КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8712/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новотроїцьке Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене з начальником третього відділу Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано у кримінальному провадженні № 0000186 від 02.05.2014 щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 27.12.2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 рокута постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_2

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що ризики, вказані у клопотанні, є безпідставними і не підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Зазначає, що відповідно до наданих до суду матеріалів справи, слідчими не було зазначено про наявність будь яких реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Дана частина клопотання має виключно формальний характер і складається виключно з цитування норм КПК України.

Захисник вважає, що слідчим не було доведено наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_7 має постійне місце проживання на території м. Одеса, одружений, має трьох повнолітніх дітей, підприємець, має стійкі соціальні зв`язки.

Окремо наголошує, що ОСОБА_7 є колишнім депутатом місцевої ради, що визначає його правосвідомість, наявність стійких соціальних зв`язків не тільки за ознаками народження, проживання, професійної діяльності, а і серед виборців, політичного оточення. Ця сукупність фактичних даних не дає підстав припускати, що ОСОБА_7 може дозволити собі переховуватись від органу досудового розслідування.

Також вказує, що слідчим у клопотанні не було зазначено про наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Апелянт стверджує, що відповідно до змісту клопотання про обрання запобіжного заходу, будь яких фактичних даних та доказів, що доводять наявність ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення до суду не надала.

Крім цього, захисник посилається на те, що відповідно до положень ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. При цьому, матеріали, додані до клопотання, не підтверджують обґрунтованість підозри, а лише свідчать про політичне переслідування за опозиційні висловлювання та свободу слова.

Сторона обвинувачення також не надала жодної інформації, що відповідала б положенням от. 178 КПК України.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до Київського апеляційного суду 01.12.2025 року, захисник ОСОБА_6 зазначає, що обґрунтовуючи нібито злочинні дії ОСОБА_7 в період з 2006 по 2014 рік, сторона обвинувачення посилається на інтернет-сайти, розташовані в доменній зоні рф, жодним чином не підтверджуючи справжність цієї інформації.

Також вказує, що обвинувачення ОСОБА_7 на цій стадії кримінального провадження характеризується як «обґрунтоване» інтернет-інформацією, тотожність якої реальним подіям не підтверджена іншими належними і припустимими доказами. Тобто, обвинувачення неконкретне, що прямо суперечить ст. 29 Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім цього адвокат посилається на те, що відповідно до змісту клопотання про обрання запобіжного заходу, будь яких фактичних даних та доказів, що доводять наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України сторона обвинувачення до суду не надала.

Також, в доповненнях до апеляційної скарги, захисник посилаючись на практику ЄСПЛ та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що національним судам надається можливість обрання альтернативного запобіжного заходу задля уникнення випадку свавільного тримання особи під вартою, навіть якщо це буде всупереч національному законодавству, у зв`язку з чим є всі підстави для обрання іншого запобіжного заходу ОСОБА_7 .

При цьому стверджує, що захист не ставить під сумнів необхідність проведення об`єктивного розслідування і з`ясування обставин, які призвели до дещо поспішного повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000186 від 02.05.2014 за фактами неналежного виконання своїх службових обов`язків, зловживання владою, залишення в небезпеці, а також співучасті службових осіб ОМУ ГУМВС України в Одеській області і ГУМВС України в Одеській області у вчиненні масових заворушень, які відбувались 02.05.2014 та 04.05.2014 у місті Одесі та іншими за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 294, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, а також за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Процесуальне керівництво у даному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 21 вересня 2012 року ОСОБА_7 як керівник громадської організації «Єдина Одеса», діючи умисно, під час проведення у м. Одесі виставки до 1150-річчя російської державності, з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, публічно заявив представникам засобів масової інформації про те, що українці і росіяни є одним російським народом і що «русский мир» пролягає далі ніж кордони російської держави, чим фактично ввів в оману представників ЗМІ та через них громадян України щодо історичних фактів існування та розвитку української та російської націй як самостійних спільнот людей, поєднаних спільними мовою, культурою та релігією та заперечив право народу України відповідно до ст. 5 Конституції України бути носієм суверенітету і єдиним джерелом влади, чим вчинив дії на шкоду інформаційної безпеки, суверенітетові України.

Крім того, з початку 2013 року дипломатичні установи рф - генеральні консульства у м. Харкові, м. Одеса та м. Сімферополь, а також представництва «Росспівробітницва» організували заходи, спрямовані на перегрупування та консолідацію місцевих проросійських груп та організацій для створення нового громадсько-політичного руху у якості конкурента підконтрольної ОСОБА_10 партії Регіонів на підтримку геополітичних проектів вищого військово-політичного керівництва рф щодо поступового поглинання України росією.

В подальшому, впродовж листопада 2013 - лютого 2014 років на території України відбулися масові акції протестів проти свавілля чинної на той час державної влади, які в народі отримали назву «Євромайдан» або «Революція Гідності», внаслідок яких колишній Президент України ОСОБА_10 , його найближче оточення, а також керівництво правоохоронних і силових органів країни залишили країну, щоб уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ними злочини проти громадян.

Станом на 2014 рік питання функціонування державної мови було регламентовано Конституцією та Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99 щодо офіційного тлумачення статті 10 Конституції України, а також Законом України « Про засади державної мовної політики» від 03.11.2012, який відповідно Рішення Конституційного Суду України від 28.02.2018 № 2-р/2018 був визнаний неконституційним.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99, окрім іншого було вказано, що під державною (офіційною) мовою розуміється мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя. Поняття державної мови є складовою більш широкого за змістом та обсягом конституційного поняття «конституційний лад».

Крім того, відповідно до ст. 3 діючого на той час Закону України «Про основи національної безпеки України» від 19 червня 2003 року (втратив чинність на підставі Закону № 2469-VIII від 21.06.2018) об`єктами національної безпеки в частині держави, тобто державної безпеки були визначені конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Тобто, українська мова була визначена у законодавчому та судовому порядку як складова конституційного ладу України і відповідно відносилась до одного із об`єктів державної безпеки України.

