КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №522/1541/24 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5443/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, який постановлено рахувати з 02 вересня 2025 року до 31 жовтня 2025 року включно, і утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 130 (ста тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 393 640 (триста дев`яносто три тисячі шістсот сорок) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Святошинського районного суду м. Києва; не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи. Строк дії обов`язків визначено два місяці з дня внесення застави.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року скасувати, як незаконну. Постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, захисник зазначає про те, що на теперішній час ризики, передбачені статтею 177 КПК України відсутні, з наступних підстав: обвинувачений жодних заходів, скерованих на спотворення обставин події не вчиняв; з моменту внесення відомостей до ЄРДР по вказаному кримінальному провадженню обвинуваченим не вчинялись будь-які дії, спрямовані на тиск щодо свідків та потерпілих; обвинувачений жодних дій, спрямованих на ухилення від органів досудового розслідування та суду не вчиняв.

Захисник звертає увагу на те, що обвинуваченому станом на теперішній час 60 років, це вже поважний вік, у якому стан здоров`я вже набагато гірший, ніж у молодої людини. Зауважує, про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, має двох дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Також, факт проживання обвинуваченого разом із сім`єю підтверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Дружина обвинуваченого на теперішній час перебуває у декретній відпустці, у зв`язку із народженням молодшої дитини у родині. Таким чином, обвинувачений є єдиним членом родини, який утримує сім`ю, та є її годувальником.

Захисник зазначає про те, що обвинувачений офіційно працевлаштований на посаді директора ТОВ «Бюро фінансових розслідувань».

Звертає увагу, що обвинувачений добровільно, без будь-якого примусу приїхав з Київської області до міста Одеси до слідчого, що безумовно підтверджує той факт, що ОСОБА_7 не збирався і не збирається переховуватися від правоохоронних органів, отже, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України відсутній.

Крім того, обвинувачений добровільно поїхав до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси для розгляду клопотання сторони обвинувачення щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по вказаному кримінальному провадженню.

Разом з тим, відносно ОСОБА_12 жодного разу не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по іншим кримінальним провадженням та жодного разу, після скерування обвинувальних актів до суду, іншими судами він не оголошувався в розшук, у зв`язку з тим, що завжди з`являвся в судові засідання.

Обвинувачений ОСОБА_12 в доповнення до апеляційній скарзі захисника зазначає про те, що клопотання прокурора подано особою, яка не має процесуальних повноважень у цьому кримінальному провадженні. Так, прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва включений до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні на підставі постанови заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 від 11.02.2025 року. Однак, за твердженням обвинуваченого, у відкритих джерелах, а також серед документів, долучених до матеріалів судового провадження, відсутні відомості, які б підтверджували виконання обов`язків Генерального прокурора України чи заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 у період з 13.03.2024 по 11.02.2025 року.

На переконання обвинуваченого, постанова Заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 від 11.02.2025 року про визначення групи прокурорів Святошинської окружної прокуратури м. Києва, одним з яких є прокурор ОСОБА_14 , була ухвалена особою, яка не мала відповідних процесуальних повноважень.

Крім того, звертає увагу на те, що у своєму клопотанні прокурор посилається на наявність майнової шкоди щодо іноземної компанії - нерезидента «IZANAGI LTD». Однак, відповідно до ч.3 ст.95 ЦК України, представництво не є юридичною особою, діє від імені іноземної компанії та не має права здійснювати господарську діяльність самостійно від свого імені. У своїй діяльності вони керуються Положенням про представництво, в якому визначено обсяг повноважень, а керівник представництва уповноважений здійснювати свої функції на підставі довіреності. Відсутність статусу юридичної особи в Україні у іноземної компанії-нерезидента означає, що вона не має права самостійно здійснювати господарську діяльність на території України, а отже - не може зазнавати майнової шкоди та не може мати статусу потерпілого, що робить усі обвинувачення - нікчемними.

Потерпілому в даному кримінальному провадженні безпідставно надано такий статус з процесуальними правами та обов`язками, реалізація яких здійснюється безпосередньо «потерпілим» і не може бути доручена представнику без витребування у «потерпілого» - нерезидента - документів, що підтверджують правовий статус юридичної особи.

