УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 Справа №607/10203/24 Провадження №1-кп/607/584/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі, у ході судового розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000002 від 01.01.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

У ході судового розгляду даного кримінального провадження від прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна. Під час здійснення досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження вжиті не були, а

відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У судовому засіданніпрокуратур ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити з мотивів викладених у ньому, зокрема накласти арешт на нерухоме майно обвинуваченого шляхом заборони відчуження та розпорядження та зазначає, що будь-яких негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах обвинуваченого та інших осіб не встановлено, оскільки обвинувачений та інші особи можуть користуватись належним їм майном.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо накладення арешту майна, оскільки дане визначене прокурором майно, а саме земельні ділянки та житловий будинок є фактичним місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , за вказаних обставин, з огляду на позицію Верховного Суду дане майно є фактичним місцем проживання особи та не може бути предметом арешту, оскільки не підпадає під конфіскацію як вид додаткового покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника та просив у задоволенні клопотання відмовити.

Суд, заслухавши прокурора, вивчивши клопотання, вислухавши думку сторони захисту та обвинуваченого, оглянувши матеріали кримінального провадження приходить до переконання, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчинення порадами, за попередньою змовою групою осіб, вчиненій з корисливих мотивів.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Як вбачається з клопотання, прокурором встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_5 на праві власності належить наступне нерухоме майно:

- 1/6 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,03 га, кадастровий номер :02:001:0215, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Великі Гаї, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

- 1/6 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0216, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

- 1/6 частки житлового будинку загальною площею 268,1 м2, житловою площею 89,50 м2, що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

З урахуванням викладеного вище, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, суд приходить до переконання, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання клопотання прокурора про арешт належного обвинуваченому ОСОБА_5 нерухомого майнапідлягає задоволенню, так як незастосування арешту може призвести до відчуження такого майна.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 ЦПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Ураховуючи презумпцію невинуватості особи, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, суд вважає доведеним та правильно обраним вид арешту з позбавленням права на відчуження та розпорядження даним майном, без позбавлення особу права користуватися належним їй майном.

При цьому суд враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту та зауважує, що у разі, якщо в подальшому у застосуванні арешту відпаде потреба, власник чи законний володілець майна, на яке було накладене арешт, має право звернутись із клопотанням про скасування такого арешту.

Керуючись ст. 170-173, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000002 від 01.01.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - задовольнити .

Накласти арешт на:

- 1/6 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,03 га, кадастровий номер :02:001:0215, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Великі Гаї, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

- 1/6 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0216, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

- 1/6 частки житлового будинку загальною площею 268,1 м2, житловою площею 89,50 м2, що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження даним майном.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню прокурором у цьому кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1