України від трьох до восьми років позбавлення волі.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях - у виді позбавлення волі на строк до восьми років, зважаючи на те, що дії обвинуваченого, за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжких злочинів, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим. Наведені обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Водночас, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні.

Крім того, суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час у даному кримінальному проваджені допитані не всі свідки.

Разом з тим, суд ураховує положення ст. 95 КПК України, якими унормовано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. Відтак, з огляду на те, що судом свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитувалися, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків, продовжує існувати.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 не працює, в нього відсутнє стабільне джерело доходу, ризик, на наявність якого посилався прокурор, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість спроби обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованим та продовжує існувати.

З огляду на тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Між тим, суд не залишає поза увагою фактичні обставини та характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Водночас, судом ураховуються обставини того, що стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, як і відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні. Відомостей про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах тримання під вартою, у тому числі й за станом здоров`я, суду не надано.

Вирішуючи питання про те, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зважає на таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. Водночас, кримінальне процесуальне законодавство України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, судом не встановлено, а відтак суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів. Водночас, суд ураховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги наведені вище обставини у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім зазначеного, обвинуваченим ОСОБА_4 було заявлено клопотання про зменшення розміру застави, визначеної ухвалою суду від 22.09.2025 в розмірі 121 120,00 гривень. В обґрунтування клопотання обвинувачений посилався, що визначений судом розмір застави в 121 120,00 гривень є для нього та його рідних непомірним.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, доходить висновку про таке.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 20.10.2024 включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави у розмірі у сумі 454 200,00 гривень.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року визначено ОСОБА_4 суму застави в розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 06 травня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів - до 04 липня 2025 року включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави в розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400,00 гривень.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 22 вересня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів - до 20 листопада 2025 року включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави в розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 гривень.

За правилами ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів.

Як це унормовано положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_4 щодо визначення йому розміру застави, меншому за раніше визначений ухвалою суду, суд ураховує тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, які є, відповідно до вимог ст. 12 КК України, тяжкими, та те, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

У рішеннях у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 та «Істоміна проти України» від 24.01.2022 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена, враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи.

Беручи до уваги майновий стан обвинуваченого, обставини того, що під час перебування під вартою обвинувачений не отримує доходів, відсутність належного рівня доходів у членів сім`ї обвинуваченого, які можуть внести заставу, зважаючи на те, що максимальний розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину обмежений вісімдесятьма розмірами прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ураховуючи, що обвинувачений перебуває під вартою понад один рік та за цей час не може внести раніше визначений розмір застави, суд доходить висновку про можливість зменшення застави, обраної відповідно до ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 22.09.2025 до тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 гривень. На думку суду, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 182, 197, 199 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 149 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 14 лютого 2026 року включно.

Установити строк дії ухвали до 14 лютого 2026 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_4 суму застави в розмірі 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м.Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): UA0006674; призначення платежу застава; справа №643/394/25, н/п 1-кп/643/618/25) до сплину терміну тримання під вартою.

У разі внесення визначеної суми застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з міста Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 19 грудня 2025 року.

Суддя : ОСОБА_1