Справа № 944/6621/25
Провадження №1-кп/944/898/26
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

03.02.2026 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, у залі суду у м.Яворові, клопотання прокурора Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000650 від 13.09.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Паньківка Сватівського району Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на території військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , військовослужбовця, який перебуває на посаді оператора військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

05.12.2025 до Яворівського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000650 від 13.09.2025 3 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 08.12.2025 вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

03.02.2026 прокурором подано письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб, без можливості внесення застави.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримала подане нею письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, просила продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування поданого клопотання покликалася на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, 12.09.2025 приблизно о 21 год. 00 хв., військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, знаходячись в приміщенні ракетного укриття школи спеціалістів безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 що за адресою АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту із потерпілим військовослужбовцем військової частив НОМЕР_3 старшим солдатом ОСОБА_7 , керуючи прямим умислом спрямованим на заподіяння тяжких тілесних ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечних характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, тримаючи у правій руці ніж, завдав один удар ОСОБА_7 в ділянці шиї, чим спричинив останньому колото-різану рану правої підщелепної ділянки з ушкодженням судин шиї, яка супроводжувалась гострою кровотечою та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечне для життя в момент спричинення.

13.09.2025 ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визнання розміру застави терміном на 60 календарних днів та ухвалою суду від 10.12.2025 йому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою 07.02.2026 включно.

Прокурор зазначає, що ризики, наведені в ухвалі суду на даний час, не відпали, не змінилися, не зменшилися та продовжують існувати.

Зокрема, існує ризик переховування обвинуваченого від суду та обумовлений можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також існування умов для життя обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах розшуку, можливості його переховування як на території України, так і за межами України (в тому числі на непідконтрольній території). Крім цього, характеризуючі дані на обвинуваченого свідчать про те, що він немає стійких соціальних зв`язків, що підтверджує існування наведеного ризику і в даному випадку.

Також, на даний час, на етапі початкового судового розгляду, з урахуванням принципу безпосередності дослідження судом показань, останній зможе впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадження з метою зміни наданих органу досудового розслідування показань.

Крім цього, є ризик того, що не продовживши обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він матиме реальну можливість вчинити й інші кримінальні правопорушення, у тому числі й щодо потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігатиме вказаним ризикам. Жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не зможе усунути зазначені ризики.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, а тому просить не визначати розмір застави.

В підготовчому судовому засіданні прокурор наголосив на тому, що на даний час є необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки ризики, які стали підставою для обрання даного виду запобіжного заходу є реальними, не минули та не зменшились.

Захисник заперечив щодо оголошеного клопотання, оскільки ризики зазначені прокурором у клопотанні відсутні, обвинувачений не має наміру переховуватись від суду та жодним чином не може негативно вплинути на хід кримінального провадження. Зазначив, що запобіжний захід є занадто суворим і слід було б застосувати більш м`якший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити розмір застави, що було б достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки

Обвинувачений заперечив проти клопотання прокурора, просив суд змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт, дослідивши матеріали клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на розгляді у Яворівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000650 від 13.09.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

13.09.2025 ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визнання розміру застави терміном на 60 календарних днів.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області обвинуваченому ОСОБА_4 від 10.12.2025 в черговий раз продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07.02.2026 включно.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в тому числі до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, посилається на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд, зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатньо підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, а тому враховуючи вид і розмір передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України покарання, а також існування умов для життя обвинуваченого в умовах розшуку, можливості його переховування як на території України, так і за межами України, (в тому числі на непідконтрольній території) є достатні підстави вважати, що у випадку не продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде мати реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, наявність ризику впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом. Відтак, існує ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному проваджені до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, суд погоджується з доводами прокурора про те, що у разі не продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній матиме реальну можливість вчинити й інші кримінальні правопорушення, у тому числі й щодо потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , доведені прокурором, продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Існування вказаних ризиків виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту.

Будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі судом не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченого не спростовують вищевказаних висновків суду, крім того, строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобіганню встановленим ризикам.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, суд, відповідно до вимог п.1 ч.4 ст. 183 КПК, не визначає розмір застави.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178, 183, 315 КПК України, суд,

ухвалив:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) календарних днів, з утриманням у Львівській установі виконання покарань №19 Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, без визначення розміру застави.

Визначити строк дії ухвали з 03.02.2026 по 03.04.2026 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору - для відома, Львівській установі виконання покарань №19 Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України - для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_8