Справа № 452/974/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/908/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження №0000676 від 15 грудня 2022 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , -

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2025 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1, ч. 4 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду

м. Львова від 18 липня 2022 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 (дев`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з часу її затримання, тобто з 15 грудня 2022 року.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 14 грудня 2022 року приблизно о 22 год. 20 хв., знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , під час словесного конфлікту із своїм співмешканцем ОСОБА_9 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, отримавши декілька ударів руками від останнього в ділянку голови та тулуба, тримаючи в руці кухонний ніж, умисно, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті, нанесла ОСОБА_9 8 (вісім) ударів ножем в ділянку грудної клітки, спину та шиї, внаслідок чого згідно висновку експерта спричинила рану у виличній ділянці, рану на долонній поверхні лівої китиці, а також рани № 1, 3, 4, 7, 9 (умовно позначені) неглибокі, які закінчуються поверхнево у м`яких тканинах, глибинами від 0,3 см до 1,2 см, садно-подряпину на лівій боковій поверхні шиї, колото-різану рану (нумерація довільна № 2) на передній поверхні грудної клітки в проекції серця з формуванням раневого каналу, котрий проходить дещо спереду-дозаду, зверху-вниз та зліва-направо через м`які тканини грудної клітки, 3 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає в навколосерцеву сорочку і ліве передсердя, загальною довжиною близько 5,5 см, колото-різану рану (нумерація довільна № 5) у лівій підлопатковій ділянці з формуванням раневого каналу, котрий проходить ззаду-допереду, дещо зліва направо, через м`які тканини спини, 5 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає у нижню долю лівої легені з ушкодженням плеври та легеневої тканини з крововиливами навколо, загальною довжиною близько 5,7 см, колото-різану рану (нумерація довільна № 6) на задній поверхні грудної клітки справа по лопатковій лінії, з формуванням раневого каналу, котрий проходить дещо ззаду-допереду та дещо справа-наліво, через м`які тканини спини, 6 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає у нижню долю правої легені з ушкодженням плеври та легеневої тканини з крововиливами навколо, ушкодженням аорти та дифузними крововиливами в її адвентицію, загальною довжиною близько 6 см, колото-різану рану (нумерація довільна № 8) на лівій боковій поверхні тулуба в проекції 4 міжребер`я по середній аксілярній лінії, з формуванням раневого каналу, котрий проходить дещо ззаду-допереду та зліва-направо, через м`які тканини грудної клітки, 4 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає у нижню долю лівої легені з ушкодженням плеври та легеневої тканини з крововиливами навколо, загальною довжиною близько 5,8 см, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень в момент їх спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2025 року змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 КК за ознаками умисного вбивства, вчиненого при перевищенні необхідної оборони.

Повторно дослідити у судовому засіданні протокол проведення експерименту від 16.12.2022 року із DVD-R диском (Том 1 арк.спр.216-222) та експерта №137/2023-мк від 01.11.2023р. (том 2 арк.спр.215-218).

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вказаний вирок суду є незаконним і необґрунтованим та підлягає зміні апеляційним судом через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що після того, як ніж опинився в руках обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_9 продовжив наносити їй удари, тобто, не припинив своє протиправне посягання. Мало того, це він першим з ножем напав на обвинувачену та в будь-який момент зміг знов ним заволодіти. Вважає, що цей факт підтверджується показами обвинуваченої ОСОБА_6 , протоколом слідчого експерименту за її участю, висновком медико-криміналістичної експертизи №137/2023-мк від 01 листопада 2023 року згідно якого колото-різані пошкодження на тілі трупа ОСОБА_9 , могли утворитися за обставин, які були показані під час слідчого експерименту від 15 грудня 2022 року.

Стверджує, що ОСОБА_6 зазнала суспільно небезпечного посягання з оку співмешканця ОСОБА_9 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю тому, в неї виникла підстава для необхідної оборони, тобто, винико право на захист правоохоронюваних інтерсів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2025 року змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 КК за ознаками умисного вбивства, вчиненого при перевищенні необхідної оборони.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції неповно здійснив судовий розгляд, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення, оскільки вирок ґрунтується лише на версії сторони обвинувачення та було відкинено докази, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції відтворюючи у оскаржуваному вироку зміст показів свідків відкидає та не надає належної оцінки обставинам які передували кримінальному правопорушенню.

Зазначає, що з показів свідків безумовним є той факт, що ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями, ставав агресивним, бив її та принижував.

Вважає, що усні висновки експертів суперечать висновкам експертиз.

