Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/4320/24
Провадження №: 1-кп/332/214/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000525 від 23.11.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, який має на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , який проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , працюючого на ТОВ «ПКФ «Газпромсервіс», заправником газових балонів, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №142 від 10.05.2023 солдата ОСОБА_8 призначено на посаду помічника гранатометника 3 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 6 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.

В подальшому, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №312 від 23.10.2023 солдата ОСОБА_8 було призначено на посаду номера обслуги міномета мінометного взводу 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_10 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_10 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_8 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу

В свою чергу, солдат ОСОБА_8 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

04 листопада 2023 року командиром НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) полковником ОСОБА_11 було видано бойове розпорядження № 1871 дск, згідно з яким зведену роту НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України було залучено до виконання бойових завдань в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_4 окремої гірсько-штурмової бригади. Командиром вищевказаної зведеної роти було призначено старшого лейтенанта ОСОБА_12 .

Крім того, відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 04.11.2023 №1871дск, солдата ОСОБА_8 було залучено до виконання бойових завдань у складі зведеної роти НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_4 окремої гірсько-штурмової бригади.

22 листопада 2023 року, приблизно о 14 год. 15 хв., командир зведеної роти 15 бригади оперативного призначення Національної гвардії України старший лейтенант ОСОБА_12 , знаходячись в місці несення служби, розташованому на території Новоолександрівської територіальної громади Запорізького району Запорізької області, під час шикування особового складу зведеної роти НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України, надав солдату ОСОБА_8 бойовий наказ заступити в якості мобільної групи швидкого реагування на околиці північно-східної частини населеного пункта Плавні Запорізької області поблизу позиції з умовною назвою «Шахтар», з метою посилення оборонних дій НОМЕР_4 окремої гірсько-штурмової бригади та забезпечення їх підрозділу боєприпасами.

Після цього солдат ОСОБА_8 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира зведеної роти НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України старшого лейтенанта ОСОБА_12 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців, відмовився виконувати бойовий наказ командира зведеної роти НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України старшого лейтенанта ОСОБА_12 заступити в якості мобільної групи швидкого реагування на околиці північно-східної частини н.п. Плавні Запорізької області поблизу позиції з умовною назвою «Шахтар», з метою посилення оборонних дій НОМЕР_4 окремої гірсько-штурмової бригади та забезпечення їх підрозділу боєприпасами, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 свою провину у пред`явленому обвинувачені визнав, та при цьому пояснив, що він приблизно в кінці листопада 2023 року знаходячись в дачному селищі Запорізької області, залишивши раніше бойові позиції, відмовився повертатись на позиції згідно наказу командира ОСОБА_12 .. У зв`язку з його відмовою, командир викликав ДБР та було складено відповідні документи.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4, ст. 402 КК України за ознаками непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, його вік та стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в 2010-2011 оглядався лікарем наркологом, встановлено діагноз - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками, згідно довідки ВЛК придатний до військової служби, звільнений з військової служби у зв`зку з тим що він має неповнолітню дитину віком до 18 років, а мати позбавлена батьківських прав, офіційно працевлаштований, характеризувався позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання є з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин , що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи особистість ОСОБА_8 , обставини кримінального провадження, факт наявності обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин , що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо з застосуванням такої міри покарання як позбавлення волі у відповідності до санкції ст. 402 ч. 4 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, з`явився зі зізнанням та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, брав участь у відсічі збройної агресії рф проти України, має на утриманні неповнолітню дитину, мати його дитини позбавлена батьківських прав, та неповнолітня дитина знаходиться фактично на утриманні та вихованні обвинуваченого, суд вважає можливим застосувати при призначенні покарання ст. ст. 75, 76 КК України, та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з випробуванням при здійсненні контролю за поведінкою обвинуваченого у відповідності до ст. 76 КК України.

Відомості про речові докази у матеріалах провадження відсутні, тому питання про долю речових доказів судом не вирішується.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1