КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3735/2025 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше судимий, ухвалою Київського апеляційного суду від 04.12.2024 змінено вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2023, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_8 та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 Кримінального Кодексу України, та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Даний вирок та вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2023, яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309

КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян постановлено виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 11.09.2024.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановленому слідством місці та у невстановлений слідством час, однак не пізніше 11.09.2024, виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений - PVP, з метою збуту.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений - PVP, в особливо великих розмірах, ОСОБА_8 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений - PVP, в особливо великих розмірах, яку залишив зберігати, з метою подальшого збуту третім особам до 11.09.2024, за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

11.09.2024 у період часу з 23:01 год. по 00:07 год. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено 6 прозорих поліетиленових крафт-пакетів з кристалоподібною речовиною світлого кольору, які останній зберігав з метою подальшого збуту. Вказана виявлена та вилучена 11.09.2024 за місцем проживання ОСОБА_8 кристалоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений - PVP, масою 2,926 г.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у невстановлений слідством час, але не пізніше 11.09.2024, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, помістив частину придбаної у невстановленої слідством особи особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений - PVP, в сумку, та направився за адресою: м. Київ, вул. Синьоозерна, буд. 14, зберігаючи при цьому вищевказану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений - PVP, в особливо великих розмірах, з метою подальшого збуту.

Так, 11.09.2024, о 18 годині 35 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Синьоозерна, 14, працівниками поліції зупинено ОСОБА_8 та, під час проведення особистого обшуку, виявлено та вилучено 12 прозорих поліетиленових крафт-пакетів з кристалоподібною речовиною світлого кольору, яку останній зберігав з метою подальшого збуту. Виявлена та вилучена 11.09.2024 вказана кристалоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений - PVP, масою 52,926 г.

PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06 травня 2000 року № 770, «Списку № 2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено», в Таблиці І, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якого заборонено.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 №188 (зі змінами) до 0,15 г PVP є невеликим розміром, від 1,5 до 15,0 г є великим розміром, 15,0 г і більше є особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту, особою яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, в якій просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2025 року скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.3 ст.307 КК України призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання покарань, призначених вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2023 та даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який виконувати самостійно. Виключити з мотивувальної частини вироку Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2025 стосовно ОСОБА_8 визнання «щирого каяття» та «активного сприяння розкриттю злочину» як обставин, що пом`якшують покарання.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, прокурор зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст.66 КК України.

Прокурор зауважує, що зазначені судом у вироку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутні, оскільки злочин було виявлено правоохоронними органами, а обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду своєї вини не визнавав. Матеріали справи не містять відомостей щодо викриття ним джерел придбання психотропних речовина або припинення такої діяльності. Навпаки, із його пояснень, наданих в судовому засіданні, вбачається, що він усвідомлював наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а його дії мали системний, послідовний та тривалий характер.

Крім того, в п.1 ч.1 ст.67 КК України обставиною, що пом`якшує покарання зазначено - «активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення», а суд у вироку помилково зазначив - «активне сприяння розкриттю злочину»

Також, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не застосував вимоги ст.71 КК України. Так, встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2023 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 04.12.2024 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вищезазначений штраф ОСОБА_8 не сплатив. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.307 КК України ОСОБА_8 вчинив 11.09.2024, тобто після ухвалення вироку Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2023. Отже, суд першої інстанції повинен був призначити остаточне покарання за правилами ст.71 КК України.

Захисник обвинуваченого - ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Подільського районного суду міста Києва у справі №758/13679/24, провадження №1-кп/758/2/25, за обвинуваченням ОСОБА_8 , пом`якшивши міру покарання.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржуваний вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

На переконання захисника, кваліфікація вчиненого протиправного діяння є невірною. Так, ОСОБА_8 притягнено до відповідальності за ч.3 ст.307 КК України, в той час як його дії підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ст.309 КК України. Сторона обвинувачення не надала достатніх доказів щодо збуту наркотичних засобів або наміру на збут, а матеріали справи свідчать про те, що вилучені речовини були призначені для особистого використання.

