Справа № 459/1828/25
Провадження № 1-кп/459/123/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому Львівської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000228 від 25.03.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Соснівки Львівської області, українки, громадянки України, з середньо спеціальною освітою, працюючої прибиральницею у приватному садочку «Домісоль», одруженої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 та ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 1 листопада 2024 року о 12 год. 39 хв., перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , використовуючи добровільно наданий потерпілою ОСОБА_5 її мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A-10», із встановленою сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_1 , який є фінансовим номером, верифікованим АТ КБ «ПриватБанк», для користування послугами вказаного банку потерпілою ОСОБА_5 , надаючи допомогу для встановлення паролю входу у мобільний додаток «Приват24», діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, під час дії воєнного стану по всій території України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, таємно, із банківського рахунку НОМЕР_2 , яким користується потерпіла ОСОБА_5 , викрала, шляхом переведення на свій банківський рахунок АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 , грошові кошти у сумі 69 050 гривень (шістесять дев`ять тисяч п`ятдесять), чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 , 1 листопада 2024 року приблизно о 13 год. 02 хв., перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , використовуючи раніше наданий потерпілою ОСОБА_5 її мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A-10», із встановленою сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_1 , під приводом облаштування паролю входу у мобільний додаток «Приват24», з метою несанкціонованого втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, а саме, мобільного додатку інтернет-банкінгу «ПУМБ Online», уклала кредитний договір №91 на відкриття рахунку у вказаному банку у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн., зібравши та використавши при цьому персональні дані потерпілої ОСОБА_5 і їх підтвердження за допомогою мобільного застосунку «ДІЯ», тим самим несанкціоновано втрутилась в роботу вказаної інформаційної (автоматизованої) системи.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 01 листопада 2024 року о 13 год. 04 хв., перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , використовуючи раніше наданий потерпілою ОСОБА_5 її мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A-10», із встановленою сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_1 , під приводом облаштування паролю входу у мобільний додаток «Приват24», з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, під час дії воєнного стану по всій території України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, використовуючи мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A-10», із встановленою сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_1 , ввійшовши в особистий кабінет мобільного додатку інтернет-банкінгу «ПУМБ Online» від імені ОСОБА_5 , видаючи себе за вказаного клієнта, здійснила зарахування із рахунку НОМЕР_4 кредитних коштів за договором № 91 від 01.11.2024, на банківський рахунок «ПриватБанк» НОМЕР_2 , яким користується потерпіла ОСОБА_5 грошей у розмірі 19 000 грн. В подальшому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, використовуючи той же мобільний телефон, маючи до нього доступ, 01.11.2025, о 13 год. 04 хв. здійснила зарахування із банківського рахунка «ПриватБанк» НОМЕР_2 , яким користується потерпіла ОСОБА_5 на свій банківський рахунок АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 грошових кошти у сумі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене, повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 , 13 листопада 2024 року приблизно о 11 год. 02 хв., перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , використовуючи наданий потерпілою ОСОБА_5 її мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A-10», із встановленою сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_1 , під приводом користування цим мобільним телефоном, з метою несанкціонованого втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, а саме, мобільного додатку інтернет-банкінгу «monobank», уклала кредитний договір №6786 із АТ «Універсал Банк» на відкриття кредитного рахунку у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, зібравши та використавши при цьому персональні дані потерпілої ОСОБА_5 , підтвердивши їх за допомогою мобільного застосунку «ДІЯ», тим самим несанкціоновано втрутилась в роботу вказаної інформаційної (автоматизованої) системи.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем вчиненого повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 15 листопада 2024 року о 10 год. 07 хв., перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , використовуючи наданий на її прохання потерпілою ОСОБА_5 її мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy A-10», із встановленою сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_1 , під приводом використання його для перегляду інформації у соціальних мереж, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, зловживаючи довірою потерпілої, а також шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме, мобільного телефона марки «SAMSUNG Galaxy A-10», із встановленою сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_1 , ввійшовши в особистий кабінет мобільного додатку інтернет-банкінгу «monobang» від імені ОСОБА_5 , видаючи себе за вказаного клієнта банківської установи АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», здійснила зарахування із рахунку НОМЕР_5 кредитних коштів за договором від 13.11.2024 на свій банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 грошових кошти у сумі 4992 гривень, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно та шляхом незаконних операцій з використанням електронно обчислювальної техніки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 після роз`яснення їй суті обвинувачення, свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала повністю та дала наступні пояснення. На початку листопада 2024 року, перебуваючи у скрутному матеріальному становищі та маючи потребу у грошових коштах, вирішила заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 , з якою вона була знайома. З цією метою, перебуваючи у себе вдома по вул. Степана Бандери в м. Шептицькому, вона взяла у потерпілої її мобільний телефон марки «Samsung А10», пояснивши, що їй необхідно щось переглянути. Оскільки саме вона раніше створювала паролі для доступу до банківських застосунків потерпілої, то знала ці дані. Користуючись зазначеним, обвинувачена увійшла до застосунку «Приват24» та здійснила переказ коштів з кредитної картки потерпілої, відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», на свою власну банківську картку. Аналогічним чином вона скористалася мобільними застосунками інших банків АТ «ПУМБ» та АТ «Універсалбанк» («Монобанк»), з рахунків яких також перевела кошти потерпілої на свій рахунок, а у подальшому отримані грошові кошти зняла та витратила на власні потреби. Внаслідок вказаних дій обвинувачена заволоділа грошовими коштами потерпілої на загальну суму близько 90 000 грн. Потерпіла про ці обставини не знала та згоди на переказ коштів не надавала. Згодом потерпілій стало відомо про зникнення коштів, коли на її телефон надійшло повідомлення від банку про наявність заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Після отримання банківської виписки, в якій було зазначено реквізити рахунку отримувача коштів, потерпіла встановила, що перекази здійснювала саме обвинувачена. ОСОБА_4 підтвердила, що усвідомлювала протиправність своїх дій, щиро розкаялася у вчиненому, висловила жаль з приводу скоєного та зазначила, що повністю відшкодувала потерпілій завдані збитки, повернувши усю суму викрадених коштів.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засідання пояснила, що в кінці жовтня 2024 року у неї було викрадено мобільний телефон. Після цього вона придбала новий телефон марки «Samsung А10». При здійсненні розрахунку за покупку вказаного телефону банківською кредитною карткою вона отримала відмову у проведенні платежу у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку, хоча достеменно знала, що кошти на рахунку мали бути. З огляду на це вона звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк», де їй було надано виписку з рахунку. Із даної виписки стало відомо, що грошові кошти з її карткового рахунку були перераховані на картку обвинуваченої. Потерпіла вказала, що обвинувачена є її знайомою, подругою, яка часто приходила до неї в гості та надавала допомогу у користуванні мобільним телефоном. Зокрема, обвинувачена на її телефоні створювала різні застосунки, у тому числі «Дія», інші додатки, а також встановлювала паролі доступу до них. Саме цим вона пояснює те, що обвинувачена мала можливість безперешкодно скористатися її банківськими картками. Зі слів потерпілої, обвинувачена використала як її власні кошти з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», так і кредитні кошти. Так, з кредитної картки ПриватБанку було списано близько 69 000 грн, а з кредитної картки АТ «Універсалбанк» (монобанк) близько 20 000 грн. При цьому картка ПриватБанку містила також і власні кошти потерпілої, які також були списані. Потерпіла зазначила, що телефон, із якого здійснювалися зазначені операції, був марки «Samsung А10». Після виявлення обвинувачена добровільно повернула їй усю суму коштів, знятих як з її особистих рахунків, так і з кредитних карток. Потерпіла наголосила, що на даний час претензій майнового характеру до обвинуваченої вона не має, оскільки всі грошові кошти відшкодовані у повному обсязі, та просила суд суворо не карати обвинувачену.

