КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/7511/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon», апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року, -

за участю:

представникавласника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.08.2025 року задоволено клопотанняпрокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 01.07.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 365-2; ч. 1 ст. 111; ч. 1 ст. 111-2; ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 212; ч. 3 ст. 212 КК України та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час обшуку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за місцем проживання ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Redmi» синього кольору в прозорому чохлі IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.08.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, прийнятою із істотним порушенням КПК України, а висновки суду, викладені у ній, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що твердження сторони обвинувачення щодо пов`язаності ОСОБА_6 з обставинами кримінального провадження є нічим іншим, як безпідставними припущеннями.

Зауважує представник, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі взагалі необґрунтовано існування будь-якого ризику, передбаченого ст. 170 КПК України.

Звертає увагу суду, що мобільний телефон, на який накладено арешт, не був отриманий внаслідок будь-якої протиправної діяльності, не є засобом чи знаряддям злочинів, що є предметом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Крім того, оскаржувана ухвала не містить взагалі жодних згадок про ініціювання будь-якої експертизи.

В судове засідання прокурор, не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від прокурора надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі в режимі відеоконференційного зв`язку, однак на відеоконференційний зв`язок з Київським апеляційним судом останній не вийшов.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги своєї колеги адвоката ОСОБА_7 , та просив задовольнити її за викладених в ній обставин, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що 2 відділом 4 управління досудового розслідування ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000183 від 01.07.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК України..

Органом досудового розслідування зазначено, що 12.05.2023 року рішенням Ради національної безпеки і оборони України введеного в дію Указом президента України № 279/2023 від 12.05.2023 року до ОСОБА_10 застосовано обмежувальні заходи (санкції) терміном на 10 років.

29.10.2024 року Вищий антикорупційний суд (далі - ВАКС) прийняв рішення про часткове задоволення позовної заяви Міністерства юстиції України до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , АО «Группа ГМС», за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

29.10.2024 року рішенням ВАКС задоволено позовну заяву Міністерства юстиції України до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , АО «Группа ГМС», про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

Зокрема, рішенням ВАКС стягнуто у дохід держави корпоративні права українських підприємств, які опосередковано належать ОСОБА_14 , серед яких 83,9112 % акцій АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (, далі - АТ «СМНВО»), 78,32% акцій ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (, далі - ТОВ «СМНВО») та 100 % акцій АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (, далі - АТ «СМНВО-Інжиніринг»).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.07.2025 (справа №761/28887/25) надано дозвіл на проведення обшуку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який використовується ОСОБА_6 та на праві власності належить ОСОБА_15 з метою відшукання речей та документів, які містять відомості щодо обставин вчинення вказаного злочину.

29.07.2025 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступне: мобільний телефон марки «Redmi» синього кольору в прозорому чохлі IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 .

В ході обшуку на вказаному мобільному телефоні виявлена переписка із ОСОБА_16 у месенджері «Telegram».

Крім того вказаний мобільний телефон може містити інформацію, яка може бути видалена, у зв`язку з чим він був вилучений для проведення експертизи/дослідження.

Постановою старшого слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_17 від 29.07.2025 року вилучене майно визнано речовим доказом.

01.08.2025 року (клопотання датоване 30.07.2025 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000183 від 01.07.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 365-2; ч. 1 ст. 111; ч. 1 ст. 111-2; ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 212; ч. 3 ст. 212 КК України, на майно, виявлене та вилучене під час обшуку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за місцем проживання ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Redmi» синього кольору в прозорому чохлі IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.08.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси юридичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що мобільний телефон, на який прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено їх відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000183 від 01.07.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 365-2; ч. 1 ст. 111; ч. 1 ст. 111-2; ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 212; ч. 3 ст. 212 КК України та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час обшуку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за місцем проживання ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Redmi» синього кольору в прозорому чохлі IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4