Крім того, 19 лютого 2014 року ОСОБА_7 , як керівник Південного округу КРОРС, діючи умисно, перебуваючи у м. Москва російської федерації та приймаючи участь разом з депутатом державної думи рф ОСОБА_11 та представниками проросійських громадських організацій Естонії, Білорусі у прес-конференції «Русский интернационал: объединение русских на постсоветском и европейском пространстве», з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а саме зменшення у публічній сфері спілкування української мови за рахунок збільшення присутності російської мови - державної мови російської федерації, тобто створення загрози функціонування української мови, штучно використовуючи питання необхідності захисту російськомовного населення України щодо вільного використання ним російської мови, хоча фактично в такому захисті не було потреби з причини відсутності її утисків при спілкуванні нею на території України, публічно підтримав необхідність досягнення завдань політичного руху «Русский интернационал» - пропаганду російської мови як засобу міжнаціонального спілкування, захист прав та свобод російських співвітчизників, посилення російського культурного впливу у світі, чим вчинив дії на шкоду державної безпеки України.

23 лютого 2014 року, після залишення України вищого керівництва, яке мало проросійську спрямованість у веденні державної політики, завідуючий відділом України Інституту країн СНД ОСОБА_12 , з метою збереження впливу російської федерації на громадсько-політичну діяльність України для забезпечення її поглинання рф, отримав інформацію від ОСОБА_13 про представників громадського руху «Антимайдан» - прихильників проросійського шляху розвитку України у м. Одесі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були готові діяти тільки в інтересах російської федерації та передав її директору Інституту країн СНД ОСОБА_16 для подальшої організації їх діяльності в інтересах рф. Отримавши вказану інформацію, директор Інституту країн СНД ОСОБА_16 провів бесіду із представниками громадського руху «Антимайдан» ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , за результатом якої останні погодились на співпрацю в інтересах російської федерації у м. Одесі.

В подальшому, наприкінці лютого 2014 року, директор Інституту країн СНД ОСОБА_16 , який займався забезпеченням здійснення впливу рф через громадсько-політичні рухи на території України, та помічник президента рф ОСОБА_17 , який на той час президентом рф був уповноважений на проведення заходів на території України щодо її дезінтеграції та подальшого поглинання рф, з метою посягання на територіальну цілісність України - відокремлення від України її частини - території м. Одеси та Одеської області із встановленням там влади, представники якої підпорядковувались би не органам державної влади України, а російської федерації, доручили завідуючому відділом України Інституту країн СНД ОСОБА_12 виїхати до м. Одеси, де із залученням ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 та інших представників проросійських громадських рухів організувати голосування депутатів Одеської обласної ради за проголошення так званої «Одеської народної республіки», захоплення будівель державних установ України та встановлення контролю за ними самопроголошеної влади.

28 лютого 2014 року, на виконання вказаного доручення ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , ОСОБА_12 прибув до м. Одеси, де за допомогою ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 підготував заходи щодо відокремлення території м. Одеси та Одеської області від України.

В подальшому під керівництвом ОСОБА_12 ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , з метою завдання шкоди суверенітету та територіальній цілісності України, був організований на Куликовому полі у м. Одесі мітинг представників громадського руху «Антимайдан» для підтримання рішення президента рф ОСОБА_19 щодо введення російських військ в Україну для захисту прав російськомовних громадян України.

01 березня 2014 року ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи у м. Одесі на Куликовому полі серед виступаючих перед мітингом представників громадського руху «Антимайдан», за попередньою змовою з іншими особами, в тому числі невстановлені слідством, зокрема спільно і погоджено з ОСОБА_18 , з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а саме зменшення у публічній сфері спілкування української мови за рахунок збільшення присутності російської мови - державної мови російської федерації, тобто створення загрози функціонування української мови, штучно використовуючи питання необхідності захисту російськомовного населення України щодо вільного використання ним російської мови як привід ініціювання перед керівництвом рф введення військ в Україну, хоча фактично в такому захисті не було потреби з причини відсутності утисків російською мовою при спілкуванні нею на території України, публічно підтримав виступаючих осіб щодо необхідності поширення використання російської мови у сфері публічного спілкування, а також рішення президента рф ОСОБА_19 щодо введення військ рф та використання на мітингу прапорів російської федерації, представники якої на той час вже розпочали анексію АР Крим, чим вчинив дії на шкоду державній безпеки, суверенітетові України.

Крім того, під час спілкування по мобільному телефону із ОСОБА_17 :

- 01 березня 2014 року ОСОБА_12 та ОСОБА_15 узгодили із ним свої дії щодо примусу депутатів Одеської обласної ради до проголошення так званої «Одеської народної республіки», ОСОБА_13 - щодо інформаційного висвітлення у місцевих ЗМІ бездіяльності депутатів Одеської обласної ради стосовно проголошення вказаної республіки, а ОСОБА_18 - щодо алгоритму силового захоплення представниками громадського руху «Антимайдан» будівлі Одеської обласної ради;

- 02 березня 2014 року ОСОБА_18 повідомив про недостатню кількість представників громадського руху «Антимайдан», а також відсутність зброї для захоплення будівлі Одеської обласної ради та наполегливо просив забезпечити надання цієї зброї та направлення необхідної кількості людей - за аналогією так званих «кримських добровольців» для забезпечення цього захоплення;

- 03 березня 2014 року спочатку ОСОБА_18 повідомив про факт проникнення його разом зі спільниками у будівлю Одеської обласної ради на її сесію та просив про силову підтримку у її захопленні, а потім ОСОБА_15 повторно просив виділення для цього захоплення так званих «добровольців».

Впродовж 01-03 березня 2014 року ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , а також залучений ними колишній депутат Одеської обласної ради ОСОБА_20 , який ініціював розгляд депутатами Одеської обласної ради проєкту рішення щодо проголошення так званої «Одеської народної республіки» постійно підтримували телефонний зв`язок із ОСОБА_7 , якого інформували про підготовку до захоплення будівлі Одеської обласної ради та спроби її захоплення.

