Справа № 645/5385/25
Провадження № 1-кп/645/483/25
У Х В А Л А

іменем України

23 вересня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань - ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих - ОСОБА_6

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадженняза №0000986 від 09 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, ,

встановив:

До Немишлянського районного суду м.Харкова від прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000986 від 09 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

Ухвалою судді від 13 серпня 2025 року призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту, в обґрунтування якого зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000986 від 09.07.2024, яким ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, не відповідає вимогам ст.291 КПК України, внаслідок чого підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.Підставами для повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000986 від 09.07.2024 є:суперечливість його положень в частині неналежного виконання ОСОБА_10 своїх професійних обов`язків,посилання в обвинувальному акті на докази здобуті під час досудового розслідування.Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_10 інкримінується неналежний лікарський супровід вагітної, що не відповідає відомчим постановам, і полягає у нехтуванні результатами УЗД, неналежному доплерометричному моніторингу, встановленні неправильних та неповних поточних діагнозів, невірному визначенні терміну розродження, несвоєчасній допологовій госпіталізації у лікарню, яка не була закладом ІІІ рівня перинатальної допомоги.В частині нехтування результатами УЗД та неналежногодоплерометричного моніторингу.У викладі фактичних обставин кримінального правопорушення і формулюванні висунутого ОСОБА_10 обвинувачення зазначається про те, що ОСОБА_10 після проведення ОСОБА_4 УЗД 18.01.2024 і 22.01.2024, в період вагітності з 16 до 24 тижнів не направляв вагітну для здійснення УЗД з періодичністю один раз на два тижні як то передбачено «Порядком надання медичної допомоги жінкам з багатоплідною вагітністю».Далі в обвинувальному акті зазначено: «...Під час лікування лікарі УЗД ОСОБА_13 та ОСОБА_14 провели доплерометичне дослідження, при проведенні якого діишли помилкового висновку про дихоріальність двійні. За результатами доплерометрії не був досліджений кровоток у середніх мозкових артеріях та маточних артеріях, що унеможливило оцінку кровотоку в зазначених судинах у перцентилях та визначення церебрально-плацентарного відношення, проте, саме на ці данні, відповідно до стандарту медичної допомоги «Затримка росту плода», мають спиратись лікарі при визначенні лікарської тактики щодо моніторингу, термінів госпіталізації та термінів і методу розродження...».Далі в обвинувальному акті зазначено «...рекомендації лікаря акушера-гінеколога КНП «Міський перинатальний центр» ХМР ОСОБА_15 від 18.06.2024, надані ОСОБА_4 за результатами її огляду щодо «проведення доплерометрії у динаміці, допологової госпіталізації з 34 тижня у медичний заклад ІІІ рівня акредитації» не потрапили до лікуючого лікаря ОСОБА_10 , оскільки у «Медичній карті амбулаторного хворого №2027» вказано: «після проведення маніпуляції вагітна до кабінету не повернулась. Консультативний висновок залишений у карті». Далі в обвинувальному акті зазначено, що з 13.06.2024 до 08.07.2024 (час госпіталізації ОСОБА_4 » лікарем ОСОБА_10 не проводилось жодного ультразвукового дослідження, зокрема доплерометрії.Виходячи з вищевикладеного не виявляється можливим зрозуміти якими висновками УЗД знехтував ОСОБА_10 під час надання медичної допомоги ОСОБА_4 : тими, які проведені,тими які не були проведені,помилковими, які складені лікарями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ,або тими, які взагалі не потрапили до ОСОБА_10 від лікаря акушера-гінеколога ОСОБА_15 .При цьому слід звернути увагу, що в обвинувальному акті не зазначено, що у всіх висновках лікаря УЗД ОСОБА_16 , яка проводила ОСОБА_4 УЗД в КПН «Міська поліклініка №6» зазначено що на момент огляду патологій у плодів не виявлено. Також в обвинувальному акті не зазначено і про те, що у висновку за результатами УЗД яке проводилось вагітній ОСОБА_4 в КНП ХОР «Міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр - центр рідкісних (орфанних) захворювань» лікарем УЗД вищої категорії, лікарем-генетиком ОСОБА_17 теж зазначено про відсутність на момент огляду патологічних змін у плодів. У зв`язку із тим, що у разі багатоплідної вагітності плоди можуть розвиватись нерівномірно, відсутність у висновках УЗД посилання на наявність патологій або відхилень від норми свідчило про те, що обидва плоди ОСОБА_4 розвивались у межах норми.Крім того, слід зазначити, що висновки в цій частині, які викладені в обвинувальному акті, суперечать порядку надання медичної допомоги жінкам з багатоплідною вагітністю, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №205 від 08.04.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.05.2015 за №501/26946 та стандарту медичної допомоги «Затримка розвитку плода», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №1718 від 02.10.2023.Так, по-перше, відповідно до пункту 10 розділу І Порядку та додатку 1 Стандарту наявність затримки росту плода (плодів), відповідність її класифікації, а також наявності невідповідності (дискордантності) передбачуваних мас плодів виявляють шляхом порівняння біометричних показників, що відноситься до компетенції лікаря УЗД.