Справа 127/2262/26
Провадження 1-кс/127/958/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову старшого дізнавача СД ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 від 19.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025, за фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову дізнавача СД ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 19.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 , є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000202 внесеному до ЄРДР 01.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за фактом злісного ухилення від сплати аліментів.

Кримінальне провадження було внесено до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2025 року.

21 січня 2026 року ОСОБА_3 в телефонній розмові зі слідчим ОСОБА_4 дізналася, що кримінальне провадження закрито у грудні 2025 року.

При цьому, жодного повідомлення про закриття кримінального провадження ОСОБА_3 не отримувала ні поштою, ні електронною поштою, ні телефоном, ні через месенджери, до канцелярії заявника жодного разу не викликали, копію постанови про закриття кримінального провадження не вручали.

У грудні 2025 - січні 2026 року ОСОБА_3 6 разів спілкувалася зі слідчою у WhatsApp: 04.12.2025, 12.12.2025, 17.12.2025, 29.12.2025, 15.01.2026 та 21.01.2026.

У жодному з цих повідомлень слідчий не повідомила, що провадження вже закрите.

Лише після останнього повідомлення 21.01.2026 слідча зателефонувала та в грубій формі повідомила, що справа закрита ще у грудні, не назвавши точної дати.

На запитання заявника, чому її не повідомили, вона відповіла, що «повідомлення лежить у канцелярії», і що це вина заявника, що вона «не здогадалася». Таким чином, на переконання заявника, слідчий умисно приховувала факт закриття кримінального провадження та позбавила ОСОБА_3 права на своєчасне оскарження рішення.

Відповідно до ст. 55, 56 КПК України потерпіла має право знати про всі процесуальні рішення у справі; ст. 110 КПК України - процесуальні рішення оформлюються постановою, копія якої вручається учасникам; ст. 284 КПК України копія постанови про закриття кримінального провадження обов`язково вручається потерпілому

Заявника не було повідомлено, копію постанови не вручено, що є істотним порушенням процесуальних прав і самостійною підставою для скасування постанови.

За весь час розслідування особу боржника жодного разу не допитували, свідків заявника не допитували, попри неодноразові прохання, слідчі дії фактично не проводились взагалі

05 січня 2026 року, не знаючи, що провадження вже закрито, ОСОБА_3 подала чотири клопотання та на жодне з них не отримала відповіді.

В канцелярії ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, всі чотири клопотання зареєстрували, надали номери реєстрацій, знаючи що кримінальне провадження станом на 05.01.2026 вже закрито.

Слідчий також знала, що провадження закрито, але, на думку заявника, умисно про це не повідомила.

Такі дії прямо порушують вимоги ст. 2 КПК України завдання кримінального провадження; ст. 9 КПК України обов`язок діяти законно; ст. 22 КПК України обов`язок повного та неупередженого дослідження обставин; ст. 220 КПК України обов`язок розгляду клопотань.

У телефонній розмові слідчий пояснила, що підставою закриття стала сплата 500 грн. у вересні 2025 року та 5000 грн. у грудні 2025 року.

При цьому, заявник у скарзі зазначає, що 500 грн. - це не добровільна сплата, а примусове списання виконавчою службою з арештованих рахунків боржника, а 5000 грн. були сплачені вже під час досудового розслідування, коли боржник дізнався про кримінальне провадження.

Станом на 31.12.2025 заборгованість становить: 131 988,11 грн., штраф: 26 444,02 грн. (загальний борг: понад 155 000 грн.)

Відповідно до ст. 164 КК України, кримінальна відповідальність настає за злісне ухилення від сплати аліментів.

Злісність полягає не у факті одного платежу, а у тривалому невиконанні обов`язку, накопиченні значної заборгованості, системному ухиленні від сплати

Сума боргу понад 155 000 грн., на думку заявника, повністю підтверджує злісний характер ухилення.

Жодна норма, ні КК України, ні КПК України не передбачає можливості закриття кримінального провадження за ст. 164 КК України через часткову, незначну, вимушену або показову сплату під час слідства.

Більше того, відповідно до ст. 284 КПК України, закриття можливе лише за відсутності складу злочину.

У даному випадку, заявник вважає, що склад злочину очевидно наявний, сума боргу значна, ухилення тривале та системне, тобто рішення про закриття є завідомо незаконним.

