ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , потерпілої - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001057, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 вересня 2025 року за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровськ Луганської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, обіймаючого посаду водія відділу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення - злочин за встановлених, в судовому засіданні, обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , близько 21 год 20 хв 13.09.2024, керував вантажним автомобілем марки «КАМАЗ», моделі «53212», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом марки «ГКБ», моделі «8550», реєстраційний номер НОМЕР_3 , по проїзній частині другорядної дороги зі сторони сел. Новопокровка в напрямку автомобільної дороги М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський».

У вище зазначений час, під час руху по даній ділянці проїзної частини, знаходячись на перехресті з головною дорогою в районі 530 км + 900 м, неподалік с. Кам`яна Яруга Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_4 знехтував безпекою дорожнього руху та в порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху, перед виїздом з другорядної дороги не надав перевагу у русі автомобілю марки «HYNDAI», моделі TUCSON», іноземний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наближався до перехрестя проїзних частин по головній дорозі зліва від нього в результаті чого допустив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «HYNDAI», моделі TUCSON», ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-17-685-Чт/25 від 28.10.2025 смерть ОСОБА_7 настала від сукупної травми тіла, розриву дуги аорти, розриву печінки.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № CE-19/121-25/26241-IT від 28.10.2025 у даній дорожньо-транспортній ситуації ОСОБА_4 , керуючи вантажним автомобілем марки «КАМАЗ», моделі «53212», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом марки «ГКБ», моделі «8550», реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що передбачені пунктом 16.11.в якому зазначено: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

Допущені ОСОБА_4 порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно вчинив злочин, який йому інкриміновано. Надав свідчення щодо місця, часу, способу вчинення злочину, підтвердивши правильність викладених в обвинувальному акті обставин. В скоєному щиро каявся.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні фактичні обставини справи, встановлені досудовим розслідуванням, та кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорювала, цивільний позов не заявляла, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечувала, положення та наслідки застосування якої їй роз`яснені і зрозумілі, добровільність своєї позиції засвідчила, при призначенні обвинуваченому покарання покладалася на розсуд суду.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення - злочину, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

За таких обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_4 є осудним, суд вважає, що він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про вид та міру покарання винному ОСОБА_4 суд враховує його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що обвинувачений надавав органам досудового розслідування всіляку допомогу у встановленні невідомих їм обставин справи і визнає ці обставини, відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України такими, що пом`якшують його покарання. Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 виключно позитивно характеризується за місцем несення служби, є діючим військовослужбовцем ЗСУ, має на утриманні двох малолітніх дітей, синів: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також батьків похилого віку: матір- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та батька - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення вперше, а також позицію потерпілої, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, характер допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху, особу винного, який має постійне місце проживання, є діючим військовослужбовцем, ту обставину, що обвинувачений є вільним від хворобливих звичок, які становлять небезпеку для оточення, його вік, що свідчить на користь здатності переоцінити зміст своєї згубної поведінки та повернутися до справжніх духовних і соціальних цінностей та в цілому вказує на високий рівень соціалізації ОСОБА_4 та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, його ставлення до скоєного кримінального правопорушення та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, судом також враховано і позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, а саме, усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та намір в подальшому суворо дотримуватись закону, що на думку суду, також істотно знижує ступінь тяжкості, вчиненого ним злочину.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи наявність декількох пом`якшуючих обставини, даних про особу винного, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання і застосовує ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням на нього на цей строк обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно ст. 100 КПК України та розпорядження КМУ «Про передачу майна для потреб ЗСУ» №186-р від 26 лютого 2022 року.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з пов`язані з проведенням судової транспортно-трасологічної експертизи №14210 від 04 листопада 2025 року у розмірі 16 963 грн 20 коп., судової автотехнічної експертизи № 14211 від 04 листопада 2025 року у розмірі 12 722 грн 40 коп., судової автотехнічної експертизи № 14212 від 04 листопада 2025 року у розмірі 12 722 грн 40 коп, судової автотехнічної експертизи № 14213 від 04 листопада 2025 року у розмірі 14 842 грн 80 коп, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-25/26241 - ІТ від 28 жовтня 2025 року у розмірі 5 348 грн 40 коп, - підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2025 року на автомобіль «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_2 з причепом «ГКБ», р.н. НОМЕР_3 , який перебуває у власності ОСОБА_12 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; змив на ватній паличці: 1) з керма; 2) з важеля КПП; 3) з важеля включання повороту; 4) з внутрішньої ручки відкриття водійської двері автомобіля «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - підлягає скасуванню.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2025 року на автомобіль «Hyundai», і.р.н. НОМЕР_5 , який перебував у користуванні (власності) ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - підлягає скасуванню.

Запобіжний захід у виді особистої поруки, обраний ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2025 року втратив свою дію. Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання прокурора, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Керуючись ст. 368, 369, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_4 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини за місцем несення служби ОСОБА_4 .

У разі звільнення з військової служби ОСОБА_4 , контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації та згідно з ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: автомобіль «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_2 з причепом «ГКБ», р.н. НОМЕР_3 - повернути законному власнику, ОСОБА_12 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль «Hyundai», і.р.н. НОМЕР_5 передати відповідно до розпорядження КМУ «Про передачу майна для потреб ЗСУ» №186-р від 26 лютого 2022 року - на потреби ЗСУ (військової частини НОМЕР_6 ).

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати, пов`язані з з проведенням судової транспортно-трасологічної експертизи №14210 від 04 листопада 2025 року у розмірі 16 963 грн 20 коп., судової автотехнічної експертизи № 14211 від 04 листопада 2025 року у розмірі 12 722 грн 40 коп., судової автотехнічної експертизи № 14212 від 04 листопада 2025 року у розмірі 12 722 грн 40 коп, судової автотехнічної експертизи № 14213 від 04 листопада 2025 року у розмірі 14 842 грн 80 коп, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-25/26241 - ІТ від 28 жовтня 2025 року у розмірі 5 348 грн 40 коп, - всього на загальну суму 65 599 грн 20 коп, на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2025 року на автомобіль «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_2 з причепом «ГКБ», р.н. НОМЕР_3 , який перебуває у власності ОСОБА_12 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; змив на ватній паличці: 1) з керма; 2) з важеля КПП; 3) з важеля включання повороту; 4) з внутрішньої ручки відкриття водійської двері автомобіля «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2025 року на автомобіль «Hyundai», і.р.н. НОМЕР_5 , який перебував у користуванні (власності) ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1