Відповідно до положень наказу Міністерства охорони здоров`я України №110 від 14.02.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування» висновок, складений за результатами будь-яких досліджень, має містити, у тому числі:результати функціонального, рентгенологічного та інших спеціальних досліджень,встановлений діагноз та інші висновки щодо стану пацієнта, якого він оглянув,рекомендації щодо подальшого лікування, реабілітації тощо,(пункти 8, 9, 10 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста»).Тобто, висновок про наявність затримки або невідповідності (дискордантності) росту плода/плодів має бути відображений у висновку лікаря, який проводив дослідження, а саме лікаря УЗД, і саме він, а не якісь припущення та передбачення, має бути врахований лікарем акушером-гінекологом при встановленні остаточного діагнозу та обрання належної тактики надання медичної допомоги, про що доречи зазначено і в самому обвинувальному акті під час опису подій, які мали місце в період з 10.06.2024 по 12.06.2024.Не зважаючи на те, що в обвинувальному акті зазначено, про те, що під час лікування ОСОБА_4 в період часу з 10.06.2024 по 12.06.2024 в КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» лікарі УЗД ОСОБА_13 та ОСОБА_14 провівши доплерометричне дослідження дійшли помилкового висновку про дихоріальність двійні належної оцінки цьому факту під час досудового розслідування не надано.У зв`язку із чим на даний час зміст обвинувального акту вказує на те, що ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично притягаються до кримінальної відповідальності за лікарську помилку, яку допустили лікарі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_10 не проводились ультразвукові та доплерометричні дослідження ОСОБА_4 у достатньому обсязі, але не зазначено яким чином це вплинуло б на стан перебігу її вагітності, за умови того, що у наявних висновках лікарями УЗД не зазначалось про наявність ані затримки розвитку ІІ плоду, ані про будь-які патології.У викладі фактичних обставин кримінального правопорушення і формулюванні висунутого ОСОБА_10 обвинувачення зазначається про те, що 18.01.2024 ОСОБА_4 у терміні вагітності 12 тижнів звернулась до жіночної консультації КПН «Міська поліклініка №6» ХМР де лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_10 була поставлена на облік з діагнозом: «Вагітність І, 12 тижнів. Двійня монохоріальна діамніотична. Пізній репродуктивний вік».Далі в обвинувальному акті зазначено, що в діагнозі ОСОБА_4 як під час госпіталізації в КНП «Міська клінічна лікарня №17» так і при виписці з медичного закладу зазначено про монохоріальність двійні. В цьому ж абзаці обвинувального акту зазначено, що будь-яких об`єктивних підстав зміни хоріальності в «Історії вагітності та пологів №9» КНП «Міська клінічна лікарня №17» не міститься. При цьому залишається незрозумілим в чому проявляються ці зміни, простіше кажучи що на що змінилось.Зазначені положення обвинувального акту в частині хоріальності або викладені з помилками або з логічної точки зору суперечать одне одному з огляду на те, що зі змісту обвинувального акту слідує, що як було встановлено ОСОБА_10 18.01.2024 року що двійня монохоріальна так в подальшому і було зазначено у виписці з КНП «Міська клінічна лікарня №17» про монохоріальність двійні, що вказує на те, що будь-яких змін хоріальності в період з 02.05.2025 до 09.05.2025 не відбулось.Далі, під час опису подій, які мали місце в період часу з 10.06.2024 до 12.06.2024 в обвинувальному акті зазначено, що лікарі КНП «Міська клінічна лікарня №17» ОСОБА_12 та ОСОБА_11 спираючись на помилкові висновки лікарів УЗД ОСОБА_13 та ОСОБА_14 встановили ОСОБА_4 діагноз:«Вагітність І, 33 тижні. Пологи І. Двійня дихоріальна, діамніотична, головне передлежання І плоду, тазове передлежання ІІ плоду. Вагітність прогресує».Під час опису подій які мали в подальшому в обвинувальному акті зазначено, що25.06.2024 року ОСОБА_10 спираючись на неправильно визначену хоріальність у діагнозі, встановленому під час лікування ОСОБА_4 в період часу з 10.06.2024 по12.06.2024 року в КНП «Міська клінічна лікарня №17» змінив хоріальність двійні з монохоріальної на дихоріальну.Далі в обвинувальному акті як підсумок зазначено, що ОСОБА_4 була вагітна монохоріальною діамніотичною двійнею. Таким чином інкриміноване ОСОБА_10 неправильне встановлення діагнозу ОСОБА_4 в частині визначення хоріальності спростовується змістом самого обвинувального акту. Крім того, слід зазначити, що відповідно до Порядку, хоріальність встановлюється за допомогою УЗД.18.01.2024 року ОСОБА_4 вперше було проведено УЗД, за результатами якого встановлено монохоріальну діамніотичну двійню, що було відображено і у діагнозі,встановленому ОСОБА_10 .Цей діагноз залишався встановленим ОСОБА_10 ОСОБА_19 до 12.06.2024, коли був змінений лікарями КНП «Харківська міська клінічна лікарня №17» ХМР на двійню дихоріальну діамніотичну.Діагноз ОСОБА_4 був змінений на підставі УЗД, отже у ОСОБА_10 не було підстав вважати його неправильним.Не можна погодитись із наведеним в обвинувальному акті твердженням про те, що ОСОБА_10 не враховано висновок УЗД від 13.06.2024, проведений лікарем УЗД КНП «Міська поліклініка №6» ХМР, у якому зазначено про монохоріальність вагітності ОСОБА_4 , оскільки остання направлена ним для консультації до КНП «Медико перинатальний центр» ХМР, яке пройшла 18.06.2024, але висновок ОСОБА_10 не надала. Цей висновок міг вплинути на встановлення правильного діагнозу ОСОБА_4 , але його ненадання останньою не може враховуватись як вина ОСОБА_10 .