Справа № 466/8817/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/986/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 , 23.06.2025, приблизно о 21:30 год, прямуючи територією Брюховицького лісу, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, у прикопаній землі під листям придбав (знайшов) полімерний пакет із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору («закладку»).

Усвідомлюючи по зовнішньому вигляді, що кристалоподібна речовина білого кольору це психотропна речовина PVP, ОСОБА_7 залишив її при собі з метою власного вживання, без мети збуту, таким чином незаконно придбав (знайшов) та зберігав психотропну речовину без мети збуту, в якій, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів виявлено PVP, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою PVP 0,2944 грам.

В подальшому, у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, 23.06.2025, приблизно о 21:46 год, ОСОБА_7 , перебуваючи у Брюховицькому лісі за координатами 49.88382, 23.99432, був зупинений працівниками СКП ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, які здійснювали відпрацювання Шевченківського району м. Львова, та, в ході встановлення анкетних даних та проведенні поверхневої перевірки, повідомив про те, що зберігає при собі полімерний пакет із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, який він у період 23:55 год 23.06.2025 - 00:02 год 24.06.2025, добровільно видав працівникам поліції та повідомив, що придбав (знайшов) та зберігав такий при собі для власного споживання без мети збуту.

Відповідно до таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу» затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» маса психотропної речовини PVP, з якої наступає кримінальна відповідальність, становить від 0,15 грам.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що оскаржений вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання. Вказує, що згідно зі ст. 59-1 КК України, призначаючи особі покарання у виді пробаційного нагляду, суд зобов`язаний покласти на засуджену особу обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України. Крім цього, суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду й інші обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Оскарженим вироком суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначив покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, проте всупереч ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59-1 КК України не поклав на засудженого жодних обов`язків з метою застосування наглядових та соціально-виховних заходів.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні 24 вересня 2025 року вироку щодо ОСОБА_7 , при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду всупереч вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59-1 КК України, які носять імперативний характер, не визначив жодних обов`язків, які підлягають виконанню засудженим, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 не заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції у спрощеному провадженні в порядку ст. 382 КПК України. Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ніким із учасників провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Як вбачається з оскарженого вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені статтями 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до кримінальних проступків; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання та правильно визначив ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду.

Проте доводи прокурора про неправильне застосування місцевим судом кримінального закону, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, при призначенні обвинуваченому покарання, є слушними.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Частиною 2 указаної статті визначено, що суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З наведеного слідує, що призначаючи особі покарання у виді пробаційного нагляду суд зобов`язаний покласти на засуджену особу обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Крім цього, суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду й інші обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 59-1 КК України, зокрема: використовувати електронний засіб контролю і нагляду та проживати за вказаною у рішенні суду адресою; дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Оскарженим вироком суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначив покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, проте, всупереч вимогам ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59-1 КК України, не поклав на нього жодних обов`язків з метою застосування наглядових та соціально-виховних заходів.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 04 квітня 2011 року у справі №5-1кс11, норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання. Згідно з частиною 1 цієї статті, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Ураховуючи ці положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом його виду й міри.

За наведеного, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, всупереч вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59-1 КК України, які носять імперативний характер, не визначив жодних обов`язків, які підлягають виконанню засудженим.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити, вважавши його засудженим ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4