Зазначає, що суд в оскаржуваному вироку фактично не надає оцінки діям ОСОБА_10 , нанесенням останнім їй побоїв в тому числі зламаного носа, суд відображає як сварку та не надає оцінки іншим ушкодженням, які нанесені ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту в повному обсязі, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_6 щодо скасування оскаржуваного вироку з підстав, як зазначають апелянти, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставин кримінального провадження встановлення фактичних обставин та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з неправильною правовою кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів апеляційного вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст.ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Так, апеляційний суд критично оцінює твердження сторони захисту стосовно наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки вони повністю спростовуються відомостями доказів, які судом першої інстанції співставлені, проаналізовані і покладені в основу обвинувального вироку.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експертів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Судом першої інстанції також співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості, що містяться в письмових доказах, що надані стороною обвинувачення, а саме у: витягу з ЄРДР вбачається, що 14 грудня 2022 року приблизно о 22:58 год. в Самбірський РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_12 про те, що в квартирі АДРЕСА_5 виявлено труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ножовими пораненнями (том 1 а.с.109).

- у протоколі огляду місця події від 15 грудня 2022 року, з відеофіксацією та фото таблицею до нього, який складений старшим слідчим СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 за участю понятих, лікаря-експерта ОСОБА_16 ,(том 1 а.с.111-175).

- ухвалі слідчої судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2022 року наданий дозвіл старшому слідчому СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 на проведення огляду місця події, який було проведено 15 грудня 2022 року, а саме приміщення квартири АДРЕСА_6 (том 1 а.с.206).

- протоколі огляду трупа ОСОБА_9 від 15 грудня 2022 року, (том.1 а.с. 200-202).

- протоколі проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2022 року, з відеофіксацією, який складений старшим слідчим СВ Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 , в присутності понятих, захисника ОСОБА_18 , експерта ОСОБА_15 , в ході якого ОСОБА_6 розповіла та відтворила на місті, перебуваючи за адресою: по АДРЕСА_2 обставини вчинення нею кримінального правопорушення. А саме те, як 14 грудня 2022 року пізно вечором прийшла за вказаною адресою, відкрила двері, де її зустрів ОСОБА_9 , який зразу вдарив її ногою в живіт. Як вона схопила його за руки коли він намагався її вдарити, як вони зайшли в кімнату, де він сів на ліжко. Як ОСОБА_9 витягнув в кишені ніж, тримаючи його в лівій руці почав йти до неї, та як вона його штовхнула, при цьому він впав на ліжко, а ніж випав з його руки. Як вона підняла ніж та як його тримала в правій руці лезом донизу, при цьому відштовхувалася від ОСОБА_9 , який замахувався на неї на йшов до неї. Зазначила, що штовхала його багато разів, бо хотіла захиститися, оскільки він був сильнішим за неї і вона відчувала загрозу від нього. Куди поділа ніж не пригадала. Також вказала як намагалася надати ОСОБА_9 допомогу, коли він «захрипів». Протокол проведення слідчого експерименту підписаний учасниками без зауважень та доповнень (том 1 а.с. 216-222).

- висновку експерта судово-медичної експертизи №146/22 від 13 січня 2023 року при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 (том 1 а.с.186-190).

- висновку експерта №1406/2022-ім від 16 грудня 2022 року (том 1 а.с.191-192).

- висновку експерта № 1423/2022-ім від 22 грудня 2022 року (том 1 а.с.233-235).

- висновку експерта № 2886/2022-т від 20 грудня 2022 року (том 1 а.с.193).

- висновку експерта № 254/2022-мк від 23 грудня 2022 року (том 1 а.с.194-196).

- висновку експерта №1752/2022 від 02 січня 2023 року (том 1 а.с.197-198).

- висновку експерта №1425/2022-ім від 22 грудня 2022 року (том 1 а.с. 239-246).

- висновку експерта №1424/2022-ім від 19 січня 2023 року (том 2 а.с. 2-11).

- висновку експерта № 431/2022-ц від 30 грудня 2022 року (том 2. а.с.25-29).

- висновку експерта №433/2022-ц від 06 січня 2023 року (том 2. а.с.39-41).

- висновку експерта №256/2022-мк від 25 січня 2023 року (том 2. а.с.45-52).

- висновку експерта № 257/2022-мк від 25 січня 2023 року (том 2 а.с.53-59).

- висновку експерта №258/2022-мк від 25 січня 2023 року (том 2 а.с.60-66).

- висновку дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/114-22/22264-Д від 23 грудня 2022 року (том 2 а.с.71-84).

- висновку медико-криміналістичної експертизи №137/2023-мк від 01 листопада 2023 року (том 2 а.с. 215-218).

- висновку експерта №192/22 від 23 грудня 2022 року (том 1 а.с.183-184).