Захисник зазначає про те, що суд першої інстанції не встановив жодних обтяжуючих обставин, які б обґрунтовували призначення суворішого покарання. Водночас, наявні пом`якшуючі обставини, зокрема щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, які не були належним чином враховані судом першої інстанції.

За час проведення досудового слідства та судового розгляду, ОСОБА_8 вже неодноразово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей.

Суд першої інстанції призначив надмірно суворе покарання, яке не відповідає ступеню суспільної небезпеки вчиненого діяння. Враховуючи характер та обставини справи, суд повинен був застосовувати більш м`яке покарання.

На думку захисника, з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання з врахуванням ст.69 КК України, тобто призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Отже, на переконання захисника, покарання у вигляді 3 років позбавлення волі було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані у справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

При цьому, суд навів у вироку належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав частково - визнав вину у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, однак заперечив мету таких дій, а саме - з метою збуту; пояснив, що усі вилучені у нього під час проведення особистого обшуку та обшуку за місцем його проживання психотропні речовини належать йому, були придбані ним для власного вживання; придбані такі речовини саме у особливо великих розмірах з метою економії, оскільки, у разі придбання такого розміру, вартість за 1 грам менша; придбав вже розфасовану по упаковках (пакетах) психотропну речовину; вживає вказану психотропну речовину «на око», тобто без зважування на вагах, чим пояснив відсутність батарейок у вилучених вагах. ОСОБА_8 також вказав, що вилучені телефони належать йому, добровільно передав працівникам поліції та надав доступ до їх змісту; виявлені в телефонах переписка щодо розповсюдження наркотичних та психотропних речовин, вказівки щодо правил такого розповсюдження, фотографії місць із геолокаційною прив`язкою тощо - не належать йому, оскільки були зроблені попереднім власником, а телефони придбав такими, що були у вжитку; пояснив співпадіння дат зазначеного контенту (змісту) та часу володіння ним телефонами - тим, що телефони самостійно можуть «підтягувати» із мережевого архіву старі фотографії.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини щодо мети збуту психотропних речовин, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, підтверджується наведеними у вироку та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.09.2024, (з доданими до нього CD-R диском та ілюстративною таблицею), з яких вбачається, що у ОСОБА_8 , серед іншого, було вилучено кристалоподібну речовину світлого кольору та мобільні телефони;

- даними протоколу обшуку від 11.09.2024 з доданим до нього CD-R диском (здійснений на підставі Постанови про проведення невідкладної слідчої дії - проникнення до житла чи іншого володіння з метою обшуку від 11.09.2024), з якого вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_8 , серед іншого, було вилучено кристалоподібну речовину світлого кольору;

- даними висновку експерта № СЕ-19/111-24/52486-НЗПРАП від 12.09.2024, відповідно до якого в наданій на дослідження кристалоподібній речовині світло-коричневого кольору виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 46,694 г. Експертиза була проведена на підставі постанови слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 , яка входить до групи слідчих, від 12.09.2024;

- даними висновку експерта № СЕ-19/111-24/53164-НЗПРАП від 23.09.2024, відповідно до якого в наданій на дослідження кристалоподібній речовині виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 2,926 г. Експертиза була проведена на підставі постанови слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , яка входить до групи слідчих, від 16.09.2024;

- даними висновку експерта № СЕ-19/111-24/53162-НЗПРАП від 27.09.2024, відповідно до якого в наданій на дослідження кристалоподібній речовині виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 6,242 г. Експертиза була проведена на підставі постанови слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , яка входить до групи слідчих, від 16.09.2024;

- даними протоколу огляду предмета від 12.09.2024, а саме змісту двох вилучених у ОСОБА_8 мобільних телефонів, в яких міститься переписка щодо розповсюдження наркотичних та психотропних речовин, вказівки щодо правил такого розповсюдження, фотографії місць із геолокаційною прив`язкою, приватні фотографії ОСОБА_8 тощо.

