1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7468/25 1-кс/335/3463/2025
15 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Клопотання обґрунтоване посиланням на таке.
Досудовим розслідуванням установлено, що на території міста Запоріжжя група осіб, достовірно знаючи про встановлені на період воєнного стану обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статті за кордон, а також про значний попит серед даної категорії осіб чоловічої статті, які з метою ухилення від призову за мобілізацією, мають намір виїхати за кордон, переслідуючи умисний корисливий мотив, займаються злочинною діяльністю, спрямованою на організацію незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб чоловічої статі у віці від 18 до 60 років через державний кордон України, шляхом виготовлення офіційних документів, які містять завідомо неправдиві відомості та надають право громадянам України безперешкодно перетинати державний кордон України.
Вилучені під час обшуку медичні справи та рішення військово-лікарської комісії є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки саме на їх підставі особі встановлено інвалідність, яка за наявною інформацією могла бути отримана незаконним шляхом, у тому числі через підробку медичної документації чи зловживання службовим становищем членів ВЛК; арешт цих документів є необхідним для запобігання їх можливому знищенню, зміні чи фальсифікації, забезпечення проведення почеркознавчих, медичних та інших експертиз, збереження їх автентичності та належного використання як доказів, що відповідає вимогам ст. 98, 170 КПК України та є пропорційним втручанням у права власника з огляду на завдання кримінального провадження
Отже, за ствердженням слідчого, вилучені предмети є речовими доказами і підлягають арешту.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у ньому підстав. Пояснив, що вилучені під час обшуку документи стосуються військовозобов`язаних осіб, які визнані непридатними до військової служби або придатними для тилових частин. Орган досудового розслідування виходить з того, що принаймні певна частина з вказаних у переліку осіб могли бути визнані непридатними до військової служби без законних для цього підстав, а тому всі вилучені документи підлягають перевірці на предмет законності і обґрунтованості рішень, ухвалених ВЛК. Також слідчий наполягав на тому, що ці документи можуть мати доказове значення для даного кримінального провадження, оскільки можуть бути встановлені обставини, пов`язані з усуненням перешкод для незаконного виїзду таких осіб за межі України.
Окремо слідчий звернув увагу, що клопотання було подано ним для відправки до відділення ТОВ «Нова пошта» 22.08.2025, тобто в межах встановленого законом 48-годинного строку. 25.08.2025 він, як відправник, отримав смс-повідомлення про доставлення відповідного поштового відправлення, і тому вважав, що воно перебуває у провадженні слідчого судді. При цьому 07.10.2025 він ніяких дій щодо відправлення цього клопотання не робив. За поясненнями, отриманими від працівника ТОВ «Нова пошта», останній після неодноразових невдалих спроб вручити конверт з клопотанням відповідальному працівнику Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя, 07.10.2025 з власної ініціативи створив нову експрес-накладну, за якою і доставив його до суду. Відтак, слідчий наполягав на тому, що клопотання було подане своєчасно.
Представник КНП «Міська лікарня № 4» ЗМР в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду клопотання по суті.
Розглянувши матеріали клопотання та його доводи, слідчий суддя вважає, що воно не може бути задоволене, з огляду на таке.
20.08.2025 слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_456 постановила ухвалу про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_3 про надання дозволу на проведення обшуку у приміщенні КНП «Міська лікарня № 4» ЗМР.
Згідно вказаної ухвали, слідчий суддя надав дозвіл на проведення обшуку з метою вилучення справ та висновків ВЛК щодо військовозобов`язаних осіб, визнаних комісією придатними до проходження служби у ТЦК, ВВНЗ та НЦ, та іншої документації, комп`ютерної, друкарської та розмножувальної техніки, електронних носіїв інформації, засобів стільникового зв`язку, бланків, печаток, чорнових записів.
21.08.2025 слідчий СУ ГУНП у Запорізькій області провів обшук у приміщенні КНП «Міська лікарня № 4» ЗМР, в ході якого були вилучені документи за переліком, наведеним у клопотанні.
Щодо обставин, пов`язаних з поданням клопотання.
