№ 1-кс/755/3640/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, українцю, громадянину України, не одруженому, з середньою освітою, військовослужбовцю, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, однак, відносно нього ухвалено обвинувальні вироки, а саме: 17.09.2025 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 186 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі; 23.09.2025 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки та на підставі ч. 1, 4 ст. 70, ст. 72 КК України призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, зокрема, на розгляді Дніпровського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження за ч. 2 ст. 125 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003704 від 03.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідча Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Клопотання погоджено з прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003704 від 03.05.2025 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.09.2024 року, мобілізаційної Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 року № 32/321/501/13т, Указу Президента України від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з набранням чинності Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до мобілізаційного плану вважати призваним на військову службу під час мобілізації та направити до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) солдата ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВОС-100221Д.

Згідно з наказом № 276 від 26.09.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, згідно з мобілізаційним планом, солдата по мобілізації ОСОБА_5 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено на посаду курсанта 2 навчальної роти 3 навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 , ВОС-100221Д. ШПК «солдат».

У подальшому, солдата ОСОБА_5 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 283 від 03.10.2024 року направлено до ВЧ НОМЕР_2 із розташуванням у АДРЕСА_3 , на стаціонарне лікування з 02.10.2024 року, де перебував на лікуванні, що підтверджується випискою з лікувального закладу № 5132 від 08.10.2024 року, та повинен був не пізніше двох днів, тобто, не пізніше 10.10.2024 року, прибути до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , що знаходилась у АДРЕСА_3 .

Однак, під час дії воєнного стану, після виписки з лікарні, напередодні 09.10.2024 року, у точно не встановлений у ході досудового розслідування час, у солдата ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитись від військової служби.

Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді курсанта 2 навчальної роти 3 навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 , 09.10.2024, у точно невстановлений у ході досудового розслідування час, вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, вчасно не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, маючи на меті тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_5 , у порушення вказаних вище нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану, 09.10.2024 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, вчасно не повернувся із лікувального закладу, а саме ВЧ НОМЕР_2 із розташуванням у АДРЕСА_3 до розташування підрозділу ВЧ НОМЕР_1 , що знаходилась у АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до моменту обрання йому запобіжного заходу слідчим суддею Дніпровського районного суду ОСОБА_8 23.04.2025 року в межах розслідування кримінального провадження за ч. 4 ст. 186 ККУ.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу, без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є: матеріали службового розслідування, проведеного за фактом нез`явлення вчасно з лікувального закладу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 17.09.2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 17.09.2025 року; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 17.09.2025 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Враховуючи зазначене, на даний час, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі - Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У рішенні в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний може: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На даний час, є необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та той факт, що останній відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 до теперішнього часу.

Так Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, виражається у тому, що ОСОБА_11 володіє інформацією стосовно характеризуючих, у тому числі, біографічних даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні показання стосовно нього, у зв`язку з чим, останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз, з метою зміни або відмови їх від показань.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, виражається у тому, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, може будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом неявки до суду, з метою затягування судового розгляду, що в подальшому, може позбавити суд можливості забезпечити розгляд у розумні строки. Крім цього, після проходження ВЛК, з 23.09.2025 року ОСОБА_5 на виклики слідчого за повістками не з`являється, мобільний телефон вимкнений, свого місця знаходження та засобів зв`язку слідчому не повідомив, що дає підстави вважати про намір останнього переховуватись від органів досудового розслідування, прокурора, а в подальшому, і суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виражається у тому, що ОСОБА_5 може уникати проходження військової служби, а також, вчинити нове кримінальне правопорушення, враховуючи, що вже притягувався до кримінальної відповідальності (обвинувальні акти до суду скеровані за ст. 309 КК України), а також, враховуючи те, що ОСОБА_5 17.09.2025 року засуджений Дніпровським районним судом за ч. 4 ст. 186 КК України та у разі набрання вироком законної сили, буде вважатись винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та отримає покарання у виді позбавлення волі.

Крім цього ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки підозрюється у нез`явленні вчасно до місця служби без поважних причин, військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є для нього стримуючим фактором, який позбавляє можливості продовжити вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , його особу та інші обставини, існують ризики, що він буде продовжувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжить вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у якому підозрюється, незаконно перебуваючи як військовослужбовець за межами місця несення служби, може вчиняти інші кримінальні правопорушення та незаконно вливати на свідків.

У разі застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти впливу на свідків, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій.

Враховуючи викладене, з приводу можливості застосування інших альтернативних запобіжних заходів слід звернути увагу, що менш суворі запобіжні заходи у вигляді: особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту, не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування ОСОБА_5 під вартою зможе запобігти можливості ухилення останнього від суду, незаконному впливу на свідків у кримінальному провадженні, продовженню вчиняти кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, а також, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Вказаним ризикам зможе запобігти лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства», «Мюррей проти Сполученого Королівства» та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Тимошенко проти України»», вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На думку сторони обвинувачення, є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

Застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечить належної поведінки, не зменшить наявність зазначених ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки, зважаючи на характер вчинення інкримінованих йому дій, останній не буде позбавлений можливості ухилитися від суду.