ОСОБА_7 , у цей час перебуваючи у м. Одесі, діючи умисно, з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, отримуючи вказану інформацію від ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , за попередньою змовою з іншими особами, в тому числі невстановлені слідством, зокрема спільно і погоджено з останніми, передавав зазначену інформацію про підготовку до захоплення будівлі Одеської обласної ради та спроби її захоплення представникам керівництва КРОРС ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які на той час діяли в інтересах рф забезпечуючи анексію АР Крим, чим вчинив дії на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності та недоторканості України.

В зв`язку із неузгодженістю дій по захопленню вказаної будівлі між ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , протидії депутатів Одеської обласної ради винесенню ОСОБА_20 разом з останнім на розгляд сесії питання про проголошення так званої «Одеської народної республіки» та відсутності домовленості «Антимайдану» із керівництвом Одеської міліції про неперешкоджання силовому захопленню зазначеної будівлі з боку співробітників міліції, проголошення депутатами Одеської обласної ради так званої «ОНР» та захоплення представниками «Антимайдану» будівлі ради не відбулось.

Пізніше у березні 2014 року після невдалої спроби захоплення влади у м. Одесі та Одеській області ОСОБА_12 , розуміючи необхідність більш якісної підготовки для наступної спроби реалізації вищевказаного плану ОСОБА_23 та ОСОБА_16 по відокремленню території вказаного регіону від України, став вживати заходи з одного боку щодо запевнення безпосередньо ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та через них - ОСОБА_7 , ОСОБА_15 у здійсненні їх як фінансової так і іншої організаційної підтримки у діяльності у м. Одесі та Одеській області на користь інтересів рф щодо порушення територіальної цілісності України, а з іншого боку - ініціювати перед ОСОБА_23 та ОСОБА_16 вирішення питання щодо фінансування зазначеної діяльності цих осіб.

В подальшому на Куликовому полі ОСОБА_18 та ОСОБА_15 як одним із керівників силового крила громадського руху «Антимайдан» у м. Одесі - так званої «Одеської дружини», за рахунок фінансування організованого ОСОБА_12 , був облаштований табір у вигляді палаток - «Православної дружини» ( ОСОБА_18 ) та «Одеської дружини» ( ОСОБА_15 ) для здійснення постійного інформаційного впливу на громадян України на шкоду її національним інтересам в частині територіальної цілісності та суверенітету, а саме щодо пропагування формування у м. Одесі єдиного культурного та економічного простору України з рф так званого «русского мира», що дорівнювало інтеграції України в росію, недопущення поширення у публічній сфері спілкування української мови як державної для громадян України і водночас забезпечення незмінності впливу російської мови та невизнання легітимності вищих органів державної влади України.

Водночас, 09 березня 2014 року у невстановленому слідством місці ОСОБА_7 як керівник громадської організації «Єдина Одеса», діючи умисно, коментуючи у ЗМІ факт звернення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення до провайдерів програмної послуги щодо тимчасового утримання від ретрансляції російських телеканалів «Вести», «Россия 24», «Первый канал. Всемирная сеть», «Россия-РТР», які фактично здійснювали інформаційну війну від імені російської федерації проти України у вигляді подання недостовірної інформації стосовно українських подій громадсько-політичного характеру, з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а саме забезпечення здійснення інформаційного впливу рф на свою користь через підконтрольні їй ЗМІ на громадян України, публічно заявив в принизливій формі про необ`єктивність українських телевізійних засобів масової інформації та надав безпідставну оцінку вказаному зверненню Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення як такому, що має форму насильства за національною та релігійною ознаками, насадження нацистських поглядів.

Окрім іншого, у березні 2014 року у невстановленому слідством місці ОСОБА_7 як керівник громадської організації «Єдина Одеса», діючи умисно, коментуючи у російському ЗМІ -«РБК» плани щодо проведення громадських акцій у м. Одесі з вимогами до представників вищих органів державної влади України, з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, публічно заявив про здійснення громадською організацією «Єдина Одеса» впливу на представників державної влади України щодо проведення референдумів лише у частині України - південних та східних областях для їх самовизначення, чим вчинив дії на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості України.

При цьому, ОСОБА_7 був обізнаним як колишній депутат Одеської міської ради та особа, яка тривалий час займалась громадсько-політичною діяльністю, із положенням ст. 73 Конституції України, про те що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України та ст. 18 Закону України «Про всеукраїнський референдум» 2013 року, про те що всеукраїнський референдум про зміну території України - це форма прийняття громадянами України рішення щодо затвердження закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України, а також ст. 157 Конституції України, де сказано, що Конституція України не може бути змінена, якщо зміни передбачають порушення територіальної цілісності України, а також достовірно знав про відсутність будь-якого міжнародного договору про зміну території України та Закону України про його ратифікацію і водночас підстав для проведення вказаного референдуму і відповідно усвідомлював, що проведення референдумів лише у частині України - південних та східних областях є порушенням конституційного законодавства України.

Також, 16 березня 2014 року ОСОБА_7 як керівник громадської організації «Єдина Одеса», діючи умисно, з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, прийняв у м. Одесі участь у телевізійній передачі Одеського телемарафону, під час якої публічно заявив, що українці і росіяни є одним російським народом, чим фактично заперечив право народу України відповідно до ст. 5 Конституції України бути носієм суверенітету і єдиним джерелом влади, а також без наведення конкретних фактів повідомив недостовірну інформацію про стан релігійного середовища України - начебто дискримінацію за релігійними поглядами та захоплення церков та висловив підтримку проведення російською федерацією незаконного референдуму по приєднанню АР Крим до рф і особисто президенту рф ОСОБА_24 як особі, що гарантувала йому свободу як російськомовному громадянину та зазначив про необхідність проведення аналогічного референдуму у м. Одесі, чим вчинив дії на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності та недоторканості, а також інформаційної безпеки України.

Крім того, 17 березня 2014 року ОСОБА_7 як керівник Південного округу КРОРС, діючи умисно, з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, прийняв у м. Одесі участь у ході громадян на підтримку проведення російською федерацією незаконного референдуму по приєднанню АР Крим до рф та висловив представникам ЗМІ вимогу до державних органів України щодо проведення аналогічного референдуму у м. Одесі, чим вчинив дії на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості України.

При цьому, ОСОБА_7 був обізнаним як колишній депутат Одеської міської ради та особа, яка тривалий час займалась громадсько-політичною діяльністю із положенням ст. 73 Конституції України, про те що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України та ст. 18 Закону України «Про всеукраїнський референдум» 2013 року, про те що всеукраїнський референдум про зміну території України - це форма прийняття громадянами України рішення щодо затвердження закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України, а також ст. 157 Конституції України, де сказано, що Конституція України не може бути змінена, якщо зміни передбачають порушення територіальної цілісності України, а також достовірно знав про відсутність будь-якого міжнародного договору про зміну території України та Закону України про його ратифікацію і водночас підстав для проведення вказаного референдуму і відповідно усвідомлював, що проведення референдумів лише у частині України - південних та східних областях є порушенням конституційного законодавства України.

Водночас у зв`язку із тим, що ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , побоюючись притягнення до кримінальної відповідальності співробітниками УСБУ в Одеській області за попередню діяльність на шкоду національній безпеці України, виїхали відповідно 17 березня 2014 року та 11 квітня 2014 року з України до російської федерації, ОСОБА_7 в своїй підривної діяльності проти України поступово переорієнтувався на тісну співпрацю з іншими особами - ОСОБА_21 заступником Голови ВКРОРС, який в подальшому після анексії АР Крим будучи громадянином України став першим членом Ради Федерації рф від Криму, а також головою «Росспівробітництва» в Україні та співробітником Служби зовнішньої розвідки рф ОСОБА_25 .

З метою узгодження своєї підривної діяльності проти України як керівник Південного округу КРОРС ОСОБА_7 неодноразово зустрічався з ОСОБА_21 та ОСОБА_25 , отримував від них відповідні вказівки щодо продовження діяльності ним та підконтрольними йому громадськими організаціями Південного округу КРОРС начебто щодо захисту інтересів російськомовних громадян, а фактично на шкоду державній та інформаційній безпеці України, після чого доводив ці вказівки для виконання керівникам зазначених громадських організацій, тобто, діючи умисно, надавав допомогу представнику іноземної держави - рф ОСОБА_25 в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, 25 березня 2014 року, вже після підписання 21 березня 2014 року президентом рф ОСОБА_26 указу про ратифікацію «Договору про прийняття Республіки Крим до складу росії», тобто фактичної анексії АР Крим рф, ОСОБА_7 зустрівся із ОСОБА_21 у м. Сімферополь АР Крим, потім повернувся до м. Одеси, звідки виїхав до м. Києва, де 26 березня 2014 року зустрівся із ОСОБА_25 . По закінченню зустрічі із ОСОБА_25 , ОСОБА_7 обговорив по мобільному телефону із керівником підконтрольної йому як керівнику Південного кругу КРОРС Херсонської міської громадської організації «російська національна община «Русичь» ОСОБА_27 характер подальшої діяльності громадських організацій Південного кругу КРОРС з урахуванням отриманих вказівок від ОСОБА_21 та ОСОБА_25 , після чого виїхав через пункт пропуску «Бачівськ» державного кордону України до російської федерації, звідки повернувся до України 28 березня 2014 року.

04 квітня 2014 року ОСОБА_7 зустрівся із ОСОБА_21 у м. Сімферополі АР Крим, після чого 10 квітня 2014 року повернувся через державний кордон до України, де 12 квітня 2014 року зустрівся у м. Києві із ОСОБА_25 .

По закінченню зустрічі із ОСОБА_25 , ОСОБА_7 обговорив по мобільному телефону із керівником підконтрольної йому як керівнику Південного кругу КРОРС громадської організації - «російський культурний центр м. Нова Каховка» ОСОБА_28 характер подальшої діяльності громадських організацій Південного кругу КРОРС з урахуванням отриманих вказівок від ОСОБА_21 та ОСОБА_25 , після чого вилетів через аеропорт «Бориспіль» до російської федерації.

Крім того, 14 квітня 2014 року ОСОБА_7 як керівник Південного округу КРОРС, діючи умисно, перебуваючи у м. Москва російської федерації та беручи участь разом з представниками МЗС та інших органів державної влади рф у 21-му засіданні всесвітньої координаційної ради російських співвітчизників, з метою надання іноземній державі - російській федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а саме розповсюдження неправдивої інформації державних органів рф про антиконституційне захоплення влади в Україні після залишення ОСОБА_10 поста Президента України та начебто погіршення становища російськомовних громадян України в частині можливості використовувати у спілкуванні російську мову, а також зменшення у публічній сфері спілкування української мови за рахунок збільшення присутності російської мови - державної мови російської федерації, тобто створення загрози функціонування української мови, незважаючи на наявний на той час - з 21 березня 2014 року факт анексії російською федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим, публічно підтримав заяву вказаної всесвітньої координаційної ради російських співвітчизників, проживаючих за кордоном у зв`язку із подіями в Україні щодо начебто наявної необхідності захисту прав та інтересів населення на Півдні та Південному Сході України, припинення дискримінації російської мови та надання їй особливого правового статусу, хоча фактично ніякої дискримінації російської мови в Україні не здійснювалось і відповідно не було потреби у захисті прав російськомовного населення України, чим вчинив дії на шкоду інформаційної та державної безпеки України.

Після повернення в Україну із російської федерації 16 квітня 2014 року ОСОБА_7 зустрівся у м. Києві із ОСОБА_25 . По закінченню зустрічі із ОСОБА_25 , ОСОБА_7 обговорив по мобільному телефону із керівником підконтрольної йому як керівнику Південного кругу КРОРС Херсонської міської громадської організації «російська національна община «Русичь» ОСОБА_27 характер подальшої діяльності громадських організацій Південного кругу КРОРС з урахуванням отриманих вказівок від ОСОБА_25 .

Надалі 23 квітня 2014 року ОСОБА_7 знову зустрівся у м. Києві із ОСОБА_25 . В подальшому - 24 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року ОСОБА_7 обговорив по мобільному телефону із керівниками підконтрольних йому як керівнику Південного кругу КРОРС громадських організацій - Херсонської міської громадської організації «російська національна община «Русичь» ОСОБА_27 та відповідно «російський культурний центр Одеської області» ОСОБА_29 , «російський культурний центр Миколаївської області» ОСОБА_30 характер подальшої діяльності громадських організацій Південного кругу КРОРС з урахуванням отриманих вказівок від ОСОБА_25 , а 26 квітня 2014 року ці питання також обговорив при особистій зустрічі з ОСОБА_27 у м. Одесі.

29 квітня 2014 року ОСОБА_7 в черговий раз зустрівся у м. Києві із ОСОБА_25 , після чого в той же день виїхав залізничним транспортом із м. Києва до м. Москви рф, звідки повернувся в Україну 01 травня 2014 року, коли обговорив по мобільному телефону із керівником підконтрольної йому як керівнику Південного кругу КРОРС громадської організації - «російський культурний центр Одеської області» ОСОБА_29 характер подальшої діяльності громадських організацій Південного кругу КРОРС з урахуванням отриманих вказівок від ОСОБА_25 та невстановлених осіб, з якими він мав зустріч в російській федерації.

Повернувшись в Україну, ОСОБА_7 01 травня 2014 року прибув у м. Одесу, звідки 02 травня 2014 року поїхав в анексовану рф АР Крим, де зустрівся у м. Сімферополі з ОСОБА_21 , який перед цим провів телефонну розмову з ОСОБА_25 . По закінченню зустрічі із ОСОБА_21 , ОСОБА_7 провів телефонну розмову з ОСОБА_25 і вранці 03 травня 2014 року повернувся до м. Одеси.

03 травня 2014 року ОСОБА_7 обговорив по мобільному телефону із керівником підконтрольної йому як керівнику Південного кругу КРОРС громадської організації - «російський культурний центр Одеської області» ОСОБА_29 характер подальшої діяльності громадських організацій Південного кругу КРОРС з урахуванням отриманих вказівок від ОСОБА_25 та ОСОБА_21 . В цей же день ОСОБА_7 зустрівся у м. Києві із ОСОБА_25 , після чого провів телефонні розмови з ОСОБА_21 та ОСОБА_29 .

На наступний день - 04 травня 2014 року ОСОБА_7 виїхав через пункт пропуску «Бачівськ» державного кордону України до російської федерації, де продовжив комунікацію з ОСОБА_25 , ОСОБА_21 та ОСОБА_29 та з невстановленими слідством представниками російської федерації, погоджуючи свою підривну діяльність проти України, після чого повернувся із рф до України 17 травня 2014 року.

Крім того, за вищевказаних обставин, наприкінці лютого 2014 року директор Інституту країн СНД ОСОБА_16 , який займався забезпеченням здійснення впливу рф через громадсько-політичні рухи на території України, та помічник президента рф ОСОБА_17 , який на той час президентом рф був уповноважений на проведення заходів на території України щодо її дезінтеграції та подальшого поглинання рф, з метою посягання на територіальну цілісність України - відокремлення від України її частини - території м. Одеси та Одеської області із встановленням там влади, представники якої підпорядковувались би не органам державної влади України, а російської федерації, доручили завідуючому відділом України Інституту країн СНД ОСОБА_12 виїхати до м. Одеси, де із залученням ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 та інших представників проросійських громадських рухів організувати голосування депутатів Одеської обласної ради за проголошення так званої «Одеської народної республіки», захоплення будівель державних установ України та встановлення контролю за ними самопроголошеної влади.

28 лютого 2014 року, на виконання вказаного доручення ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , ОСОБА_12 прибув до м. Одеси, де за допомогою ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 підготував заходи щодо відокремлення території м. Одеси та Одеської області від України.

В подальшому, під керівництвом ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , з метою завдання шкоди суверенітету та територіальній цілісності України, був організований на Куликовому полі у м. Одесі мітинг представників громадського руху «Антимайдан» для підтримання рішення президента рф ОСОБА_19 щодо введення російських військ в Україну для захисту прав російськомовних громадян України.

Крім того, під час спілкування по мобільному телефону із ОСОБА_17 :

- 01 березня 2014 року ОСОБА_12 та ОСОБА_15 узгодили із ним свої дії щодо примусу депутатів Одеської обласної ради до проголошення так званої «Одеської народної республіки», ОСОБА_13 - щодо інформаційного висвітлення у місцевих ЗМІ бездіяльності депутатів Одеської обласної ради стосовно проголошення вказаної республіки, а ОСОБА_18 - щодо алгоритму силового захоплення представниками громадського руху «Антимайдан» будівлі Одеської обласної ради;

- 02 березня 2014 року ОСОБА_18 повідомив про недостатню кількість представників громадського руху «Антимайдан», а також відсутність зброї для захоплення будівлі Одеської обласної ради та наполегливо просив забезпечити надання цієї зброї та направлення необхідної кількості людей - за аналогією так званих «кримських добровольців» для забезпечення цього захоплення;

- 03 березня 2014 року спочатку ОСОБА_18 повідомив про факт проникнення його разом зі спільниками у будівлю Одеської обласної ради на її сесію та просив про силову підтримку у її захопленні, а потім ОСОБА_15 повторно просив виділення для цього захоплення так званих «добровольців».

Впродовж 01-03 березня 2014 року ОСОБА_18 та ОСОБА_13 постійно підтримували телефонний зв`язок із ОСОБА_7 , якого інформували про підготовку до захоплення будівлі Одеської обласної ради та спроби її захоплення.

