Справа № 481/1141/23
Провадж.№ 1-кп/481/38/2025
УХВАЛА

/про продовження строку дії запобіжного заходу/

24.12.2025 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області в режимі відеоконференції з використанням апаратно - програмного комплексу VKZ клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 оскільки, є достатньо підстав та ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно вплавати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання прокурором. Суду пояснив, що ризики у клопотанні зазначені одні й ті самі, які на його думку є необгрунтованими. Повідомив суду, проте що під час та після оголошення йому підозри він перебував вдома, самостійно з`являвся у судові засіданні, де йому було обрано запобіжний захід. Матеріали кримінального провадження містять всі докази та оригінали на які посилаєть сторона обвинувачення та які вже були передані суду після їх дослідження, тому ризик знищення чи спотворення матеріалів кримінального провадження не існує. Частина свідків в судовому засіданні вже була допитана, а інших свідків сторона обвинувачення вкотре в судове засідання для їх допиту не може забезпечити, оскільки не володіє інформацією про їх місцезнаходження. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню взагалі є надуманим, оскільки досудове розслідування закінчено. Просив суд обрати йому менш суворий запобіжний захід такий, як застава або домашній арешт.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 повідомив про отримання клопотання сторони обвинувачення, заперечив проти його задоволення. Повідомив суду про надуманість зазначених ризиків та їх не об`єктивність. Наголосив на тому, що сторона обвинувачення в котре не забезпечує явку в судове засідання свідків для їх допиту, що свідчить про відсутність інформації у сторони обвинувачення відомостей про їх місцезнаходження, а тому вважає такий ризик як вплив на свідків є безпідставним. Стосовно ризику переховування, прокурором жодних доказів не надано. Докази які орган досудового розслідування збирав та долучав до матеріалів кримінального провадження є не і не були у вільному доступі. Твердження сторони обвинувачення проте, що ОСОБА_5 може піти в СЗЧ є лише образливими, оскільки він є військовослужбовцем та з 2014 року боронить Україну. Просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання та обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, або визначити розмір застави.

Обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що клопотання прокурора отримав з яким ознайомився. Просив суд обрати йому менш суворий запобіжний захід такий, як застава або домашній арешт.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 повідомив про отримання клопотання сторони обвинувачення, заперечив проти його задоволення. Повідомив суду про хибність пред`явленого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 корупційного злочину, такий ризик як сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів є необгрунтованим, оскільки більша частина доказів вже була передана суду після дослідження, а інша знаходиться у сторони обвинувачення. Ризик впливу на свідків є безпідставним, оскільки прокурор свідків в судове засідання не має можливості доставити для їх допиту в судовому засідання, тому що їх місцезнаходження невідоме. З приводу інших ризик, то вони є надуманими та нічим не підтверджуються. Просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання та обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, або застосувати заставу.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 05.11.2025 ОСОБА_5 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 03.01.2026 року однак, судове провадження по даній справі не закінчено.

Суд, вважає, що наведені прокурором ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є належним чином обгрунтовані та вмотивовані, оскільки тяжкість покарання яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 в разі визнання його винним у вчиненні злочинів пов`язаних з вимогою передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчинене службовою особою з використанням свого службового становища, що завдало значної шкоди потерпілому, в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 189 КК України); прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища (ч. 1 ст. 368 КК України); прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене повторно (ч. 3 ст. 368 КК України); непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 402 КК України); застосування насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах воєнного стану (ч. 5 ст. 426-1 КК України) неможливо запобігти застосуванню більш м`якого запобіжного заходу.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором не долучалися до матеріалів кримінального провадження так і не вправі оцінювати покази свідків, які не допитані в судовому засіданні без оцінки доказів в сукупності. На даному етапі суд тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та не здобуто.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених нормами КПК України.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, вищезазначена норма свідчить про те, що визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченою ст. 402 КК України є дискреційним повноваженням суду.

Крім того, суд враховує положення ч.6 ст. 176 КПК України, за змістом якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, а отже у задоволенні клопотання обвинуваченого та сторони захисту слід відмовити.

Відтак, суд вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 терміном на 60 (шістдесяти) днів без визначення розміру застави.

Керуючись вимогами ст. ст. 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 до 21 лютого 2026 року включно.

В задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника, про обрання менш суворого запобіжного заходу, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення, а обвинуваченим - з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали виготовлено 26 грудня 2025.

Суддя ОСОБА_6