Крім цього, у разі обрання відносно ОСОБА_5 вказаних запобіжних заходів, а також, запобіжного заходу у вигляді особистої поруки чи застави, останній під час дії таких запобіжних заходів матиме фактично безперешкодну можливість незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення, з метою зміни ними показань, вчинити інше кримінальне правопорушення чи переховуватись від суду.

Отже, єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію зазначених ризиків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи зазначене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до ОСОБА_5 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 року, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами), в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє до цього часу.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому, відносно останнього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі та прохав його задовольнити з підстав, викладених у ньому, зазначивши, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється. Ризик переховування підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та відсутній на військовій службі до теперішнього часу, зокрема, володіє інформацією щодо даних свідків, які надавали показання щодо нього, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, відносно ОСОБА_5 ухвалено обвинувальний вирок за ч. 4 ст. 186 КК України, тому, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну його процесуальну поведінку, зокрема, відповідно до вимог КПК України, у даному випадку можливе застосування запобіжного заходу лише у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, не є насильницьким, він підписав контракт, ставши на захист Батьківщини. Так, є обвинувальний вирок за ст. 186 КК України відносно підозрюваного, однак, предметом грабежу були не цінні речі, зокрема, відносно його підзахисного наявне кримінальне провадження за ст. 125 КК України, що є кримінальним проступком, тобто, ОСОБА_5 не є соціально небезпечним, має міцні соціальні зв`язки, має батька, у зв`язку з чим, прохав відмовити у клопотанні та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місце його проживання, а в разі задоволення клопотання, прохав застосувати запобіжний захід з утриманням на гауптвахті та визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, прохав дати йому час на виправлення, оскільки готовий повернутися до військової частини та захищати Батьківщину.

Зокрема, у судовому засіданні за клопотанням захисника було допитано ОСОБА_12 (батька підозрюваного ОСОБА_5 ), який показав, що він є військовослужбовцем, самостійно виховує сина ОСОБА_5 із семи років, останній був прекрасною дитиною, появляв турботу, ніколи не відмовляв йому в допомозі. Син вчиняв попередня кримінальні правопорушення під негативним впливом його однолітків, через що, він неодноразово проводив з останнім бесіди, які давали позитивний результат. Даний випадок відрізняється від попередніх тим, що це військова служба та вважає, що син більше не має наміру вчиняти кримінальні правопорушення, буде проживати разом з ним, а він, у свою чергу, посприяє його поверненню до військової частини.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника, підозрюваного та свідка, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Статтею 184 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Застосування запобіжного заходу до кожної особи потребує внесення окремого клопотання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 5 ст. 193 КПК України, будь-які твердження чи заяви підозрюваного, обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Судом було встановлено, що 03.05.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003704 були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Клопотання слідчого погоджене із прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідча обґрунтовує доводи клопотання та якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчою виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.

23 квітня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, наявними доказами, а саме: рапортами працівників поліції; наказом № 2257 від 06.11.2024 року про результати службового розслідування; актами службового розслідування від 18.10.2024 року; наказом № 6663 від 09.10.2024 року про призначення службового розслідування; протоколами допиту свідків від 17.09.2025 року; протоколом допиту підозрюваного від 18.09.2025 року та іншими долученими до клопотання матеріалами в їх сукупності.

Так, слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. theUnitedKingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі SelahattinDemirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі IlgarMammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відтак, враховуючи наявні у слідчого судді матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Щодо наведених у клопотанні слідчим та прокурором у судовому засіданні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то слідчий суддя з ними погоджується, виходячи з наступного.

Підозрюваний ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється (ч. 5 ст. 407 КК України), загрожує кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, у зв`язку з цим, останній обґрунтовано може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, зокрема, впливати на свідків.

При цьому, слідчий суддя враховує позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, а також, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства з боку особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння. Також, ЄСПЛ з прав людини в рішенні викладеному у справі «Ілійков проти Болгарії», зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Слідчий суддя також вважає обґрунтованим те, що ОСОБА_5 може продовжити вчинення злочину, оскільки останній, будучи військовослужбовцем, не прибув до місця несення служби та проводив час, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Отже, прокурором та слідчою доведено слідчому судді, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують.

При цьому, на цій стадії кримінального провадження не потрібно доводити реальне та фактичне існування ризиків, оскільки мета саме запобігти їм, а не констатувати.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, то в силу ч. 8 ст. 176 КПК України, не потребує доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, як те передбачено ч. 1 ст. 183 КПК України, оскільки в даному випадку, можливе застосування лише запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260,261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Зокрема, з урахування вищенаведеного, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_5 , однак, вважає необхідним утримувати останнього під вартою саме на гауптвахті, як про це було зазначено стороною захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 183, 176-178, 186, 191, 193-196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ), строком на 60 днів, тобто до 21 листопада 2025 року, без визначення розміру застави.

Підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно взяти під варту в залі суду.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: