Справа №591/1952/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/781/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2026 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

УСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор ОСОБА_12 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 01 лютого 2026 року, мотивуючи його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останніх.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2026 року, продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 20 березня 2026 року включно.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що судом не надано оцінку доводам сторони захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 у державній зраді, що полягала в переході на бік ворога та наданні іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Так, долучені до матеріалів кримінального провадження фотозображення не містять місць розташування підрозділів ЗС України та інших військових формувань, їх переміщення, озброєння на території Сумської області, в тому числі в м. Суми.

Також, апелянт зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_7 постійно проживає в АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Має сім`ю, дружину ОСОБА_13 та є особою з інвалідністю 03 групи, у зв`язку з чим постійно проходить стаціонарне і амбулаторне лікування для підтримки здоров`я. На даний час обвинувачений потребує належного лікування, що не можливо забезпечити в умовах СІЗО.

Вище вказане свідчить про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного місце проживання.

Окрім цього, спілкування ОСОБА_7 із ОСОБА_14 не обґрунтовує існування заявленого стороною обвинувачення ризику переховування обвинуваченого від суду. Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого останній обвинувачується, не може бути безумовною підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Після затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , у його квартирі був проведений обшук, вилучено всі речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, а тому ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів є недоведеним.

На заявленого стороною обвинувачення свідка, обвинувачений не може здійснювати будь-якого впливу, так як останній займає посаду заступника начальника відділу розвідки УСБУ в Сумській області.

Таким чином, вважала, що з урахуванням вказаних обставин, віку обвинуваченого, стану здоров`я, наявності у нього міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, відносно ОСОБА_7 можливо обрати більш м`який запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обвинуваченому ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Так, заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не підтверджені жодним доказом.

Відповідно до поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, застосувавши відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги, захисник ОСОБА_11 зазначає про те, що заявлений стороною обвинувачення ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду є необґрунтованим та не підтвердженим жодним доказом.

Окрім цього, жодного незаконного впливу на свідків, обвинувачений ОСОБА_8 не здійснює та не збирається здійснювати, що спростовує існування вказаного ризику. Також, із моменту затримання обвинуваченого в порядку ст. 208 КПК України, останній не займався жодною протиправною діяльністю, є пенсіонером, вів спокійний спосіб життя.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом не було враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, є особою з інвалідністю 02 групи, має поганий стан здоров`я.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, що підтверджується долученими розписками.

До початку судового засідання, від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду у його відсутність. Вимоги поданої апеляційної скарги, підтримує в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі до суду не подав.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримали вимоги поданих апеляційних скарг та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задовлення апеляційних скарг захисників обвинувачених, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23.01.2026, без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача щодо змісту оскаржуваного рішення та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , позицію прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вищезазначених вимог Закону дотримався у повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки в період воєнного стану, обізнані про місце проживання свідків у кримінальному провадженні, не мають міцних соціальних зв`язків, наявні зв`язки з представниками спецслужб РФ.

Тому, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які існували на час обрання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність, шляхом застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з урахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкція за вчинення якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, тобто останні становлять небезпеку для суспільства та в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є виправданим.

Вище вказане, також підтверджує існування ризику переховування обвинувачених від суду, у разі звільнення їх з-під варти. Окрім цього, необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків, та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційних скарг про недоведеність органом досудового розслідування вищевказаного ризику та вважає їх такими, що спростовуються наданими апеляційному суду матеріалами провадження.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу обвинувачених на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду, усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи апелянтів в цій частині також є необґрунтованими.

Наявність ризику вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення чи продовження злочину, в якому останні обвинувачуються, обумовлюється тим, що вчинено особливо тяжке кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, повномасштабне вторгнення РФ в Україну продовжується, а тому обвинувачені можуть безпосередньо чи із залученням інших осіб за допомогою мобільних додатків чи іншим способом, вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому.

Таким чином, доводи апелянтів про відсутність підтвердження існування ризиків заявлених прокурором, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Колегія суддів звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченими кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинувачених та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, у даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася у минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, само по собі не спростовує висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованих обвинуваченим злочину, і не стали стримуючим фактором для них від вчинення злочинних дій спрямованих на заподіяння шкоди суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Тому, обставини здійснення особою конкретних дій, доведеність його винуватості, правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду і не вирішуються на стадії розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім цього, колегія суддів зауважує про те, що на даний час продовжується воєнна агресія з боку РФ, відсутній контроль за частиною державного кордону та враховуючи те, що згідно з обставинами викладеного обвинувачення, ОСОБА_7 має зв`язки з представниками спеціальних служб РФ, які беруть участь у збройному конфлікті та з огляду на особистість обвинуваченого, зв`язки з державою, у якій він зазнає судового переслідування, колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину як на території РФ, так і на тимчасово окупованих територіях України.

Посилання захисника ОСОБА_10 на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 захворювань, які потребують лікування, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано даних на підтвердження неможливості останнього у зв`язку із захворюваннями знаходитися під вартою.

Щодо доводів захисника ОСОБА_10 про не доведення стороною обвинувачення існування ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказаний ризик не був заявлений прокурором у поданому клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2026 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4