Сплата частини боргу після відкриття кримінального провадження не скасовує факту злочину, його злісності, багаторічної несплати та не звільняє від кримінальної відповідальності

Відповідно до ст. 2, 9, 22, 55, 56, 110, 220, 284, 303, 306, 307 КПК України, розслідування повинно бути повним, неупередженим і законним, потерпіла має право на інформування та участь у справі, закриття провадження без реального розслідування та без повідомлення потерпілої є грубим порушенням закону.

На підставі вищевикладеного, заявник ОСОБА_3 просила слідчого суддю скасувати постанову дізнавача СД ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 19.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025 та зобов`язати дізнавача поновити та продовжити досудове розслідування кримінального провадження.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримала за обставин викладених у ній, слідчому судді пояснила, що досудове кримінальног о провадження проведено не повно, дізнавачем не проведено усіх необхідних слідчих дій, не допитано свідків, не встановлено об`єктивної істини у справі, разом з тим, дізнавач жодним чином не повідомила про факт закриття кримінального провадження та не направила вказаної постанови на виконання вимог КПК України, лише перед судовим засіданням запропонувавши отримати копію вказаної постанови, а тому просила слідчого суддю скаргу задовольнити.

Дізнавач ОСОБА_4 під час судового розгляду заперечила проти задоволення скарги, слідчому судді пояснила, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 проходить лікування в ВОКПЛ ім. акад. О.І.Ющенка, та лікується від алкогольної залежності, разом з тим, в ході досудового розслідування було допитано матір ОСОБА_5 , яка повідомила, що її син не працевлаштований та не має доходів та наскільки їй відомо не має постійного місця проживання, має проблеми із алкоголем. Пояснення у ОСОБА_5 не відбирались, оскільки його фактичне місце проживання чи перебування невідоме та оперативним працівникам встановити не представилось за можливе. Просила слідчого суддю відмовити у задоволенні скарги. Додатково надала слідчому судді матеріали кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025, для їх дослідження.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, судовий розгляд здійснювався за фіксації процесу технічними засобами.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України Кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі; 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Слідчим суддею в ході судового розгляду встановлено, що СД ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в рамках якого ОСОБА_3 є потерпілою.

19 грудня 2025 року старшим дізнавачем СД ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025 вбачається, що досудове розслідування було розпочате за фактом того, що до відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали звернення ОСОБА_6 , про те, що її колишній чоловік ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не сплачує аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що почала жити зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в 2003 році. Після чого в них 24.06.2012 року народилася донька, проживали добре але останнім часом ОСОБА_8 почав зловживати алкогольними напоями. З часом поведінка стала нестерпною від якої страждала вся родина. Всі грошові кошти, які заробляв на роботі витрачав на себе, а на сім`ю грошові кошти не виділяв і це змусило її з ним розлучитися в 2016 році, так як утримання всієї родини впало на її плечі, відразу в 2016 році подала на аліменти до суду на утримання їхньої спільної доньки ОСОБА_9 . За цей увесь час ОСОБА_8 добровільно жодного разу не сплачував аліменти, а виконавча служба в примусовому порядку стягувала з ОСОБА_8 грошові кошти. В 2020 стягнули 213 559 тис. 50 коп. Після чого починаючи з січня 2021 року ОСОБА_8 сплачував аліменти не вчасно та не у повному обсязі, що призвело до збільшення заборгованості і починаючи з травня 2024 року ОСОБА_8 не сплачує аліменти та ухиляється від виконання рішення суду від 14.09.2016 року.

Також, зазначила, що їхня донька на даний час перейшла до 8 класу та на її навчання потрібна підготовка з репетиторами, а саме англійська мова, математика, а на це все потрібно кошти, а ОСОБА_8 зовсім не хоче допомагати майбутньому доньки, а самій дуже тяжко тягнути такі кошти, а це приблизно 5 тисяч гривень в місяць.

Було допитано в якості свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що в нього в провадженні є виконавче провадження № 52615541 від 12.10.2016 р. відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2016 року не сплачував аліменти на утримання своєї доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак в 2018 році сплатив аліменти два рази в сумі 5000 грн. та 2000 грн. Потім знов не сплачував аліменти на утримання своєї доньки та в вересні 2019 році сплатив 14 953 грн. 62 коп. та в листопаді 2019 року сплатив 1628 грн. 77 коп. Після чого знов великий період не сплачував і в 2020 році в липні місяці встановили, що в ОСОБА_5 є в власності нерухоме майно, а саме кімната в гуртожитку, що за адресою: АДРЕСА_2 і таким чином звернув стягнення на належне йому нерухоме майно і в грудні 2020 року ОСОБА_11 залишила за собою нереалізоване на електронних торгах майно в рахунок погашення боргу зі сплати аліментів у розмірі 119132 грн. 28 коп. Потім ОСОБА_5 влаштувався на неофіційну роботу і сплачував аліменти на утримання своєї доньки ОСОБА_7 з вересня 2021 року по грудень 2022 рік, а потім з січня 2023 року по квітень 2024 рік частково сплачував. Після цього більше, не гасив заборгованість по аліментам, але один раз з його рахунку було списано грошові кошти в сумі 500 грн. у вересні 2025 року. Таким чином на листопад 2025 року заборгованість у ОСОБА_5 складає 132220 грн. 11 коп.

