печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0001818 від 03.09.2024 - прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0001818 від 03.09.2024 - прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явилась, проте подала письмову заяву про розгляд клопотання за її відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримала, просила задовольнити. Розгляд справи просила здійснювати без виклику власника майна.

Зважаючи на позицію органу досудового розслідування, слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001818 від 03.09.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує наступне.

У невстановлені досудовим розслідуванням дату і час, але не пізніше 03.09.2024 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, а саме: сприяти таким особам у проходженні медичних обстежень, прийомів у лікарів, отриманні медичних заключень та висновків лікарів з недостовірними діагнозами про стан здоров`я з подальшим направленням до експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, з метою отримання рішення експертної команди щодо результатів оцінювання функціонального стану людини, що містить надання статусу інвалідності, яке дає підстави для відстрочки від мобілізації, що надає підстави для виїзду закордон.

Враховуючи викладене, 26.06.2025 ОСОБА_4 , відповідно до положень ст.ст. 276, 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Крім того з метою реалізації злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, у невстановлені досудовим розслідуванням дату і час, але не пізніше 03.09.2024, ОСОБА_4 вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами так в ході огляду речових доказів вилучених під час обшуків 26.06.2025 та оглядів матеріалів НСРД встановлено ряд осіб, які можливо причетні до скоєння вище зазначеного кримінального правопорушення.

Встановлено, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

11.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 (справа №757/51717/25-к) від 21.10.2025 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . де мешкає ОСОБА_5 .

Під час обшуку виявлено та вилучено: Мобільний телефон Apple iPhone 15 Pro MAX, іmei: НОМЕР_1 , іmei 2: НОМЕР_2 з сім карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_3 ; чорнові записи блокнот сірого кольору, три аркуші А4 з записами та графіками.

11.11.2025 постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції зазначені вилучені речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001818 від 03.09.2024.

12.11.2025 прокурором у кримінальному провадженні було направлено поштовим зв`язком до Печерського районного суду м. Києва клопотання про арешт вище зазначеного майна.

08.12.2025 о 13:04 отримано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 19.11.2025 №757/57701/25-к, про усунення недоліків у клопотанні про арешт майна протягом сімдесяти двох годин.

Прокурор зазначає, що вилучені речі і документи 11.11.2025 під час проведення обшуку за вище зазначеною адресою, можуть бути використанні як доказ обставин здійснення злочинної діяльності пов`язаної з організацією незаконного переміщення осіб через державний кордон України.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Прокурором наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

За таких обставин приходжу до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 26, 107, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон Apple iPhone 15 Pro MAX, іmei: НОМЕР_1 , іmei 2: НОМЕР_2 з сім карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_3 ; чорнові записи блокнот сірого кольору, три аркуші А4 з записами та графіками.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1