ОСОБА_7 , у цей час перебуваючи у м. Одесі, діючи умисно, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, отримуючи вказану інформацію від ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , за попередньою змовою з іншими особами, в тому числі невстановлені слідством, зокрема спільно і погоджено з останніми, передавав зазначену інформацію про підготовку до захоплення будівлі Одеської обласної ради та спроби її захоплення представникам керівництва КРОРС ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які на той час діяли в інтересах рф забезпечуючи анексію АР Крим, чим вчинив дії по посяганню на територіальну цілісність та недоторканість України.

Окрім іншого, у березні 2014 року у невстановленому слідством місці ОСОБА_7 як керівник громадської організації «Єдина Одеса», діючи умисно, коментуючи у російському ЗМІ -«РБК» плани щодо проведення громадських акцій у м. Одесі з вимогами до представників вищих органів державної влади України, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, публічно заявив про здійснення громадською організацією «Єдина Одеса» впливу на представників державної влади України щодо проведення референдумів лише у частині України - південних та східних областях для їх самовизначення, чим повторно вчинив посягання на територіальну цілісність та недоторканість України.

При цьому, ОСОБА_7 був обізнаним як колишній депутат Одеської міської ради та особа, яка тривалий час займалась громадсько-політичною діяльністю, із положенням ст. 73 Конституції України, про те що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України та ст. 18 Закону України «Про всеукраїнський референдум» 2013 року, про те що всеукраїнський референдум про зміну території України - це форма прийняття громадянами України рішення щодо затвердження закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України, а також ст. 157 Конституції України, де сказано, що Конституція України не може бути змінена, якщо зміни передбачають порушення територіальної цілісності України, а також достовірно знав про відсутність будь-якого міжнародного договору про зміну території України та Закону України про його ратифікацію і водночас підстав для проведення вказаного референдуму і відповідно усвідомлював, що проведення референдумів лише у частині України - південних та східних областях є порушенням конституційного законодавства України.

Також 16 березня 2014 року ОСОБА_7 як керівник громадської організації «Єдина Одеса», діючи умисно, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, прийняв у м. Одесі участь у телевізійній передачі Одеського телемарафону, під час якої висловив підтримку проведення російською федерацією незаконного референдуму по приєднанню АР Крим до рф та зазначив про необхідність проведення аналогічного референдуму у м. Одесі, чим повторно посягнув на територіальну цілісність та недоторканість України та вчинив публічні заклики до зміни меж території України.

Крім того, 17 березня 2014 року ОСОБА_7 як керівник Південного округу КРОРС, діючи умисно, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, прийняв у м. Одесі участь у ході громадян на підтримку проведення російською федерацією незаконного референдуму по приєднанню АР Крим до рф та висловив представникам ЗМІ вимогу до державних органів України щодо проведення аналогічного референдуму у м. Одесі, чим повторно посягнув на територіальну цілісність та недоторканість України та вчинив публічні заклики до зміни меж території України.

При цьому, ОСОБА_7 був обізнаним як колишній депутат Одеської міської ради та особа, яка тривалий час займалась громадсько-політичною діяльністю із положенням ст. 73 Конституції України, про те що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України та ст. 18 Закону України «Про всеукраїнський референдум» 2013 року, про те що всеукраїнський референдум про зміну території України - це форма прийняття громадянами України рішення щодо затвердження закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України, а також ст. 157 Конституції України, де сказано, що Конституція України не може бути змінена, якщо зміни передбачають порушення територіальної цілісності України, а також достовірно знав про відсутність будь-якого міжнародного договору про зміну території України та Закону України про його ратифікацію і водночас підстав для проведення вказаного референдуму і відповідно усвідомлював, що проведення референдумів лише у частині України - південних та східних областях є порушенням конституційного законодавства України.

29.10.2025 року о 16:37 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. ст. 208, п. 6) ч. 1 ст. 615 КПК України.

29.10.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України в редакції Закону України від 07.10.2014.

30.10.2025 року (клопотання датоване 29.10.2025 року) старший слідчий в особливо важливих справах другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , за погодження з начальником третього відділу Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000186 від 02.05.2014 щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, у разі визнання винуватим підозрюваному ОСОБА_7 загрожує покарання за особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 111 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

Також слідчий вказав, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризики того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також на інших співучасників злочинів, у вчиненні яких він підозрюється.

Таким чином, враховуючи те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, сторона обвинувачення вважає, що тільки застосування саме найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зможе усунути ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного. На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України просить не визначати розмір застави у якості альтернативного запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене з начальником третього відділу Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано у кримінальному провадженні № 0000186 від 02.05.2014 щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 27.12.2025 року, без визначення розміру застави.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю підтверджують зібрані під час досудового розслідування докази, а саме:

- протокол огляду від 16.06.2025 розміщеної на інтернет-сайті «РБК» стаття «От захватов к референдумам» за 2014 рік, в якій керівник ГО «Єдина Одеса» ОСОБА_7 повідомив про плани щодо проведення громадських акцій у м. Одесі з вимогами до представників вищих органів державної влади України вплинути на представників державної влади України, в тому числі щодо проведення референдумів лише у частині України - південних та східних областях для їх самовизначення;

- протокол огляду від 12.06.2025 розміщеної на інтернет-сайті «Россия и соотечественники» статті «Не злите русских!» від 20.02.2014 та від 28.08.2025 розміщеного відеозапису під назвою « ОСОБА_31 на учреждении Русского интернационала» від 19.02.2014 на відеохостингу «YouTube», в яких містяться відомості про те, що 19 лютого 2014 року ОСОБА_7 як керівник Південного округу КРОРС прийняв участь разом з депутатом державної думи рф ОСОБА_11 та представниками проросійських громадських організацій Естонії, Білорусі у прес-конференції «Русский интернационал: объединение русских на постсоветском и европейском пространстве», штучно використовуючи питання необхідності захисту російськомовного населення України щодо вільного використання ним російської мови, хоча фактично в такому захисті не було потреби з причини відсутності її утисків при спілкуванні нею на території України, публічно підтримав необхідність досягнення завдань політичного руху «Русский интернационал» - пропаганду російської мови як засобу міжнаціонального спілкування, захист прав та свобод російських співвітчизників, посилення російського культурного впливу у світі;