Також, в якості свідка була допитана мати ОСОБА_5 гр. ОСОБА_12 , яка повідомила, що в неї є син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який одружився з ОСОБА_13 в 2003 році. Після чого в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_7 . Проживали добре але з часом ОСОБА_14 з ОСОБА_8 почалися сваритися. Потім вони вирішили розлучитися в 2016 році і ОСОБА_14 подала на аліменти, що до утримання внучки. ОСОБА_8 намагався сплачувати їх, вона з дідусем теж намагалися допомагати, як могли. Також в ОСОБА_8 була кімната в гуртожитку, що за адресою: АДРЕСА_2 , яку в грудні 2020 року отримала ОСОБА_15 в рахунок погашення боргу зі сплати аліментів у розмірі 119132 грн. 28 коп., а 30 000 грн. віддала її сину ОСОБА_8 , як залишок від суми боргу. Потім ОСОБА_8 влаштувався на неофіційну роботу і сплачував аліменти на утримання своєї доньки ОСОБА_9 . Після чого в 2024 році в грудні ОСОБА_8 захворів, скаржився на болі в ногах та пізніше не міг ходити протягом двох місяців. Після лікування ОСОБА_8 проходив реабілітацію в домашніх умовах. На даний час ОСОБА_8 ніде не працює, оскільки скаржиться на болі в ногах, а тому не в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини, хоча вони намагаються вітати її зі святами та передавати грошові кошти в маленьких розмірах, також періодично передавали продукти харчування з села, а ОСОБА_14 в свою чергу забороняє їм бачити дитину та відмовляється від будь якої допомоги та ображається на ОСОБА_8 . Ще зазначила, що її чоловік ОСОБА_16 , захворів на рак простати в кінці 2024 року і всі їхні грошові кошти витрачали майже на його лікування, тому вони намагалися допомагати ОСОБА_17 як могли, але ОСОБА_14 вважала, що цього замало та хотіла повну суму виплати боргу за аліменти.

Окрім того, було встановлено, що гр. ОСОБА_5 09.12.2025 року, здійснив проплату до державної виконавчої служби м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області в сумі 5 075,00 грн.

Під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Ухилення від сплати аліментів утворює склад кримінального правопорушення лише у випадку, коло воно є злісним. Поняття злісності належить до оціночних категорій і має бути визначено у кожному конкретному випадку. Про злісний характер ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку судді чи державного виконавця, неодноразові звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

Гр. ОСОБА_5 , на даний час не працює, однак в вересні 2025 року та в грудні 2025 року здійснив проплату на користь доньки ОСОБА_7 , а тому дізнавач констатувала, що злісного ухилення від сплати аліментів, в даному випадку не має.

На підставі викладених вище фактів, дізнавачем було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Проаналізувавши доводи заявника, викладені у скарзі, та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавач під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025, в порядку ст. 40-1 КПК України, не виконала у повному обсязі вимог названої статті, не вичерпала можливості отримання доказів по справі, не провела належного досудового розслідування усіх обставин кримінального правопорушення, досудове розслідування проведено неповно, оскільки не проведено усіх слідчих дій на які посилається заявник, не з`ясовано усю повноту доказів, не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідком, чим порушено вимоги ст. 9 КПК України.

З наведених обставин слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова не може залишатися в силі, та підлягає скасуванню.

Стаття 307 КПК України визначає, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Вищенаведена норма кримінально процесуального закону свідчить, що КПК України передбачає вичерпний перелік рішень, які може прийняти слідчий суддя під час розгляду скарги, в порядку ст. 303 КПК України.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасною, а скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову старшого дізнавача СД ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 від 19.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025, підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 303, 306, 309, 369, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України задовольнити.

Постанову старшого дізнавача СД ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 від 19.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000202 внесеного до ЄРДР 01.11.2025 скасувати.

Копію ухвали слідчого судді направити до ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області для організації відновлення та продовження досудового розслідування кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя