КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконферецзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_6 , який використовував власний технічний засіб, кримінальне провадження № 0002995 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та їй призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 18.10.2021, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_7 перебуваючи неподалік будинку за адресою: м. Київ, пр. Романа Шухевича, 30, зустріла раніше знайомого _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3535/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

ОСОБА_9 , який запросив останню в гості в квартиру за місцем його проживання, на що ОСОБА_7 погодилась та разом з ОСОБА_9 пройшла до місця проживання останнього.

У подальшому, цього ж дня, в період часу з 12.45 год. до 14.45 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 , яка перебувала за місцем проживання ОСОБА_9 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , відбулась сварка з останнім у зв`язку з небажанням вступати в статеві зносини з ним, в ході якої у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяла в квартирі ОСОБА_9 невстановлений досудовим розслідуванням тупий твердий предмет, з обмеженою травмуючою поверхнею (по типу носка молотка), завдала вказаним предметом численні, не менше 14 цілеспрямованих, сильних ударів в голову потерпілого, у результаті чого спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді 14 забитих ран на волосистій частині голови, 3 вдавлені переломи та багатоуламковий перелом кісток склепіння черепу, з утворенням невизначеної форми дефекту склепіння черепу, крововиливи під оболонки мозку та руйнування його речовини.

Ушкодження утворились від ударної та ударно стискаючої дії, тупого твердого предмета, з обмеженою травмуючою поверхнею (по типу носка молотка), безпосередньо перед настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння черепу і крововиливом під оболонки та в речовину головного мозку на місці злочину, в кімнаті вищевказаної квартири, після спричинення йому тілесних ушкоджень.

В подальшому, ОСОБА_7 , переконавшись, що ОСОБА_9 не подає ознак життя, покинула місце вчинення злочину та при невстановлених слідством обставинах позбулася знаряддя злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду передчасним, складеним без повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та таким, що порушує принцип Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить його змінити в частині призначеного покарання, внаслідок суворості, та призначити їй покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку її діям, оскільки не врахував, що вона перебувала у стані необхідної оборони, оскільки захищалася від агресивних дій потерпілого, що погрожував її здоров`ю та життю.

Також зазначає, що вона стверджувала, що безпосередньою причиною завдання нею одного удару потерпілому стало жорстке її побиття та спроба зґвалтування потерпілим, тому дії потерпілого - це дії пов`язані з насильством.

Вказує й на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що дії потерпілого, а саме запрошення її до свого помешкання, а потім спроба вступити у статеві відносини, є підтвердженням послідовності та наполегливості з тенденцією до зростання жорстокості фізичного насильства.

При цьому зазначає, що її намагання чинити опір, не змусили потерпілого відмовитися від своїх агресивних намірів.

Крім того, посилається й на те, що сторона обвинувачення не представила жодних доказів, які б переконливо спростували версію сторони захисту, що за встановлених судом обставин мотивом дій обвинуваченої був захист від дій потерпілого, який погрожував її здоров`ю та життю.

Таким чином, вважає, що обставини, які досліджені судом першої інстанції, дають підстави стверджувати, що покарання у виді 8 років позбавлення волі за своїм розміром є несправедливим через суворість.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про поважність причин неявки апеляційний суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилала, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, її неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу обвинуваченої без участі потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянта, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство), що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, були перевірені у судовому засіданні.

Однак, ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами наявними у провадженні, які змістовно наведені у вироку та яким суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними та допустимими, а їх сукупність достатньою для взаємозв`язку.

Так, на наявність в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,а саме - її винуватість в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_9 (його умисному вбивстві), вказують, зокрема, такі докази: показання потерпілої ОСОБА_10 ; протокол огляду місця події (трупа) від 18.10.2021 року з додатками (план-схема розташування тілесних ушкоджень на трупі, ілюстративна таблиця, флеш носій з відеозаписом огляду); протокол обшуку від 19.10.2021 року з флеш носієм з відеозаписом обшуку; протокол обшуку від 09.11.2021 року з флеш носієм з відеозаписом обшуку; висновок експерта № СЕ-19/111-22/6755-ПС від 19.05.2022; протокол проведення слідчого експерименту від 18.12.2021 року з флеш носієм з відеозаписом слідчого експерименту; копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_11 ; висновок експерта № 021-2974-2021; висновок експертного дослідження № 051-2143-2021; висновок експертного дослідження № 082-917-2021; висновок експертного дослідження № 061-1726-2021; висновок експерта № 022-106-2974-2021; висновок експерта № СЕ-19/111-21/58844-БД від 10.12.2021 року; висновок експерта № СЕ-19/111-21/60087-БД від 13.12.2021 року; висновок експерта № СЕ-19/111-21/55045-БД від 30.11.2021 року; висновок експерта № 081-390-2021 від 16.11.2021 року; висновок експерта № 081-438-2021 від 02.12.2021 року; висновок експерта № 081-436-2021 від 02.12.2021 року; висновок експерта № 081-389-2021 від 16.11.2021 року; протокол огляду місця події від 27.10.2021 року; висновок експерта № СЕ-19/111-21/53316-БД від 08.12.2021 року; висновок експерта № СЕ-19/111-21/53321-БД від 09.12.2021 року; висновок експерта № СЕ-19/111-21/52405-БД від 02.12.2021 року; висновок експерта № СЕ-19/111-21/52036-БД від 03.12.2021 року.

При цьому обвинувачена не заперечує, що між нею і потерпілим ОСОБА_11 відбувся конфлікт, внаслідок якого вона спричинила останньому тілесні ушкодження молотком.

Твердження обвинуваченої, що вона не наносила потерпілому по голові 14 ударів спростовуються висновками експерта № 021-2974-2021 та № 022-106-2974-2021.

Згідно висновку експерта № 021-2974-2021, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження: 14 забитих ран на волосистій часті голови, 3 вдавлених переломи та багатоуламковий перелом кісток склепіння черепу, з утворенням невизначеної форми дефекту склепіння черепу, крововиливи під оболонки мозку та руйнування його речовини. Ушкодження утворилися від ударної та ударно стискаючої дії, тупого твердого предмета, з обмеженою травмуючою поверхнею (по типу носка молотка), безпосередньо перед настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння черепу і крововиливом під оболонки та в речовину головного мозку.

Згідно висновку експерта № 022-106-2974-2021, смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння черепу і крововиливом під оболонки та в речовину головного мозку. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ при огляді трупа на місті його виявлення, вважаю, що смерть ОСОБА_9 настала приблизно за 4-6 годин до моменту огляду його тіла (18.45 18.10.2021). Тілесні ушкодження ОСОБА_9 утворилися від не менш як 14-кратної ударної та ударно стискаючої дії, тупого твердого предмета, з обмеженою контактуючою поверхнею (по типу носка молотка). Тілесні ушкодження ОСОБА_9 були спричинені на протязі короткого часу.

Крім того, згідно висновків експерта № СЕ-19/111-21/58844-БД від 10.12.2021 року та № СЕ-19/111-21/60087-БД від 13.12.2021 року, кров особи чоловічої статі, яка належить ОСОБА_9 , була знайдена на одязі ОСОБА_7 .

Враховує колегія суддів і висновок експерта № СЕ-19/111-22/6755-ПС від 19.05.2022 року, згідно якого - на представленому на дослідження відеозаписі, на якому зафіксована слідча дія - допит від 17.12.2021 року за участю ОСОБА_7 , виявлено частковий комплекс слідових ознак у пам`яті ОСОБА_7 , що відповідає психологічним особливостям відтворення пережитої події. Одночасно з тим виявлена логічна розузгодженість в процесі відтворення деяких епізодів подій та ймовірні ознаки цілеспрямованого коригування ОСОБА_7 своїх повідомлень. У сукупності вказане може свідчити про прагнення підозрюваної зменшити свою роль при викладенні нею подій, під час проведення з нею допиту та ймовірність приховування нею невизначеної частки інформації, або пояснюватись її індивідуально-психологічними особливостями відтворення подій. Відповідно до наданого на експертизу відеозапису слідчої дії, а саме допиту від 17.12.2021 року за участю ОСОБА_7 , у її комунікативній поведінці констатуються психологічні особливості, що властиві, для самостійної реконструкції подій.

