КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

Іменем України

Справа №133/365/25

06.11.2025 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 та

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Козятинського міськрайонного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 24.12.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Козятин, Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працююча. Не одружена, відповідно до ст. 89 КК України не судима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та угоду про визнання винуватості від 17.07.2025, що укладене між прокурором та обвинуваченою,-

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2024 року близько 22:00 по АДРЕСА_2 , в адміністративному приміщенні колишнього акушерсько-фельдшерського пункту, яке перебуває на балансі Козятинської міської ради, та за погодженням з виконавчим комітетом Козятинської міської ради використовується для тимчасового проживання охорони території володіння ПАТ «Козятинський птахокомбінат», де спільно тимчасово проживають ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який фактично мешкає по АДРЕСА_3 , та ОСОБА_4 , яка проживає по АДРЕСА_1 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, між останніми, на грунті суперечки, виникла сварка, яка переросла у бійку. В ході бійки ОСОБА_4 , переслідуючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, взяла у праву руку господарський кухонний ніж та нанесла один удар ножем в ділянку живота ОСОБА_6 зліва, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з наскрізним пошкодженням тонкої, попереково-ободової, низхідної ободової кишки та подальшою внутрішньо-черевною кровотечею, утворенням заочеревинної гематоми.

Згідно висновку експерта № 1 від 03.01.2025, за ступенем тяжкості вказане проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (п 2.1.3. к. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95).

Після припинення бійки потерпілий ОСОБА_6 автомобілем екстреної невідкладної медичної допомоги, який було викликано ОСОБА_4 , доставлений до приймального відділення КП «Козятинська ЦРЛ».

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

17 липня 2025 року між прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні укладена угода про визнання винуватості за ініціативою обвинуваченої.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч. 1 ст. 121 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у зазначеному діянні і зобов`язалась беззастережно визнати свою винуватість у судовому провадженні. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Крім того, сторони угоди дійшли згоди про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та визначення іспитового строку на підставі ст. 75 КК України з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та пунктом 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Сторони угоди, прокурор ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_4 , також визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбаченіст. 476 КПК України.

До угоди долучена письмова згода потерпілого ОСОБА_6 на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Крім того, в судовому засіданні 21.08.2025 потерпілий ОСОБА_6 підтвердив суду про надання згоди на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою та не заперечував проти цього.

Прокурор у судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в обсязі обвинувачення, надала згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання, у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Просить угоду про визнання винуватості, яку уклала добровільно, затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник у судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена добровільно з його ініціативи, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами КПК України.

Під час судового засідання прокурором надано суду письмову заяву від імені потерпілого ОСОБА_6 від 17.07.2025, в якій зазначено, що жодних претензій майнового характеру до обвинуваченої він не має. В заяві також зазначено, що на підставі абзацу 5 ч. 4 ст. 469 КПК України він надає письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, враховуючи позицію потерпілого, викладену в заяві від 17.08.2025, та яку він підтримав в засіданні 21.08.2025, приходить до наступного висновку.

У відповідності достатті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Положеннями статті 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, віднесене кримінальним законом до категорії тяжкого злочину. Шкода від вказаного кримінального правопорушення завдана потерпілому ОСОБА_6 , який надав письмову згоду прокурору на укладення угоди, її підтримав в судовому засіданні 21.08.2025, тому угода не суперечить вимогам закону.

Свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачена визнала беззастережно, щиро розкаялась.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості. ОСОБА_4 погодилась із прокурором на призначення їй покарання у виді позбавленні волі на строк 5 (п`ять) років, з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та пунктом 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, згідно ст.ст. 66, 67 КК України, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до обвинувального акту є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч. 1 ст. 121 КК України, укладення угоди про визнання винуватості не порушує права потерпілого, оскільки потерпілий надав письмову згоду прокурору на укладення цієї угоди, що відповідає положенню абзацу 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання, яка визначена із врахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами, відповідно до ст. 50 КК України.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи встановленні судом обставини, суд, на підставі ст. 75 КК України, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, та вважає за можливе прийняти рішення про звільнення її від відбування покарання з випробуванням. Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою ст. 75 КК України, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Перелік обов`язків, які суд покладає на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, передбачені ст. 76 КК України. Сторони угоди дійшли згоди щодо можливості покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

За наведених обставин, суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості за ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та пунктом 2 ч. 3 ст. 76 КК України,може забезпечити досягнення мети покарання.

Згідно змісту обвинувального акту судові витрати у справі відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, тощо.

Щодо речових доказів слід вирішити питання відповідно до положень ст. 100 КПК України.

В ході досудового розслідування щодо ОСОБА_4 запобіжний захід застосовувався, але на даний час строк його дії завершився. Під час судового розгляду суд не встановив підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу. Від сторони обвинувачення клопотань про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 до суду не надходило.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчим суддею застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: 26.12.2024 накладено арешт на речові докази: частину простирадла з плямами бурого кольору; ганчірку на поверхні якої виявлено плями речовини бурого кольору; кухонний ніж з ручкою обмотаною ізоляційною стрічкою чорного кольору, який скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 368-371, 374, 474-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 17 липня 2025 року, укладену між обвинуваченою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прокурором ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, та встановити їй іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі п. 1, п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Судові витрати у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження, визначенні ухвалою слідчого судді від 26.12.2024, залишити в силі.

Речові докази у справі: частина простирадла з плямами бурого кольору; ганчірка на поверхні якої виявлено плями речовини бурого кольору; кухонний ніж з ручкою обмотаною ізоляційною стрічкою чорного кольору, - після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію даного вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7

06.11.2025