КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2633/2026 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000128за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська, Дніпропетровської області, з вищою освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2025 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволений частково: з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 стягнуто у відшкодування моральної шкоди 60000 гривень.

Цим же вироком вирішена доля речових доказів.

Вироком суду встановлено, що водій автомобільного відділення підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення, ВОС 790037А, окремої президентської бригади, ВЧ НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порушення вимог ст. ст. 41, 68, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 5 січня 2025 року, о 22.05 год. знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 1, вступив у словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_7 , в процесі якого на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, маючи умисел на спричинення умисних тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком лівої руки по обличчю, заподіявши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді травми обличчя, а саме: синець на повіках правого ока з розповсюдженням на праву скроневу ділянку, забійні рани (2) у зовнішнього кінця правої надбрівної дуги. Кожне з вищевказаних тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, зменшивши відшкодування моральної шкоди з 60000 грн. до 10000 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не вказано, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші в частині вирішення цивільного позову.

Зокрема, як вважає апелянт, суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню з нього на користь потерпілого ОСОБА_7 , не врахував, як того вимагає закон, вимоги розумності, виваженості та справедливості, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення в частині вирішення цивільного позову. Так, як зазначає обвинувачений, у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого обмежився лише загальним формулюванням обґрунтування такої шкоди, послався на характер і обсяг фізичних, душевних та моральних страждань потерпілого, психоемоційне переживання, понесені ним внаслідок отримання легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, службовій діяльності, та визначив розмір у сумі 60000 грн.

Проте, з таким висновками суду апелянт категорично не погоджується, оскільки вважає, що потерпілим не було надано суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи визнання вини обвинуваченим та його щире каяття, апелянт вважає, що відшкодувати спричинену шкоду у сумі 10000 грн. буде достатнім та відповідатиме його сумлінному та відповідальному ставленню до вчиненого.

Більш того, апелянт звертає увагу на те, що судом не було враховано обставини, за яких ОСОБА_9 були нанесені тілесні ушкодження, а саме вчинення ДТП потерпілим ОСОБА_7 , що підтверджуються постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року, та згідно з якою ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, на переконання апелянта, рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди є несправедливим, невмотивованим та необґрунтованим, а тому вважає вирок суду підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог потерпілого в бік зменшення суми відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілому.

Обвинувачений, повідомлений про день, час та місце у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказав, що не бажає брати участь при розгляді скарги.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК Українине досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за встановлених судом обставин правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст..ст. 50, 65 КК України, і також жодним з учасників кримінального провадження не оспорюється.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову, то колегія суддів враховує, що відповідно до положень ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 16 ЦК України закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, судам слід звернути увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» (п. 53), від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України» (п. 79), які є остаточними, в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, на думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій обвинуваченого, у розмірі 83000 грн., оскільки після події кримінального правопорушення він певний період життя намагався поновити свої порушені права, життя було перенасичено негативними емоціями та психічними переживаннями. Моральні втрати потерпілого призвели до помітної негативної зміни, в тому числі потягли за собою репутаційні втрати, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень знизилась якість його життя.

Місцевий суд дійшов беззаперечного висновку, що потерпілому діями обвинуваченого заподіяна моральна шкода. Суд першої інстанції, задовольняючи частково заявлений потерпілим позов, врахував характер й обсяг фізичних, душевних та моральних страждань потерпілого, психоемоційні переживання, понесені ним внаслідок отримання легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, службовій діяльності, час та зусилля, направлені для їх відновлення, причинний зв`язок між винними діями обвинуваченого та моральною шкодою, завданою потерпілому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та дійшов висновку про те, що компенсація моральної шкоди повинна бути визначена в грошовій сумі у розмірі 60000 гривень, яку слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність факту заподіяння потерпілому моральної шкоди, і ця обставина учасниками судового провадження не оспорюється. Проте, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 60000 грн., на думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином своє рішення не мотивував.

При цьому колегія суддів враховує характер правопорушення (насильницькі дії), наслідки такого правопорушення (легкі тілесні ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я потерпілого; наявність тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого), тривалість і глибину душевних страждань потерпілого, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його матеріальне і сімейне становище, виходячи з вимог розумності, справедливості та вищеописаних обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що враховані судом першої інстанції тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, службовій діяльності потерпілого, час та зусилля, направлені для їх відновлення, не підтверджені жодними доказами, як і не зазначено місцевим судом, в чому полягають такі обставини.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що розмір відшкодування у 60000 грн. не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого, а компенсацією моральної шкоди, яка б відповідала ступеню моральних страждань потерпілого, на думку колегії суддів, буде грошова сума у розмірі 40000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, і такий розмір не буде надмірним для обвинуваченого.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення частково, а вирок суду, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, - зміні в частині вирішення цивільного позову, які не впливають на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суд м. Києва від 22 серпня 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову: зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 до 40 тис. грн..

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4