При цьому, відповідно до даних, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 18.12.2021 року, який був проведений з обвинуваченою ОСОБА_7 та досліджений в суді першої інстанції, то обвинувачена на місці відтворила та показала, що вона знаходилась разом з ОСОБА_9 в його квартирі, де вони розпивали горілку, а надалі у них відбувся статевий акт. Через деякий час ОСОБА_9 сказав їй, що не випустить її з квартири, якщо у них не відбудеться ще одного статевого акту. Вона відповіла йому, що не буде займатись з ним статевим актом. ОСОБА_9 після цього закрив двері в квартирі та вони удвох сиділи на кухні. Там вона побачила, що під умивальником лежав молоток, який вона взяла та вдарила ОСОБА_9 три рази по голові. Коли вона била ОСОБА_9 , він лежав у спальні на дивані. Після цього вона сказала ОСОБА_9 , який, на її думку, був при свідомості, що викине цей молоток. Після цього вона вийшла з квартири та взяла з собою молоток, який вона викинула у смітник. Також в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 , знаходячись на місці скоєння злочину, на манекені, продемонструвала, як вона нанесла три удари молотком по голові ОСОБА_9 та зазначила, що у останнього після цього пішла кров, та він їй нічого не відповідав.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_10 , коли вона прийшла з роботи додому, то побачила в кімнаті мертвого сина, він лежав вкритий з розбитою головою.

Всупереч тверджень обвинуваченої, доказів перебування в квартирі іншої особи матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на наведені докази суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки сукупність зібраних по справі доказів містить достатньо відомостей, які поза розумним сумнівом вказують, що 18.10.2021 року в період часу з 12 год. 45 хв. до 14 год. 45 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між нею та ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою тупого твердого предмету, з обмеженою травмуючою поверхнею (по типу носка молотка), завдала численні, не менше 14, цілеспрямованих, сильних ударів по голові ОСОБА_9 , у результаті чого спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , що її дії були захистом від протиправних посягань потерпілого ОСОБА_9 , не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Тож, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Під тяжкою шкодою при перевищенні меж необхідної оборони слід розуміти смерть особи або заподіяння їй тяжкого тілесного ушкодження. Невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної тому, хто посягає, небезпечності посягання або обстановці захисту слід визнавати явною тоді, коли це з урахуванням обставин справи є очевидним для кожної людини, а отже і для того, хто обороняється.

За нормативним визначенням умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у діях потерпілого ОСОБА_9 такого суспільно-небезпечного посягання по відношенню до обвинуваченої ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вона могла б перебувати у стані необхідної оборони, а також, що заподіяні ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження (14 ударів в голову тупим предметом) відповідають небезпечності посягання з боку потерпілого.

Характер та локалізація тілесних ушкоджень, їх кількість і спосіб заподіяння, а саме молотком в область голови, тобто життєво важливий орган, вказують, що обвинувачена усвідомлювала можливість заподіяння смерті ОСОБА_9 , передбачала такі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання, що вказує на наявність у обвинуваченої умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є обґрунтованими.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Також, всупереч тверджень обвинуваченої ОСОБА_7 , міра покарання призначена їй з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючи роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 , яка раніше не судима, її поведінку після вчиненого, що вона не переховувалась від органу досудового розслідування, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, на підставі чого прийшов до висновку, що достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої буде покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи, конкретні обставини його вчинення та наслідки - смерть людини, дані про особу обвинуваченої, яка хоча в минулому до кримінальної відповідальності не притягувалася, водночас не працює, суспільно корисною працею не займається, осіб на утриманні не має, свою вину у вчиненому не визнає, що свідчить про відсутність з боку обвинуваченої щирого жалю та розкаяння у вчиненому, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді 8 років позбавлення, яке є наближеним до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі, і є необхідним для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою в той же строк з часу отримання її копії.

Судді:

____________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3