- висновку судово-психіатричного експерта № 65 від 25 січня 2023 року (том 2 а.с.88-89).

- висновку експерта №2911/2022-т від 26 грудня 2022 року (том 2 а.с.21).

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, які зводяться до того, що суд першої інстанції дав неправильну правову оцінку діям ОСОБА_6 , що призвело до помилкової їх кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки остання лише оборонялася від нападу потерпілого, а тому вона діяла у стані необхідної оборони, але перевищила її межі, відтак, на думку апелянтів, їх слід кваліфікувати за ст.118 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунків. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень у життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Відповідно до положень ст. 118 КК України кримінальна відповідальність передбачена, зокрема за умисне вбивство при перевищені меж необхідної оборони.

Згідно з нормами ч. 1 та ч. 3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

При цьому, до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Отже, у разі умисного позбавленням життя особи для правильного визначення, чи діяла особа в стані оборони та чи залишалися її дії в межах необхідності для оборони або перевищили ці межі, суд має оцінити наявність чи відсутність суспільно небезпечного посягання і, в разі його наявності, - якщо характер посягання не підпадає під ознаки, зазначені у частині 5 статті 36 КК України, - оцінити відповідність захисту небезпечності посягання.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що містяться в його постанові від 29.05.2025 у справі №551/1124/19 (провадження № № 51-3757 км 22), згідно яких, якщо визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанцій під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження з`ясував характер взаємовідносин обвинуваченого та потерпілого, які були співмешканцями, та перебіг подій перед вчиненням умисного вбивства, а саме те, що між ними виник конфлікт.

Також суд першої інстанції дослідив відомості про знаряддя вчинення злочину, характер, механізм утворення та локалізацію заподіяних потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_9 8 (вісім) ударів ножем в ділянку грудної клітки, спину та шиї, внаслідок чого згідно висновку експерта спричинила рану у виличній ділянці, рану на долонній поверхні лівої китиці, а також рани № 1, 3, 4, 7, 9 (умовно позначені) неглибокі, які закінчуються поверхнево у м`яких тканинах, глибинами від 0,3 см до 1,2 см, садно-подряпину на лівій боковій поверхні шиї, колото-різану рану (нумерація довільна № 2) на передній поверхні грудної клітки в проекції серця з формуванням раневого каналу, котрий проходить дещо спереду-дозаду, зверху-вниз та зліва-направо через м`які тканини грудної клітки, 3 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає в навколосерцеву сорочку і ліве передсердя, загальною довжиною близько 5,5 см, колото-різану рану (нумерація довільна № 5) у лівій підлопатковій ділянці з формуванням раневого каналу, котрий проходить ззаду-допереду, дещо зліва направо, через м`які тканини спини, 5 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає у нижню долю лівої легені з ушкодженням плеври та легеневої тканини з крововиливами навколо, загальною довжиною близько 5,7 см, колото-різану рану (нумерація довільна № 6) на задній поверхні грудної клітки справа по лопатковій лінії, з формуванням раневого каналу, котрий проходить дещо ззаду-допереду та дещо справа-наліво, через м`які тканини спини, 6 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає у нижню долю правої легені з ушкодженням плеври та легеневої тканини з крововиливами навколо, ушкодженням аорти та дифузними крововиливами в її адвентицію, загальною довжиною близько 6 см, колото-різану рану (нумерація довільна № 8) на лівій боковій поверхні тулуба в проекції 4 міжребер`я по середній аксілярній лінії, з формуванням раневого каналу, котрий проходить дещо ззаду-допереду та зліва-направо, через м`які тканини грудної клітки, 4 міжребер`я з крововиливами у м`язи та проникає у нижню долю лівої легені з ушкодженням плеври та легеневої тканини з крововиливами навколо, загальною довжиною близько 5,8 см, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень в момент їх спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Натомість, колегія суддів ставиться критично до цих тверджень апелянтів, оскільки аналізуючи показання обвинуваченої ОСОБА_6 , надані нею в судовому засіданні та дані, отримані за результатом проведеного з нею слідчого експерименту, обвинувачена, не заперечувала факту події (спричиненні ОСОБА_9 ножових поранень), а лише зазначала про іншу спрямованість своїх дій, які полягали у самообороні від незаконних дій ОСОБА_9 щодо неї. Описуючи перебіг подій вечора 14 грудня 2022 року обвинувачена зазначила, що коли потерпілий ОСОБА_9 пішов на неї із ножем вона з силою відштовхнула його від себе, та він впав на ліжко, а ніж впав на підлогу, вона нагнулася та підняла його. Тримаючи ніж у правій руці, попередила ОСОБА_9 , щоб він до неї не підходив та її не зачіпав. Отже, як встановлено судом потерпілий ОСОБА_9 не вчиняв активних дій, які б створювали загрозу життю та здоров`ю обвинуваченої, оскільки ніж опинився у неї, при цьому потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що підтверджується даними висновку експерта № 2886/2022-т від 20 грудня 2022 року, а саме в крові та сечі з трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості: в крові 3,91 проміле, в сечі 4,23 проміле (том 1 а.с.193).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що співвідношення дії потерпілого та протидій обвинуваченої не можуть бути визнані відповідними захисту від небезпечності посягання, оскільки не були спрямовані на його відвернення та захист, а були обумовленні бажанням завдати шкоди потерпілому у вигляді настання смерті.

