Справа № 467/1738/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка заяву засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Парма, росія, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується ухвалою

Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» направив до суду заяву, якою просив застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України, тобто, звільнити його умовно достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Позиція учасників справи

Засуджений про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно, направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності.

Представник установи, що відає відбуванням покарання, на слухання справи також не прибув, був належно повідомлений про неї, але ніяких заяв і клопотань не направляв, окрім матеріалів особової справи засудженого та актуальних характеризуючи останнього даних.

Ні засуджений, ні представник колонії заяв, які б свідчили про їх наміри бути присутніми в судовому засіданні, до суду не подавали, про причини неможливості участі ву ньому не повідомляли.

Між тим, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (аз.2 ч.5 ст.539 КПК України).

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення поданої засудженим заяви заперечив із посиланням на відсутність даних, які б свідчили про доведеність ним свого виправлення.

Правове регулювання умовно дострокового звільнення

Частиною другою статті 81 КК України установлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У даному випадку умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом, так як він засуджений за вчинення кримінального проступку (п.1 ч.3 ст. 81 КК України)

У контексті сумлінної поведінки засудженого суд піддаватиме оцінці, перш за все, дотримання вимог режиму відбування покарання; правил внутрішнього розпорядку установи; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації установи; наявності заохочень/стягнень, їх кількості та обставин, які передували їх застосуванню; участі у самодіяльних організаціях та програмах виховного впливу; поведінку в колі засуджених.

Перевіряючи ставлення до праці, суд зважатиме на факти добропорядного, відповідального та чесного ставлення до покладених на засудженого трудових обов`язків, правил охорони праці та техніки безпеки, бережливого використання обладнання установи та засобів праці, прояву трудової ініціативи.

Водночас, при проведенні аналізу сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці, суд братиме до уваги не окремі вчинки засудженого, а безперервну і стабільну лінію його поведінки, так само як і загалом спосіб життя в умовах специфічного режиму проживання.

При цьому, суд враховує, що процес виправлення засудженого не є одномоментним, йому притаманна певна динаміка і поступовість розвитку, зокрема, в бік чи то позитивних, чи то негативних змін, залежно від конкретних обставин.

А відомості про це суд отримуватиме з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує виникненню у нього права на умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Безперечно суд проаналізує і усі наявні у нього відомості про ставлення засудженого до скоєного ним правопорушення, що, у свою чергу, вказує на готовність останнього, за можливості, виправити ситуацію і буде являти собою додатковий важіль для правильного прийняття рішення у цій справі.

Установлені судом обставини в рамках цього провадження і їх оцінка у контексті застосованого права

Тож, суд за наслідками дослідження матеріалів особової справи засудженого установив таке.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» з 23 липня 2025 року на підставі вироку Ленінського районного суду м. Дінпропетровська від 15 травня 2024 року, яким його було засуджено за ч.2 ст. 389 КК України із застосуванням положень ст.ст. 71, 72 цього ж Кодексу до 1 року 7 днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання судом ухвалено рахувати з дня затримання на виконання цього вироку.

Вирок набрав законної сили 15 червня 2024 року, але ОСОБА_4 відбувати за ним покарання не квапився, до уповноваженого органу з питань пробації не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав, про своє місцезнаходження не повідомляв, внаслідок чого на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року був затриманий старшим о/у СКП ВП №1 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області аж 18 червня 2025 року.

Тобто, по сплину одного року після набрання вироком законної сили.

Безпосередньо до ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_4 прибув 23 липня 2025 року.

У зв`язку із чим ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2025 року у строк відбування ним покарання у виді обмеження волі було зараховано час слідування під вартою до виправного центру за період з 18 червня 2025 року по 23 липня 2025 року з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Вже 27 листопада 2025 року, тобто пробувши у виправному центрі колонії 4 місяці 5 днів, ОСОБА_4 звертається до суду із заявою про своє умовно до строкове звільнення від відбування покарання.

Формально пільга на УДО ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням ухвали від 11 серпня 2025 року.

Але саме по собі відбуття призначеного судом строку покарання, ще не вказує на можливість застосування положень ст. 81 КК України, бо для цього має бути доведено, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці засуджений довів своє виправлення.

Чого у цій справі встановлено бути не може з огляду на обставини відбування ОСОБА_4 покарання, які підтверджуються матеріалами його особової справи.

Зокрема, за весь період відбування покарання, тобто, з 23 липня 2025 року, він отримав лише одне заохочення у виді подяки.

При цьому, він не є і не був працевлаштованим, хоч і залучається до робіт з благоустрою колонії.

Проте, які саме роботи виконує ОСОБА_4 і протягом якого часу він був задіяний на таких роботах, встановити не є можливим через відсутність у справі відповідних даних.

Характерно, що 25 вересня 2025 року комісія колонії відмовила ОСОБА_4 у внесенні подання про заміну покарання на більш м`яке як такому, що не став на шлях виправлення.

По сплину двох місяців після цього, отримавши одне заохочення, ОСОБА_4 ініціював розгляд судом питання про умовно дострокове звільнення, помилкового вважаючи, що він довів своє виправлення.

Однак, суд із цим погодитись не може так як одне заохочення ще не свідчить про сумлінне ставлення до праці, у той час як дотримання режиму утримання є обов`язком засудженого, а не його досягненням.

При цьому, відсутність стягнень має оцінюватись виключно у сукупності із фактами, які свідчать про добропорядне ставлення до праці, побуту і, у цілому, умов відбування покарання, у тому числі й ставлення засудженого до вчиненого ним правопорушення.

Слід, однак, відмітити, що, у цілому, ОСОБА_4 прийнятно характеризується за місцем відбування покарання, але все одно у справі наявні дані, які свідчать не на його користь.

Зокрема, згідно характеристики від 25 вересня 2025 року ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінювались як низькі.

Проте, вже згідно характеристики від 25 листопада 2025 року, тобто, через два місяці перебування у колонії, ці ризики вже стають середніми, тобто, підвищуються, що вже не вказує на виправлення засудженого.

Загальний бал щодо ступеня виправлення ОСОБА_4 становить 87, але він не є визначальним для суду, так як суд оцінює увесь спектр даних, що свідчать про поведінку засудженого та його ставлення до вчиненого правопорушення і виключно у сукупності.

Щодо інформації про ставлення ОСОБА_4 до учинених ним правопорушень, то суд висновує, що він не готовий нести відповідальність за скоєне в міру своєї вини, скільки намагається уникати відбування покарання.

Зокрема, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт, від відбування яких умисно ухилявся, за що й був засуджений за ч.2 ст. 389 КК України до 1 року 7 днів обмеження волі вироком цього ж суду від 15 травня 2024 року.

Проте, й за цим вироком відбувати покарання ОСОБА_4 не бажав, так як був затриманий на його виконання лише через рік після набрання ним чинності.

Все це у сукупності свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, незважаючи на те, що загалом за місце відбування покарання він характеризується доволі нормально.

Але разом із цим, сумлінного ставлення до праці не проявляє, бо, принаймні, міг би бути працевлаштованим, зокрема, за договорами цивільно правового характеру.

А до робіт з благоустрою колонії залучаються усі засуджені, бо згідно п.3 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України за №2823/5 від 28.08.2018 року, це є їхнім обов`язком.

Будь яких інших даних, які б прямо чи побічно свідчили б на користь виправлення засудженого, суд не встановив.

Висновки

З огляду на викладене, на переконання суду засуджений ще потребує впливу виховних заходів протягом певного часу з тим, щоб повністю і беззаперечно довести своє виправлення і бути звільненим умовно дострокового на законних підставах.

Хоч суд і не встановив негативних проявів з боку засудженого в ході вихованого процесу під час відбування покарання, однак, не може однозначно стверджувати, що він готовий до правослухняного життя у соціумі на цей час з мотивів, що наведені вище.

Бо на переконання суду наявність лише одного заохочення, навіть за відсутності стягнень, не є достатньою обставиною, щоб говорити про доведеність виправлення засудженого. А період, який суд може піддати аналізу на наявність/відсутність передумов для УДЗ, є незначним, незважаючи на те, що це не залежало від дій засудженого і його волі.

Тому ухвалю про відмову у задоволенні клопотання засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-372, 537,539 КПК України,суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_5