УХВАЛА

31 жовтня 2025 року

м. Київ

провадження № 51-4846 зво 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі (далі - Суд):

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року стосовно нього,

встановив:

Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року ОСОБА_4 , 1949 року народження, засуджено за пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням положень статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. За статтею 257 КК ОСОБА_4 виправданий.

Також цим вироком засуджено:

ОСОБА_5 , 1959 року народження, за пунктами 1, 2, 4, 6, 11, 12, 13 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 263 КК із застосуванням положень статей 70, 71 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. За статтею 257 КК ОСОБА_5 виправданий,

ОСОБА_6 , 1983 року народження, за пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК із застосуванням положень статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. За статтею 257 КК ОСОБА_6 виправданий,

ОСОБА_7 , 1959 року народження, за частиною третьою статті 27, пунктами 6, 11, 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 263 КК із застосуванням положень статей 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років з конфіскацією майна. За статтею 257 КК ОСОБА_7 виправданий,

ОСОБА_8 , 1957 року народження, за пунктами 6, 11, 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 263 КК із застосуванням положень статті 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна. За статтею 257 КК ОСОБА_8 виправданий.

Ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишено без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - без зміни.

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 задоволено частково. Вирок стосовно ОСОБА_6 змінено і пом`якшено йому покарання, призначене за пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини другої статті 115 КК, з довічного позбавлення волі з конфіскацією майна на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі частини другої статті 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини другої статті 115 і частини четвертої статті 187 КК, ухвалено вважати засудженим ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. У відповідності до частини четвертої статті 70 КК цим вироком поглинуто покарання, призначене ОСОБА_6 вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 30 квітня 2004 року у виді 5 років позбавлення волі, і остаточно ухвалено вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з заявою про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року стосовно нього. Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 посилається на те, що обвинувальний вирок ухвалено з істотним порушенням його конституційних прав, зокрема, права на справедливий суд, рівність перед законом. Суди неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність, яке, на його думку, полягає у тому, що Верховний Суд України оскаржуваною ухвалою пом`якшив покарання іншому співучаснику, тоді як щодо нього таке пом`якшення застосовано не було. У зв`язку з цим заявник вважає, що наявна виключна обставина, яка дає підстави для перегляду судових рішень.

У підсумку просить судові рішення щодо нього змінити, пом`якшити йому покарання з довічного позбавлення волі на строкове та звільнити у зв`язку з його відбуттям.

Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_4 , Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на таке.

Порядок здійснення провадження за виключними обставинами врегульований главою 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у якій наведений вичерпний перелік виключних обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з приписами частини першої, третьої 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, якими, є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Посилання засудженого на те, що співучаснику за оспорюваними рішеннями було призначено більш м`яке покарання, не є виключною обставиною у розумінні статті 459 КПК.

Відмінність у призначенні покарання співучасникам може бути зумовлена різним ступенем їх участі у злочині, характером ролі, обставинами, що пом`якшують чи обтяжують покарання, та не свідчить про наявність нових або виключних обставин, які б давали підстави для перегляду судового рішення.

Доводи засудженого у заяві про наявність виключних обставин через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність Верховним Судом України під час розгляду справи є неспроможними, у зв`язку з чим вказані засудженим обставини не можуть вважатися виключними у розумінні положень статті 459 КПК.

Аргументи ОСОБА_4 щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального або матеріального права у подібних правовідносинах у вже прийнятих рішеннях, на що ОСОБА_4 посилається в обґрунтування своїх вимог, не зумовлюють юридичних наслідків, передбачених главою 34 КПК.

У контексті зазначеного Суд звертає увагу, що одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до засади остаточності судових рішень і недопустимість втручання в них за межами встановлених законом процедур. Зміст цієї засади полягає в тому, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення лише тому, що вона має право на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення.

Також за змістом статті другої Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на перегляд справи не є безмежним. Перегляд судового рішення, яке набрало законної сили, може здійснюватися лише у виняткових випадках.

Отже, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 має бути відмовлено, а подану заяву з усіма доданими до неї матеріалами - повернуто її автору.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 459, 463, 464 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за виключними обставинами ухвали Верховного Суду України від 30 січня 2001 року щодо нього.

Заяву з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3