Суперечливості обвинувального акту в цій частині свідчать про те, що натепер ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності не за неналежне виконання своїх професійних обов`язків, а за неналежне виконання лікарями УЗД професійних обов`язків, які у своїх діагнозах не зазначали про наявність у ОСОБА_4 затримки розвитку ІІ плоду та неправильно визначали хоріальність її вагітності.В частині несвоєчасної допологової госпіталізаціїВ обвинувальному акті зазначено, що направлення ОСОБА_4 02.07.2024 лікуючим лікарем ОСОБА_20 на госпіталізацію до закладу ІІ рівня перинатальної допомоги КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» не можна вважати правильним і своєчасним. При цьому в обвинувальному акті зазначено, що рекомендація лікаря акушера- гінеколога КНП «Міський перинатальний центр» ХМР ОСОБА_15 від 18.06.2024 з приводу допологової госпіталізації ОСОБА_4 з 34 тижня вагітності у медичний заклад ІІІ рівня акредитації не потрапила до лікуючого лікаря ОСОБА_10 , а надану лікарями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рекомендацію щодо допологової госпіталізації ОСОБА_4 у термін 37 тижнів вагітності не можна визнати обґрунтованою і такою, що спиралась на об`єктивний стан вагітності. Разом із тим, слід звернути увагу на той факт, що направлення на госпіталізацію ОСОБА_4 видано лікарем ОСОБА_10 02.07.2024, тобто на 36 тижні вагітності, тобто раніше ніж у начебто необґрунтований термін, який визначений лікарями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а про термін, який визначено лікарем ОСОБА_21 . ОСОБА_10 нічого не було відомо з причин, які не залежали від його волі, саме про це зазначено в обвинувальному акті.При цьому слід звернути увагу, що як зазначено в обвинувальному акті ОСОБА_4 госпіталізована до КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» лише 08.07.2024, при цьому госпіталізація відбулась в лікувальний заклад в якому ОСОБА_4 виявила особисте бажання народжувати дітей. Забігаючи наперед, сторона захисту ОСОБА_10 вважає за необхідне зазначити, що госпіталізація ОСОБА_4 відбулась шляхом самозвернення і відповідно до показів наданих потерпілими на стадії досудового розслідування в період з 02.07.2024 (дата видачі направлення) до 08.07.2025 року самопочуття ОСОБА_4 та протікання вагітності було задовільним.Тобто, очевидним є той факт, що лікар ОСОБА_10 , під час надання медичної допомоги ОСОБА_4 та визначенні терміну її госпіталізації на стаціонарне лікування у термін 36 тиждень вагітності спирався саме на об`єктивний стан вагітності ОСОБА_4 , яка в той момент протікала без будь-яких патологій.Таким чином, твердження про те, що ОСОБА_10 невірно визначив термін розродження та несвоєчасно прийняв рішення про допологову госпіталізацію ОСОБА_4 суперечить іншим даним, які зазначені в обвинувальному акті.Обвинувальний акт в частині формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_10 викладений некоректно. Його положення суперечать один одному, що унеможливлює однозначне розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, як самим обвинуваченим так і іншими учасниками кримінального провадження.Крім того, суттєві протиріччя та невідповідності, які містяться в обвинувальному акті в подальшому, унеможливить виконання Судом вимог ч.1 ст.348 КПК України, а саме роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, тобто обсяг фактів матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення. Зазначене суперечитиме практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеній в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, в якій зокрема, зазначено, що «...обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів».Щодо посилання в обвинувальному акті на докази.У викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення висунутого ОСОБА_10 які зазначені в обвинувальному акті міститься посилання на докази, які отримані слідчим та прокурором під час досудового розслідування, а саме:протоколи патологоанатомічного дослідження плодів від 09.07.2024 №25 та №26 із розкриттям змісту вказаних протоколів;судово-медичні гістологічні експертизи №13/1781-С/24 та №13/1782-С/24 ізрозкриттям змісту викладених в них експертних висновків; комісійну судово-медичну експертизу №08-194/2024 від 08.04.2025 із розкриттям змісту викладених в ній експертних висновків.Посилання в обвинувальному акті та вищевказані докази суперечить вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт, окрім обов`язкових складових, містить посилання на конкретні докази із наведенням зміст цих доказів, що суперечить вимогами кримінального процесуального закону, адже докази подаються сторонами кримінального провадження під час судового розгляду.Зазначені обставини, на думку сторони захисту, суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України.Посилання в обвинувальному акті на докази із розкриттям їх змісту ставить сторону захисту ОСОБА_10 у заздалегідь не сприятливе становище оскільки може створити у Суду передчасне враження винуватості ОСОБА_10 в наслідок чого буде порушено принципи верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження Судом доказів, принцип змагальності сторін та право на справедливий судовий розгляд.Вказане порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб продовжувати судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_10 інші обвинувачені та їх захисники у підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання у повному обсязі, просили його задовольнити.