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий наносив обвинуваченій побої, а саме зламав їй ніс, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду не встановлено доказів на підтвердження про те, що під час події мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке обумовило з боку ОСОБА_6 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_9 з нанесенням потерпілому такої кількості ударів, оскільки останній вже не тримав в руках ножа, а згідно з висновком експерта у обвинуваченої ОСОБА_6 виявлено лише легкі тілесні ушкодження.

Також як встановлено під час апеляційного розгляду та аналізуючи показання допитаних свідків, колегія суддів зазначає, що усі свідки надали пояснення про те, що у ОСОБА_6 14 грудня 2022 року вдень був розбитий ніс, що спричинив з її слів ОСОБА_9 . При цьому свідок ОСОБА_11 безпосередньо був присутнім та підтвердив цю обставину. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що ОСОБА_6 після цього була у розпачі, казала, що йому не пробачить цього.

Крім того, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №146/22 від 13 січня 2023 року при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 враховуючи локалізацію, характер, та кількість тілесних ушкоджень слід вважати, що ОСОБА_9 міг перебувати у вертикальному, чи близькому до нього, положенні та міг бути повернутий як передньо-лівою стороною в момент нанесення ножових поранень на передній поверхні тіла, так і задньо-лівою стороною в момент нанесення ножових поранень на задній поверхні тіла. Разом з тим, обвинувачена ані під час проведення слідчого експерименту та під час надання показів в суді не вказувала на ті обставини, що ОСОБА_9 змінював положення свого тіла повертаючись до неї як передньо-лівою стороною так і задньо-лівою стороною в момент нанесення нею ножових поранень.

Експерт ОСОБА_16 у судовому засіданні суду першої інстанції однозначно заперечив, що таким способом, як показала обвинувачена ОСОБА_6 на слідчому експерименті не можна було спричинити тілесні ушкодження на тілі потерпілого з умовним позначенням № 2,5,6,8, оскільки вони не характерні для відштовхування.

Колегія суддів зауважує на тому, що знаряддя злочину (ніж), кількість ударів (8 ударів, характер завдання ударів та локалізація заподіяних тілесних ушкоджень (життєво важливі органи) беззаперечно свідчать про умисел ОСОБА_6 під час конфлікту саме на позбавлення життя ОСОБА_9 .

Сукупність досліджених доказів свідчить, що потерпілий на момент нанесення йому тілесних ушкоджень знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння у лежачому або нестійкому положенні та не мав можливості завдати обвинуваченій шкоди. Натомість дії ОСОБА_6 були спрямовані на заподіяння потерпілому смерті, що підтверджується кількістю, силою та локалізацією ударів.

Тобто, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що з боку ОСОБА_9 мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке в контексті положень ст. 36 КК України давало би обвинуваченій підставу для захисту від нього шляхом заподіяння тяжкої шкоди, матеріали провадження не містять. Це свідчить про те, що визначальним у поведінці обвинуваченої було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися з ним за спричинені йому легких тілесних ушкоджень, а такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони або перевищення її меж, оскільки положеннями ст. 36 КК України передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно небезпечного посягання.

За таких обставин, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, спрямування її умислу саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 з мотивів попередньо виниклого конфлікту на ґрунті неприязних стосунків, а доводи сторони захисту спростовується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, які в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням, у зв`язку з чим, на переконання суду апеляційної інстанції, доводи захисника та обвинуваченої щодо неправильної правової кваліфікації дій обвинуваченої є способом захисту і спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, обставини вчинення злочину, дані про особи обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вивченням даних про особу ОСОБА_6 судом встановлено, що їй 40 років, на наркологічному та психіатричному лікарських обліках не перебуває (том 2 а.с.111-112), суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштована, постійних доходів не має, заміжня, раніше неодноразово судима (том 2 а.с. 108-109), останній раз вироком Залізничного районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 66 КК України судом не встановлено. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах обвинуваченої ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 , а також наданих стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Разом з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особами, які утримуються під вартою з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4