Провадження №: 1-кп/336/551/2026
У Х В А Л А

іменем України

23 січня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференцзв`язку,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 в режимі відеоконференцзв`язку,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференцзв`язку,

розглянувши клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся захисник адвокат ОСОБА_5 із клопотанням про скасування арешту майна. В обґрунтування останнього зазначає таке.

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 050000088 від 11.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2025 року, накладено арешт на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , з позбавленням права користування ним Як вбачається з вказаної вище ухвали майно було вилучено у ОСОБА_4 .

Арешт автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2025 року, на даний час втратив як правові підстави, так і процесуальну мету, передбачену статтею 170 КПК України.

Адвокат зазначає, що сторона захисту 18 грудня 2025 року звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного на автомобіль, що перебував у користуванні обвинуваченої ОСОБА_4 . Ухвалою Шевченківського районного суду від 18 грудня 2025 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено. Суд, відмовляючи у скасуванні арешту транспортного засобу, фактично виходив із припущення, що автомобіль може знадобитися стороні захисту для проведення експертного дослідження, а відтак повинен перебувати під арештом на спеціальному майданчику до завершення судового розгляду.

На думку захисника, такий підхід суперечить основоположним засадам кримінального процесу та процесуальним правам сторони захисту.

Так, відповідно до частини четвертої статті 42 КПК України, обвинувачений має право самостійно збирати та подавати суду докази. Реалізація цього права не поставлена законом у залежність від волі суду чи сторони обвинувачення, а також не передбачає обов`язкового попереднього повідомлення інших учасників кримінального провадження про намір сторони захисту здійснювати збирання доказів. Згідно зі статтею 242 КПК України, експертиза може проводитися за ініціативою сторін кримінального провадження, у тому числі сторони захисту, у разі необхідності спеціальних знань для з`ясування обставин справи. При цьому кримінальний процесуальний закон не встановлює обов`язку перебування об`єкта можливого експертного дослідження під арештом суду та не пов`язує можливість проведення експертизи з обмеженням права власності обвинуваченої, якщо відсутнє відповідне процесуальне рішення про призначення експертизи. Крім того, відповідно до частини шостої статті 290 КПК України, обов`язок сторони захисту надавати стороні обвинувачення доступ до речових доказів виникає виключно у разі наміру сторони захисту використати такі відомості як докази у суді. Водночас кримінальний процесуальний закон прямо передбачає право сторони захисту не відкривати матеріали, які можуть бути використані стороною обвинувачення для підтвердження винуватості обвинуваченого. Таким чином, сторона захисту має законне право самостійно визначати доцільність використання зібраних нею доказів, у тому числі результатів можливого експертного дослідження транспортного засобу, а також вирішувати питання щодо їх подання суду та відкриття стороні обвинувачення. Сам факт збирання доказів не породжує обов`язку їх розкриття та не може бути підставою для обмеження прав обвинуваченої.

За таких обставин утримання автомобіля під арештом з мотивів його потенційної необхідності для сторони захисту позбавляє сторону захисту процесуальної автономії, фактично примушує до розкриття намірів та тактики захисту і нівелює право використовувати зібрані докази на власний розсуд. Такий підхід створює процесуальну перевагу стороні обвинувачення та суперечить принципу змагальності сторін і рівності їх процесуальних прав. Отже, арешт транспортного засобу за відсутності актуальної процесуальної необхідності не лише є необґрунтованим, але й призводить до фактичного обмеження права сторони захисту на збирання доказів та самостійне визначення тактики захисту, що є неприпустимим у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні обвинувачена підтримала клопотання захисника. Зазначила, що автомобіль фактично належить Дроздовському на підставі довіреності. Дроздовський надав автомобіль у її користування, наразі він потребує вказаний транспортний засіб для виконання військових завдань. Крім того, за рік перебування автомобіля під арештом просто неба, він став непридатним до експлуатації та потребує поточного ремонту.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання. Вказувала на те, що у наступне судове засідання за клопотанням сторони захисту викликається експерт, який проводив судову експертизу у кримінальному провадженні, а тому транспортний засіб може стати предметом відповідного експертного дослідження.

Представник потерпілої поклався на розсуд суду.

Ініціатор клопотання в судове засідання не з`явився. Взяв участь у режимі відеоконференції, проте зв`язок належної якості не забезпечив.

Відповідно до ч. 6 ст. 336 КПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання. У разі технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку в учасника кримінального провадження, участь якого є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд.

Частиною 2 ст. 174 КПК України передбачено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Враховуючи, що ч. 2 ст. 174 КПК України встановлені скорочені строки розгляду клопотання, участь в судовому засіданні особи, яка заявила клопотання не є обов`язковою (відповідно до цієї норми особа повідомляється, а не викликається до суду), а ризик технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе відповідний учасник кримінального провадження, підстави для відкладення розгляду клопотання відсутні.

Заслухавши обвинувачену, прокурора, представника потерпілої, дослідивши клопотання, за суд доходить такого висновку.

За положеннями ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На стадії досудового розслідування кримінального провадження за клопотанням сторони обвинувачення ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя 14.01.2025 накладено арешт на транспортний засіб Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_3 , з метою збереження речового доказу.

Суд не вбачає підстав вважати, що арешт на вказане у клопотанні майно накладено слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя 14.01.2025 у справі № 334/296/25 необґрунтовано.

Натепер здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, стадія з`ясування обставин та перевірки їх доказами ще не пройдена. Зокрема, за клопотанням сторони захисту у наступне судове засідання викликається експерт ОСОБА_8 , що проводив у цьому кримінальному провадженні експертизу за спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» для роз`яснення висновку.

За наведеного є слушними зауваження прокурора, що транспортний засіб може стати предметом додаткової або повторної експертизи.

Аргументи, які наводить захисник у клопотанні, також свідчать про те, що автомобіль може бути предметом судової експертизи за клопотанням сторони захисту, а тому речовий доказ має зберігатися у незмінному виді задля забезпечення об`єктивності експертного дослідження.

Пояснення обвинуваченої, яка зазначала, що транспортний засіб буде частково відремонтовано, передано третій особі для використання у військових цілях, також вказують на те, що продовження арешту на автомобіль з метою збереження речового доказу зберігає свою актуальність і доцільність.

Послання захисника на положення ч. 6 ст. 290 КПК України, відповідно до якої обов`язок сторони захисту надавати стороні обвинувачення доступ до речових доказів виникає виключно у разі наміру сторони захисту використати такі відомості як докази у суді, та його подальші умовиводи суд відхиляє як безпідставні, адже вказаний автомобіль є речовим доказом сторони обвинувачення.

За наведеного клопотання адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 174, 309, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1