У зв`язку із вищевикладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченої та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які їй інкриміновані доведена повністю.

Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої є правильною, оскільки остання вчинила кримінальні правопорушення, передбачені за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 та ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Окрім цього, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого повторно та шляхом незаконних операцій з використанням електронно обчислювальної техніки.

Також, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Крім того, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем вчинене повторно.

Призначаючи обвинуваченій покарання суд враховує те, що відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченого.

У відповідності до ст. 12 КК України злочини, скоєні обвинуваченою є відповідно кримінальним проступком, нетяжкими та тяжкими злочинами.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Щодо особи обвинуваченої, то судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима, працює прибиральницею у приватному садочку «Домісоль», за медичною допомогою протягом 5-ти років у центр психічного здоров`я КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» не зверталась; за медичною допомогою протягом 5-ти років у психоневрологічне відділення КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» не зверталась та на обліку не перебуває, скарг від сусідів на неї не надходило, вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому.

З врахуванням наведеного, особи обвинуваченої, обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статей особливої частини Кримінального кодексу України , а саме: за ч. 1, 2 ст. 361 КК України у виді обмеження волі, за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України у виді - позбавлення волі.

Враховуючи щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, а також позицію прокурора, який просив звільнити від покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття покарання, а тому її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Витрати, пов`язані із залученням експертів чи на проведення експертизи відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 та ч. 1, ч. 2 ст. 361 КК України та призначити покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

-за ч. 4 ст. 190 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

-за ч. 1 ст. 361 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі,

-за ч. 2 ст. 361 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо вона протягом іспитового строку 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк рахувати з дня проголошення вироку 25.09.2025.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Шептицький міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1