Зазначає про те, що постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування №100827, №0000836 і №0000891 у кримінальне провадження за №0000891, винесена 14.06.2023 р. прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_15 .

Відповідно до Наказу Генерального прокурора України від 30.09.2021 р. №308 «Про організацію діяльності прокурорів в кримінальному праві», п.6 в кримінальних правопорушеннях, скоєних організованою групою, повноваження прокурорів включають прокурорів обласних прокуратур або прокурорів структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора. Отже, на переконання ОСОБА_7 , участь у даному кримінальному провадженні прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_16 є неправомірною, оскільки останній не має належної процесуальної дієздатності через відсутність повноважень здійснювати нагляд за додержанням законів органами, що ведуть боротьбу з організованою злочинністю.

Зазначає, що посилання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_17 на наявність висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні щодо іноземної компанії-нерезидента «Рімбекер ЛТД», нібито вчиненого у складі організованої групи, є безпідставним, оскільки матеріали досудового розслідування були зібрані слідчими та прокурорами, які не мали належних повноважень, а отже, не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки здобуті незаконним шляхом.

Звертає увагу на те, що у прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_18 відсутні повноваження для проведення контролю за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, а також підтримувати публічне обвинувачення проти організованої групи. Таким, чином, на переконання ОСОБА_7 , клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою щодо ОСОБА_19 задоволенню не підлягає

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205-1, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 206-2, ч.3 ст.27, ч.3 ст.209, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, одне з яких, згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого. Так, враховуючи виняткову складність самого кримінального провадження, обумовлену кількістю обвинувачених, потерпілих, інших його учасників, їх поведінкою, та наявним обсягом доказів, які підлягають дослідженню в ході подальшого судового розгляду, усвідомлюючи міру покарання за кримінальні правопорушення, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду з метою уникнення покарання у разі визнання судом його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Більше того, в контексті наявності ризику переховування, суд взяв до уваги, що у провадженні судів м. Києва та Київської області перебуває низка обвинувальних актів стосовно ОСОБА_7 у вчиненні інших корисливих злочинів проти власності та у сфері господарської діяльності, у тому числі аналогічних.

Крім того, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків з метою зміни ними показань у ході судового розгляду кримінального провадження на свою користь. Вказаний ризик підтверджується тим, що вказане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду - дослідження письмових доказів, однак представників потерпілих, свідків, інших обвинувачених ще не допитано у судовому засіданні. Більш того, обвинувачений ОСОБА_7 в порядку ст. 290 КПК України ознайомлений з матеріалами даного кримінального провадження, йому відомі анкетні дані інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків, місце їх проживання, тому перебуваючи на волі, обвинувачений матиме можливість здійснювати вплив на цих осіб з метою зміни ними показань, що перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, наявний реальний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений, який є організатором злочинної групи та низки інших злочинів, які за версією обвинувачення вчинено за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, може перешкоджати цьому кримінальному провадженню та виділеним кримінальним провадженням будь-яким іншим чином, зокрема, надавати інформацію про здобуті та досліджувані в суді докази іншим особам, яким про підозру ще не повідомлялося, а також чинити перепони у проведенні судового розгляду у розумні строки задля його затягування.

Зважаючи на встановлені судом першої інстанції конкретні обставини даного кримінального провадження, а також з урахуванням сукупності даних про особу ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків з метою зміни ними показань, перешкоджати цьому кримінальному провадженню та виділеним кримінальним провадженням будь-яким іншим чином, і такі ризики за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилися.

Посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема його похилий вік, те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, утримує сім`ю та офіційно працевлаштований, то на думку апеляційного суду, вказані обставини не зменшують встановлені ризики, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому, з урахуванням наведеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як про це просить захисник, не вбачається. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та згідно ухвали місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, дані про особу обвинуваченого, а й існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо фактичних обставин кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінальних правопорушень, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів, є передчасними, та переглядаються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4