У вказаному конверті знаходились три клопотання слідчого ОСОБА_3 про арешт майна з додатками, в тому числі клопотання, щодо якого постановлена ця ухвала. На клопотанні міститься дата його складання 22.08.2025.
Слідчий суддя керується положеннями абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, за якими, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
При цьому тягар доведення належного виконання цього обов`язку покладений саме на слідчого або прокурора.
У зв`язку з цим слідчий суддя зауважує, що:
Однак в кожній з них зазначено, що вони оплачені окремо і на різні суми, а саме 22.08.2025 100,00 грн., а 07.10.2025 95,00 грн., при чому в останньому випадку була внесена готівка.
-у вказаній накладній одержувачем не був зазначений Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя чи його відповідальний працівник, через що це відправлення і не могло бути належним чином доставлено до суду;
-слідчий в період часу з 25.08.2025 по 07.10.2025 не вживав заходів щодо отримання інформації щодо надходження до суду і розгляду нібито поданого ним клопотання без зайвих зволікань;
-фактично належним чином клопотання було подане лише 07.10.2025, тобто з порушенням встановленого законом строку, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання.
В сукупності наведені вище обставини призвели до того, що низка тимчасово вилучених під час обшуку документів, що містять персональні дані і лікарську таємницю багатьох фізичних осіб, перебуває у володінні органу досудового розслідування без вирішення їх подальшої долі слідчим суддею.
Щодо відсутності підстав для накладення арешту.
Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Таким чином, вилучені в ході обшуку предмети, є тимчасово вилученим майном, мають доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
При цьому КПК України розмежує речові докази і документи як джерела доказування.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч. 1 ст. 99 КПК України).
Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій ст. 98 КПК України (ч. 2 ст. 98 КПК України).
У клопотанні про накладення арешту не зазначено, за яким саме критерієм вилучені під час обшуку документи слід вважати речовими доказами в межах даного кримінального провадження, а не документами в розумінні ч. 1 ст. 99 КПК України.
Також до клопотання не до додано постанови слідчого про визнання цих документів речовими доказами.
В будь-якому випадку при вирішенні питання про доказове значення того чи іншого предмету матеріального світу слід виходити перш за все з того, для доказування якого саме діяння вони можуть мати значення.
Частиною третьою статті 332 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів.
«група осіб, діючи за попередньою змовою між собою, організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України (ЄО № 222)» - від 28.04.2025;
«до СУ ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що на території м. Запоріжжя встановлено групу осіб, якій займають незаконним перетином державного кордону (ЄО № 155 від 30.07.2025)».
На переконання слідчого судді, такий виклад обставин, який міститься у витягу з ЄРДР, має занадто абстрактний характер, не містить конкретних обставин, які би характеризували об`єктивну сторону кримінального правопорушення, в чому воно полягало, де та за яких обставин відбулось, які особи, причетні до його скоєння, внаслідок чого неможливо сформулювати обґрунтований висновок щодо того, чи дійсно зазначені у клопотанні слідчого документи мають значення речових доказів для даного кримінального провадження.
Також у вказаному витягу наявні відомості про осіб, яким повідомлено про підозру в межах цього кримінального провадження, але зміст фактичних обставин, покладених в основу цієї підозри, також не викладений, через що також неможливо пересвідчитись, що вилучені документи взагалі мають відношення до цього кримінального провадження.
Внесення до ЄРДР занадто абстрактних і неконкретних відомостей про фактичні обставини кримінального правопорушення робить неможливим визначення предмету доказування у цьому кримінальному провадженні і визнання необхідним накладення арешту на зазначені у клопотанні документи.
Крім того, документи про стан здоров`я належать відповідній фізичній особі і становлять частину лікарської таємниці, через що втручання у неї має бути виправдано вагомими причинами і легальною метою.
Клопотання слідчого та додані до нього матеріали не містять жодних відомостей про те, чи перетнув або чи намагався перетнути незаконно хтось із військовозобов`язаних осіб державний кордон України з використанням вилучених під час обшуку документів.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Відтак, оскільки ані першого, ані другого слідчий не довів, у задоволенні клопотання слід відмовити.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
Ухвала набирає після закінчення строку апеляційного оскарження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений о 09 год. 05 хв. 17.10.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1