КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8245/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.5 ст.190, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України у кримінальному провадженні №0000331,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 07 грудня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 598 000 гривень.

У разі внесення застави, зобов`язано ОСОБА_7 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 07 грудня 2025 року.

Забезпечено невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 та зобов`язано керівництво ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити підозрюваному можливість отримання спеціалізованої медичної допомоги у закладах охорони здоров`я, що надають спеціалізовану медичну допомогу, включно із екстреною госпіталізацією у заклади охорони здоров`я, що надають спеціалізовану медичну допомогу, в т.ч. у тих закладах охорони здоров`я, які не входять до Орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я для надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що визначається Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннями (головними управліннями) охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та міжрегіональними управліннями з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а у разі неможливості застосування домашнього арешту, зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що всі ризики щодо особи ОСОБА_7 мають лише формальний характер, тобто ґрунтуються на припущеннях без будь-якого посилання на докази.

Захисник зазначає, що клопотання сторони обвинувачення не містить жодних відомостей про неможливість застосування щодо підозрюваного іншого, менш суворого, запобіжного заходу.

Крім того, апелянт зазначає, що слідчим суддею, в порушення приписів ст.182 КПК України, визначено непомірний для підозрюваного розмір застави.

Захисник зазначає, що слідчим суддею не враховано даних про особу підозрюваного, зокрема, його вік та стан здоров`я.

Вказує, що ухвала слідчого судді взагалі не виконується в частині забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 та зобов`язання керівництва ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити підозрюваному можливість отримання спеціалізованої медичної допомоги у закладах охорони здоров`я.

Звертає увагу на порушення слідчим суддею порядку розгляду заяви про відвід та права підозрюваного на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, що свідчить про істотне порушення слідчим суддею норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ із ДУ «Київський слідчий ізолятор») та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000331 зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 19.11.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.5 ст.190 КК України.

24.12.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України.

24.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України.

26.12.2024 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 00 год. 45 хв. 21.02.2025 року.

14.02.2025 постановою заступника керівника Київської міської прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000331 від 19.11.2024 продовжено до трьох місяців, тобто до 24.03.2025.

19.02.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 год. 59 хв. 24.03.2025 року.

14.03.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000331 від 19.11.2024 продовжено до шести місяців, тобто до 24.06.2025.

20.03.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 60 діб, тобто до 18.05.2025 року включно.

16.05.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 24.06.2025 року включно.

Крім того, підозрюваному ОСОБА_7 та його захисникам встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 06.10.2025 включно, після спливу його сторони будуть вважатися такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів вказаного кримінального провадження.

20.06.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18.08.2025 року включно.

12.08.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 10.10.2025 року включно.

09.10.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 07.12.2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 598 000 гривень.

У разі внесення застави, зобов`язано ОСОБА_7 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Забезпечено невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 та зобов`язано керівництво ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити підозрюваному можливість отримання спеціалізованої медичної допомоги у закладах охорони здоров`я, що надають спеціалізовану медичну допомогу, включно із екстреною госпіталізацією у заклади охорони здоров`я, що надають спеціалізовану медичну допомогу, в т.ч. у тих закладах охорони здоров`я, які не входять до Орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я для надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що визначається Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннями (головними управліннями) охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та міжрегіональними управліннями з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Колегія суддів вважає, що продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім цього, колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки строк дії запобіжного заходу застосованого щодо ОСОБА_7 попередньою ухвалою закінчується 10.10.2025, а обвинувальний акт не скеровано до суду та не проведено підготовче засідання, слідчим суддею належним чином встановлено, що повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України не свідчать про відсутність у кримінальному провадженні ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного та самі по собі не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Також, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про визначення йому застави у межах 3500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 598 000 грн.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Викладені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

Так, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи те, що досудовим розслідуванням необхідно встановити великий обсяг всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_7 у разі перебування не під вартою, може знищити або сховати вказані матеріальні об`єкти та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а відтак слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, позаяк оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, слідчий суддя врахував, що такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших підозрюваних та дослідження їх судом.

Також продовжує існувати ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

У свою чергу, на наявність ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує відкритий та цинічний характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , а тому, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що підозрюваний, перебуваючи на волі, з високим ступенем імовірності може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім цього, посилання захисника на те, що стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та відкрито матеріали досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України не свідчать про відсутність у кримінальному провадженні ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та самі по собі не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Доводи захисника щодо відомостей про особу підозрюваного самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного та не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з його станом здоров`я, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки, як вбачається зі змісту постановленої ухвали, слідчим суддею досліджено усі матеріали справи та доводи сторони захисту, в тому числі щодо стану здоров`я підозрюваного, та забезпечено невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують, оскільки даних, які б унеможливлювали тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів захисника про те, що ухвала слідчого судді постановлена незаконним складом суду та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.81 КПК України якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Так, з матеріали справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 08.10.2025 у задоволенні заяви захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 про відвід слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 було відмовлено.

З огляду на вищевикладене, заявлений захисником підозрюваного ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_6 відвід слідчого судді ОСОБА_1 визнано повторним та таким, що має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження та був залишений слідчим суддею без розгляду, а тому ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року постановлена уповноваженим складом суду, а наведені апелянтом підстави для її скасування в цій частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За наведених обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4 ____________