запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/138/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Балабине Запорізького району Запорізької області, громадянина України, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 січня 2026 року за клопотанням слідчого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 23 лютого 2026 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 інший запобіжний захід. В обґрунтування своїх вимог зазначив про необґрунтованість підозри, розвиток подій свідчить про відсутність у ОСОБА_8 умислу на настання смерті інших осіб і вказує про кваліфікацію його дій від перевищення необхідної оборони до вчинення дій у стані афекту. Ризики, на які посилається орган досудового розслідування, є необґрунтованими та недоведеними. Прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам. Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має двох неповнолітніх дітей, до затримання проходив службу в батальйоні поліції особливого призначення, за місцем служби характеризується позитивно, приймав участь у заходах пов`язаних з відбиттям нападу країни-агресора, має нагороди, має постійне місце проживання, де проживає з матір`ю похилого віку. Крім того на теперішній час ОСОБА_8 сам є потерпілим від протиправних дій військовослужбовців, про що внесено відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування. Також проводиться досудове розслідування й за фактом нанесення тілесних ушкоджень матері ОСОБА_8 . Зазначені обставини свідчать про те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, наразі перестали існувати, тому є можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якому 24 листопада 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0007977 від 23 листопада 2025 року.

26 листопада 2025 року слідчим суддею Комунарського районного суду м.Запоріжжя застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 21 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 від 19 січня 2026 року продовжено строк досудового розслідування даного кримінального провадження до трьох місяців, тобто до 24 лютого 2026 року.

У зв`язку з тим, що 21 січня 2026 року спливав строк тримання під вартою ОСОБА_8 , а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а також з огляду на існування у даному провадженні передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

Слідчим суддею задоволено клопотання слідчого із посиланням на те, що ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились; застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання встановленим слідчим суддею ризикам. Крім того, у провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в передбаченому цим Кодексом порядку. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На переконання колегії суддів слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання.

Відповідно до вимог ст.178 КПК слідчим суддею врахована вагомість на цій стадії досудового розслідування наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 відомості про його особу в їх сукупності, а також конкретні обставини інкримінованого йому злочину.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави для висновку про обґрунтованість підозри, підтверджуються дослідженими слідчим суддею письмовими доказами, зокрема показами потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , даними протоколу огляду місця події, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.

Сукупність наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Зазначені захисником в апеляційній скарзі обставини щодо відсутності у ОСОБА_8 умислу на настання смерті інших осіб, що свідчить про необхідність зміни правової кваліфікації його дій (перевищення необхідної оборони або вчинення дій у стані афекту), підлягають обов`язковому встановленню як під час досудового розслідування, так і при судовому розгляді кримінального провадження. Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення або перевіряти правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій підозрюваного.

Виходячи із аналізу наданих органом досудового розслідування доказів, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про доведеність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 , а тому доводи апеляційної скарги захисника про необхідність застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу з підстав необґрунтованості підозри, є неспроможними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК ризиків в межах своїх повноважень слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є частково обґрунтованими. Заявлені у клопотанні ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення на даний час не зменшилися та продовжують існувати. При цьому слідчий суддя вважав недоведеним існування передбачених п.п.2, 4 ч.1 ст.177 КПК ризиків.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що продовження існування передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК, у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку з чим підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що вказує на продовження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику.

Стимулюючі фактори, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя шляхом неявок до органу досудового розслідування та суду, відсутні.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

Колегія суддів погоджується, що на теперішній час продовжує існувати й ризик незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час частина свідків ще не допитана, а тому, у випадку застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, останній, будучи обізнаним про їхні анкетні дані, використовуючи свої знання як правоохоронця та певні зв`язки, може чинити тиск на свідків з метою схилити їх до зміни ними своїх показань на його користь або відмови від дачі показів взагалі, що вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК підлягають доказуванню.

При цьому слід відмітити, що зважаючи на положення ч.ч.1, 2 ст.23, ч.4 ст.95 КПК, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин ризик здійснення підозрюваним спроб незаконного впливу на свідків, які наразі безпосередньо судом не допитані, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання перед судом для уникнення ним кримінальної відповідальності, є реальним.

Також на теперішній час не зменшився та продовжує існувати ризик того, що підозрюваний, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність покарання у разі доведеності його вини, звільнення його з органів Національної поліції України, що обумовило залишення підозрюваного без засобів існування, існує ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, у сукупності із обґрунтованістю підозри, свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При прийнятті рішення про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою слідчим суддею також враховано особливості та заплановану тривалість досудового розслідування, необхідність додаткового часу для проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а саме провести судово-медичні експертизи потерпілих та підозрюваного, провести огляд відеозаписів з нагрудних відеокамер поліцейських, які за викликом прибули на місце події, допитати ОСОБА_8 у якості підозрюваного, виконати інші слідчі та процесуальні дії, виконати вимоги ст.290 КПК, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що в свою чергу свідчить про наявність однієї з підстав надання строку для продовження тримання підозрюваного під вартою.

Твердження захисника про те, що заявлені слідчим у клопотанні ризики є необґрунтованими та недоведеними, колегія суддів вважає непереконливими, адже під час вирішення питання про можливість продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

Доводи захисника на наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків та позитивні характеризуючі дані щодо його особи, не спростовує продовження існування встановлених слідчим суддею ризиків, а тому перелічені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути підставою для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, що наразі здійснюється досудове розслідування щодо неправомірних дій військовослужбовців відносно ОСОБА_8 та його матері, внаслідок чого ними були отримані тілесні ушкодження, не свідчить про припинення існування передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, які стали підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказані захисником обставини не є предметом перевірки в рамках даного кримінального провадження, а тому не можуть бути визнані як підстава для застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали захисник в апеляційній скарзі не навів.

При цьому у відповідності до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя обґрунтовано не визначав розмір застави у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника за викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4