Крім того, судом допитано свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також досліджено інші матеріали справи, зокрема такі документи: витяг з інформаційної системи про судимості ОСОБА_8 ; довідку КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» від 23.09.2024 № 061/29/1-01/7960 про те, що ОСОБА_8 за медичною допомогою не звертався; довідку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 17.09.2024 № 502299 про те, що ОСОБА_8 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

В апеляційній скарзі захисника фактично не оспорюються встановлені судом обставини щодо зберігання та придбання ОСОБА_8 психотропних речовин, їх видів та кількості, проте апелянт вважає, що у цьому провадженні не доведена поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого мети збуту вказаних речовин.

Натомість, дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази та показання свідків, суд першої інстанції визнав їх належними та допустимими, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції врахував зазначені вимоги ст.ст. 50, 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.3 ст.307 КК України, те, що даний злочин на підставі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, який було припинено лише втручанням правоохоронного органу, особу винного, який раніше судимий, не вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні дітей не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На переконання колегії суддів, призначене судом покарання, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам скоєного, сукупності даних про особу обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також домірне скоєному.

Доводи апеляційної скарги захисника, про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ч.1 ст.69 КК України, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, за змістом ч. 1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б указували на можливість призначення обвинуваченому покарання у меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції. На підтвердження такого висновку, колегія суддів звертає увагу на те, що ті дані про особу обвинуваченого, на які посилається захисник в апеляційні скарзі як на підставу для зменшення обвинуваченому призначеного покарання, вже були достатньою мірою враховані судом першої інстанції та не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дають суду можливість застосувати положення ст. 69 КК України.

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд відповідно до ст.66 КК України обґрунтовано обставинами, що пом`якшують покарання визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 визнав свою вину частково у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, однак заперечив мету збуту. Разом з тим, обвинувачений усвідомлює протиправність своєї поведінки, жалкує про скоєне ним кримінальне правопорушення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, щирого каяття.

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшує покарання, треба розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу правозастосовним органам у встановленні істини у справі, з`ясуванні тих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття кримінального правопорушення. Конкретно така поведінка може полягати у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини злочинного діяння, викритті інших співучасників тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході розгляду справи судом обвинувачений ОСОБА_8 правдиво повідомив про безпосередні фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, тобто сприяв у встановленні обставин регламентованих ст. 91 КПК України, що на думку колегії суддів, даєобґрунтовані підстави суду першої інстанції визнати активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Зазначення судом у вироку терміну «кримінальний злочин» замість «кримінальне правопорушення», при встановленні обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є технічною опискою, що не впливає на зміст та юридичну природу встановленої пом`якшуючої обставини, оскільки суд правильно визнав факт активного сприяння розкриттю діяння, передбаченого КК України. Отже, зміст правової норми, передбаченої ст. 66 КК України, застосований судом вірно, а вказана термінологічна неточність не може бути підставою для висновку про неправильне застосування закону.

Що стосується доводів прокурора про незастосування закону, який підлягав застосуванню, а саме ст. 71 КК України, то вони заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд звернув увагу на дані норми КК України в мотивувальній частині рішення, однак не застосував їх.

З матеріалів кримінального провадження вбачається та враховано судом першої інстанції, що ухвалою Київського апеляційного суду від 04.12.2024 змінено вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2023, та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (вирок набрав законної сили 04.12.2024). Вказаний штраф ОСОБА_8 не сплачено.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, за яке ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений оскаржуваним вироком, вчинене ним 11.09.2024 року, тобто після постановлення вироку Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2023 року.

Отже, володіючи достовірними даними про те, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення після ухвалення вироку Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2023, за яким він покарання у виді штрафу не відбув, суд не застосував положення ст.71 КК України і не призначив покарання за сукупністю вироків, на що обґрунтовано вказує прокурор.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує загальні засади призначення покарання, які взяв до уваги суд першої інстанції, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.3 ст.307 КК України такого ж виду і на той самий строк, як його призначив суд першої інстанції.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення до відбуття покарання у виді штрафу за попереднім вироком, суд першої інстанції після призначення йому покарання за ч.3 ст.307 КК України, мав визначити обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання до покарання за цим вироком покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2023 року, у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України визначити виконувати самостійно

Керуючись ст.ст. 405,407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307 КК України покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання до покарання за цим вироком покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., який відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4