- протокол огляду від 08.04.2025 розміщеного відеозапису під назвою «21 сентября 2012» від 21.09.2012 на відеохостингу «YouTube» користувачем «mbbutk». На вказаному відеозапису відображено виставку до 1150-річчя російської державності у м. Одесі, під час якої ОСОБА_7 як керівник ГО «Єдина Одеса» повідомив представникам засобів масової інформації про те, що українці і росіяни є одним народом і що «русский мир» пролягає далі ніж кордони російської держави;

- протокол огляду від 03.-04.02.2025 публікації з інтернет-ресурсу «FrolovLeaks VII: сметы на шабаш «Русской весны», відповідно до якого встановлено, що співробітником відділу України Інституту країн СНД ОСОБА_12 здійснювалось листування через електронну пошту із колишнім головою Спілки православних громадян України ОСОБА_18 , секретарем Одеської єпархії Української православної церкви Московського патріархату ОСОБА_13 , а також директором цього Інституту (депутатом державної думи рф) ОСОБА_16 та помічником президента рф ( депутатом державної думи рф) ОСОБА_17 ;

- протокол огляду від 28.08.2025 розміщеного на інтернет-сайті «048.ua Сайт міста Одеси» статті «В Одессе прошел пророссийский митинг, на котором требовали федерализацию (ВИДЕО,ФОТО)» від 01.03.2014 та відеозапису під назвою «В Одессе прошел пророссийский митинг: Новороссия, Федерализация» відеохостингу «YouTube», в яких містяться відомості про те, що 01 березня 2014 року ОСОБА_7 знаходився у м. Одесі на Куликовому полі серед виступаючих перед мітингом представників громадського руху «Антимайдан». Під час мітингу в його присутності відбулись виступи окремих присутніх осіб щодо необхідності поширення використання російської мови у сфері публічного спілкування та підтримання рішення президента рф ОСОБА_19 щодо введення військ рф з використанням прапорів російської федерації, представники якої на той час вже розпочали анексію АР Крим;

- протоколи за результатами проведення ДОТЗ СБ України відповідно до положень п. 6 ст. 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» оперативно-технічних заходів зі зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_17 , а також його зв`язків з числа громадян України та іноземних громадян та отриманих під час тимчасового доступу на підстави ухвали слідчого до судової справи №756/4855/17 у кримінальному провадженні № 0001594 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України;

- електронний документ із відомостями щодо телефонних з`єднань по мобільному телефону ОСОБА_7 за номером НОМЕР_1 у березні 2014 року та матеріалами виконаних доручень щодо встановлених номерів телефонів ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , відповідно до яких впродовж 01-03 березні 2014 року ОСОБА_18 та ОСОБА_13 постійно підтримували телефонний зв`язок із ОСОБА_7 , який в подальшому отримуючи інформацію щодо вищевказаних обставин подій від ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , повідомляв її представникам керівництва КРОРС ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які на той час діяли в інтересах рф забезпечуючи анексію АР Крим;

- протокол огляду від 12.07.2025 розміщеного відеозапису під назвою «Чистота понимания: Украина против Одессы. ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 » від 08.05.2025 на відеохостингу «YouTube», розміщений користувачем «Таймер архив». На вказаному відеозапису ОСОБА_35 як колишній депутат Одеської обласної ради розповів про обставини проведення засідання сесії цієї ради 3 березня 2014 року. Зі слів ОСОБА_36 , він був ініціатором розгляду в той день депутатами Одеської обласної ради проєкту рішення щодо проведення референдуму в Одеській області з приводу створення Одеської народної республіки з можливостями самостійно обирати губернатора, перепідпорядкування силових структур місцевим органам влади, забезпечення вільного використання російської мови. Але як повідомив ОСОБА_36 більшість депутатів Одеської обласної ради його ідею розгляду вказаного проєкту рішення не підтримала, хоча якби вони підтримали це рішення, то історія могла розвиватись за іншим сценарієм;

- протокол огляду від 09.04.2025 розміщеного відеозапису під назвою «Одесский телемарафон» від 16.03.2014 на відеохостингу «YouTube» користувачем «mbbutk». На вказаному відеозапису зафіксовано проведення Одеського телемарафону, за участі ОСОБА_7 як керівника Південного округу КРОРС, який під час нього стверджував, що українці і росіяни є одним народом, а також без наведення конкретних фактів повідомив недостовірну інформацію про стан релігійного середовища України - начебто дискримінацію за релігійними поглядами та захоплення церков, після чого висловив підтримку проведення російською федерацією незаконного референдуму по приєднанню АР Крим до рф та зазначив про необхідність проведення аналогічного референдуму у м. Одесі, а також подякував президенту рф ОСОБА_24 як особі, що гарантувала йому свободу як російськомовному громадянину;

- протокол огляду від 10.04.2025 розміщеного відеозапису під назвою «Одесский марш за референдум. Часть 2» від 17.03.2014 на відеохостингу «YouTube». На вказаному відеозапису відображено проведення 17 березня 2014 року ходи громадян у м. Одесі на підтримку проведення російською федерацією незаконного референдуму по приєднанню АР Крим до рф, у якій ОСОБА_7 як керівник Південного округу КРОРС прийняв участь та висловив представникам ЗМІ вимогу до державних органів України щодо проведення аналогічного референдуму у м. Одеса;

