Справа № 180/2259/25
У Х В А Л А

03 листопада 2025 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Марганець, в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого, оскільки строк дії запобіжного заходу закінчується 03 листопада 2025 року, на даний час провадження не розглянуто та потребує часу для розгляду, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявні, тому просила суд продовжити дію запобіжного заходу на 60 днів.

Захисник у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Суд заслухавши учасників процесу вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - по 01 січня 2026 року, включно.

Суд, в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилався на те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше несудимий, неодружений, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Оскільки, обставини на які посилався суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - ОСОБА_5 , обвинувачуються у тому, що вчинив особливо тяжкий злочин, за який може бути призначено покарання до 10 років позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 01 січня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: ОСОБА_1