Прокурор, потерпілі та їх представник вважають клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 необґрунтованим, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору відсутні. Питання порушені стороною захисту не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, а тому просить відмовити у задоволенні клопотання, а кримінальне провадження призначити до судового розгляду.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт, дійшов наступного висновку.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Інших вимог до обвинувального акту закон не містить.

Аналізуючи доводи захисника стосовно наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору та вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, суд виходить з наступного.

Виходячи із змісту положень ст. 291, 314 КПК України єдині процесуальні документи, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.

При цьому, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Доводи захисника, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не тягнуть за собою грубого порушення вимог кримінального процесуального закону і не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Із наданого суду обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, незважаючи на наявність певних недоліків, не убачається суттєвих та очевидних підстав для його повернення прокурору.

На думку суду, обвинувальний акт складено повністю згідно із нормами КПК України, а доводи обвинуваченого та його захисника жодним чином не перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду та розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 12.10.2017 року у справі № 5-253кс(15)17, наявність недоліків в обвинувальному акті, суті обвинувального акта не змінює, оскільки в ньому наведені фактичні дані, що в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. При цьому за прокурором завжди залишається процесуальна можливість за необхідності застосувати положення ст. 338, 341 КПК України та змінити обвинувачення в суді, або відмовитися від обвинувачення.

Зазначені захисниками доводи не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки такі підстави повернення обвинувального акту не передбаченіст. 314 КПК України, згідно з якою обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору виключно з підстав його невідповідності вимогамКПК України.

Також, заслухавши прокурора та інших учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Немишлянському районному суду м. Харкова.

Клопотання про необхідність складання уповноваженим органом з питань пробації досудової доповіді щодо обвинувачених не надійшло, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для складення досудової доповіді відповідно до ч. 5 ст. 314 КПК України.

Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст.ст.291, 314-316 КПК України суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000986 від 09 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, відмовити.

Призначити кримінальне провадження №0000986 від 09 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Немишлянського районного суду м. Харкова на 01 жовтня 2025 року о 12 год. 30 хв.

В судове засідання викликати осіб згідно обвинувального акту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 26 вересня 2025 року.

Суддя