- протокол огляду від 04.04.2025 розміщеної на інтернет-сайті «SHIREKRUG.COM» статей журналу для соотечественников и о соотечественниках «Шире круг» № 3 (43) за 2014 рік, в якому розповідається про проведення 14 квітня 2014 року у м. москва 21 засідання всесвітньої координаційної ради російських співвітчизників, які проживають за кордоном та участь у ньому міністра закордонних справ ОСОБА_37 , колишнього члена вказаної координаційної ради, голови російської громади Криму ОСОБА_21 та ОСОБА_7 як керівника Південного округу КРОРС. Під час цього засідання ОСОБА_7 повідомив неправдиву інформацію про антиконституційне захоплення влади в Україні після залишення ОСОБА_10 поста Президента України та погіршення становища російськомовних громадян України в частині можливості використовувати у спілкуванні російську мову, а також підтримав заяву вказаної всесвітньої координаційної ради у зв`язку із подіями в Україні щодо начебто наявної необхідності захисту прав та інтересів населення на Півдні та Південному Сході України, припинення дискримінації російської мови та надання їй особливого правового статусу;

- електронним документом із відомостями щодо телефонних з`єднань по мобільному телефону ОСОБА_7 за номером НОМЕР_1 та ОСОБА_21 - НОМЕР_2 у березні - травні 2014 року, а також відомостей щодо перетину ОСОБА_7 державного кордону України у 2014 році, відповідно до яких ОСОБА_7 неодноразово зустрічався с ОСОБА_21 - заступником Голови ВКРОРС, який в подальшому після анексії АР Крим будучи громадянином України став першим членом Ради Федерації рф від Криму, а також головою «Росспівробітництва» в Україні та співробітником Служби зовнішньої розвідки рф (за інформацією Служби зовнішньої розвідки України) ОСОБА_25

- протокол огляду від 01.08.2025 розміщеної на інтернет-сайті державної установи «Український інститут» статті «Дослідження Росспівробітницвто: нестерпна жорсткість «м`якої сили» за березень-вересень 2022 року. У цій статті розповідається про діяльність російської установи «Росспівробітницвто» як до початку повномасштабної війни росії проти України у 2022 році, так і після 2022 року;

- протоколи огляду від 13.05.2025, 22.05.2025, 10.06.2025 відеозаписів подій громадсько-політичного характеру, вході яких свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та ОСОБА_40 ідентифікували ОСОБА_7 як учасника конференції «Русский интернационал» у м. москві 19 лютого 2014 року, серед виступаючих на мітингу 01 березня 2014 року на Куликовому полі у м. Одесі, Одеського телемарафону 16 березня 2014 року, ходи за проведення референдуму у м. Одесі 17 березня 2014 року, 21 засідання всесвітньої координаційної ради російських співвітчизників у м. москві 14 квітня 2014 року;

- показання свідка ОСОБА_41 (колишнього учасника громадського руху «ЄвроМайдан» в м. Одесі, заступника голови Одеського обласного осередку політичної партії «Свобода») наданими в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України в умовах воєнного стану, про те, що як до 2014 року та і з січня по травень 2014 року ОСОБА_7 як один із керівників організації російських співвітчизників здійснював діяльність в інтересах російської федерації. Він знає, що ОСОБА_7 висловлював тези про неіснування як окремої української нації, періодично їздив в російську федерацію, де під час подій Революції Гідності у 2014 році обговорював із представниками рф питання про начебто державний переворот, а в подальшому неодноразово був публічним функціонером на Куликовому полі у м. Одесі під час проведення там мітингів громадським рухом «Антимайдан»;

- показання свідка ОСОБА_42 (колишнього журналіста видання «Взгляд из Одессы») наданими в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України в умовах воєнного стану, про те, що ОСОБА_7 був колишнім депутатом Одеської міської ради, входив до організації російських співвітчизників, в якій постійно контактував із її керівником - колишнім народним депутатом України ОСОБА_22 та їздив з останнім до рф. Також він пам`ятає, що ОСОБА_7 позиціонував себе як представник російської діаспори у м. Одеса, виступав неодноразово в 2014 році на Куликовому полі під час проведення мітингів представниками «Антимайдану», взаємодіяв із представниками Генерального консульства рф.;

- показання свідка ОСОБА_43 (колишнього учасника громадського руху «ЄвроМайдан» в м. Одесі) наданими в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України в умовах воєнного стану, про те, що він у 2014 році неодноразово відвідував Куликове поле у м. Одесі, де спілкувався із представниками громадського руху «Антимайдан» - так званим комендантом ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , « ОСОБА_46 » на прізвище ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 . На ОСОБА_50 поле періодично приїжджали різні невідомі йому люди, серед яких був чоловік, про анкетні дані якого він дізнався пізніше - ОСОБА_51 . Коли ОСОБА_51 приїжджав на Куликове поле у 2014 році, то поводив себе із комендантом ОСОБА_52 та іншими представниками «Антимайдану» як якийсь керівник. Під час одного із відвідувань ОСОБА_53 поля ОСОБА_54 він бачив його у палатці так званого «православного козацтва»;

- інші зібрані в ході слідства докази в їх сукупності.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки відповідальність за вчинення інкримінованого злочину передбачена у вигляді позбавлення волі. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_7 в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які вже були та будуть допитані у процесуальному статусі свідків у цьому кримінальному провадженні.

Разом з цим, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , їх наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також враховує, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано застосував щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, та у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, правильність кваліфікації дій підозрюваного та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому злочинів, а також про те, що матеріали, додані до клопотання, не підтверджують обґрунтованість підозри, а лише свідчать про політичне переслідування за опозиційні висловлювання та свободу слова, та про те, що обґрунтовуючи нібито злочинні дії ОСОБА_7 в період з 2006 по 2014 рік, сторона обвинувачення посилається на інтернет-сайти, розташовані в доменній зоні рф, жодним чином не підтверджуючи справжність цієї інформації, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний є колишнім депутатом місцевої ради, що визначає його правосвідомість, наявність стійких соціальних зв`язків не тільки за ознаками народження, проживання, професійної діяльності, а і серед виборців, політичного оточення, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, про що порушує питання захисник в апеляційній скарзі.

Також, всупереч тверджень захисника, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував всі обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4