Справа № 645/6043/23
Провадження № 1-кп/645/110/25
В И Р О К

Іменем України

09 жовтня 2025 р. м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

цивільного позивача ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с-ще Дослідне, Чугуївського району, Харківської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -в с т а н о в и в:

24.08.2023 року, близько о 06:40 год., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Маршала Рибалко, зі сторони вул. Біблика в напрямку вул. Ощепкова зі швидкістю 30 км/год. Під час руху, водій автомобіля ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , виїжджаючи на головну дорогу з другорядної на перехресті нерівнозначних доріг, а саме на перехрестя вул. Маршала Рибалко та бульвару Богдана Хмельницького в м. Харкові, діючи необережно порушив вимоги п.п. 2.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України згідно з якими: п. 2.1 «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі [7]; п. 16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, діючи необережно, проявив необачність, виїжджаючи на нерегульованому перехресті на головну дорогу з другорядної, де по ходу його руху був встановлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», не поступився дорогою автомобілю «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення з ним, в результаті чого пасажир автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_7 загинула на місці пригоди, пасажири автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи №10-12/2011-С/23 від 06.10.2023 року, причиною смерті потерпілої ОСОБА_7 стала травма голови, що супроводжувалась множинними субарахноїдальними крововиливами у речовину головного мозку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/477-А/23 від 19.09.2023 року, потерпіла ОСОБА_8 отримала закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням, що належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та закриту тупу черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку із наявністю забитої рани в лобній ділянці у поєднанні з підвивихом першого шийного хребця (атланта) вправо, що належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/475-А/23 від 19.09.2023 року, потерпілий ОСОБА_9 отримав закритий перелом правої ключиці зі зміщенням, що належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та забиту рану голови, що належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6- ти днів, але не більше 3-х тижнів.

Порушення п.п. 2.1 та 16.11 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_6 , згідно висновку судової авто технічної експертизи №СЕ-19/121-23/22731-IT від 23.10.2023 року знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, не оспорював фактичні обставини справи та докази, викладені в обвинувальному акті. Пояснив про обставини скоєння злочину, як викладено вище.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі потерпілі, які надали до суду заяви, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

В частині вирішення цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ПрАТ «СК ПЕРША» про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд допитав обвинуваченого та цивільного позивача та дослідив всі надані докази за цивільною позовною заявою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а також спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не виявлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра в КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області не перебуває, протоколів та заяв відносно ОСОБА_6 до Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області не надходило, за місцем мешкання характеризується з посереднього боку, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушував, порушень в побуті не допускав, скарг не надходило.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є тяжким злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком при здійсненні контролю за поведінкою засудженого відповідно до положень ст. 76 КК України.

Призначення даного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2023 року, під час досудового розслідування, було накладено арешт на майно ОСОБА_10 , яке фактично знаходиться у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме автомобіль ВАЗ «2109» р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони його ремонтування, розпорядження та відчуження, та визначено місце зберігання на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при ГУН в Харківській області, за адресою м. Харків, вул. Бучми, 107А.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2023 року, під час досудового розслідування, було накладено арешт майно ОСОБА_11 , яке фактично знаходиться у власності ОСОБА_5 , а саме автомобіль «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 , шляхом заборони його ремонтування, розпорядження та відчуження, та визначено місце його зберігання на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при ГУН в Харківській області, за адресою м. Харків, вул. Бучми, 107А.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що підстави, передбачені ч. 4 ст. 174 КПК України для продовження існування арешту відсутні, то накладений арешт підлягає скасуванню.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обиралась.

До початку судового розгляду ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 та ПрАТ «СК ПЕРША» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким цивільний позивач просив стягнути на свою користь з ПрАТ «СК ПЕРША» матеріальну шкоду в розмірі 81502,61 гривень, а також з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення завдало йому матеріальної шкоди, оскільки автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав значні механічні ушкодження, в результаті чого спричинено матеріальну шкоду, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №23235 від 13.10.2023 року, за результатами якої вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , приймається у розмірі його ринкової вартості на момент пошкодження 24.08.2023 року та становить 110391,46 грн., вартість відновлюваного ремонту 162675,51 грн., ринкова вартість після дорожньо-транспортної пригоди 28888,85 грн. Окремо наголосив, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24.08.2023 року, він керував автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 ., та мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_6 застрахована в ПрАТ «СК «ПЕРША», ліміт полісу становить 130000,00 грн., тому цивільний позивач просив суд стягнути з ПрАТ «СК «ПЕРША» на свою користь спричинену майнову шкоду в розмірі 81502,61 гривень. Разом з тим, ОСОБА_12 вказав, що оскільки моральні страждання виникли з вини та внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 , тому цивільний позивач просив суд стягнути з останнього моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.07.2024 року ОСОБА_5 визнано цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «ПЕРША» цивільними відповідачами у даному кримінальному провадженні.

В судовому засідання цивільний позивач ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні цивільний позов підтримав, однак зазначив, що він підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення моральної шкоди, однак вказав, що цивільний позов не підлягає задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не є власником автомобіля.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ПрАТ «СК «ПЕРША» в судове засідання не з`явився. 10.06.2024 року цивільним відповідачем ПрАТ «СК «ПЕРША» подано відзив на позов ОСОБА_5 , в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки відповідно до інформації зазначеної в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , значиться ОСОБА_11 , який має право на отримання страхового відшкодування. При цьому зазначено, що цивільним позивачем ОСОБА_5 не надано жодного документу, який би надавав йому право на отримання страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку із чим у ПрАТ «СК «ПЕРША» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування ОСОБА_5 . Беручи вищенаведене, представник цивільного відповідач наголосив, що ОСОБА_5 є неналежним позивачем по даній справі, оскільки він не є власником пошкодженого майна, відповідно жодних збитків, пов`язаних з пошкодженням майна останній не поніс. Просив суд розглядати справу за відсутності представника ПрАТ «ПЕРША» та відмовити в задоволення позовних вимог.

Вирішуючи вказаний позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. ст. 128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як було встановлено судом, 24.08.2023 року з вини обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_6 відбулась дорожньо-транспортна пригода, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність цієї особи була застрахована згідно з полісом серії ЕР №214923591 ПрАТ «СК ПЕРША», забезпеченим транспортним засобом є автомобіль, яким керував обвинувачений (цивільний відповідач). Згідно даного полісу страхова сума на одного потерпілого (ліміт відповідальності страховика) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 160000,00 грн, франшиза (частина збитків, що не покривається страховиком) 3200,00 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , керував ОСОБА_5 .

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 підтверджується, що власником автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_13

24.10.2023 року ПрАТ «СК «Перша» отримало від ОСОБА_5 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи та заяву ОСОБА_13 на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №23235 від 13.10.2023 року, за результатами якої вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , приймається у розмірі його ринкової вартості на момент пошкодження 24.08.2023 року становить 110391,46 грн., вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке відбулося 24.08.2023 року 162675,51 грн., ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, яке відбулося 24.08.2023 року 28888,85 грн.

Відповідно до положень ст.980 ЦК України, предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.

Відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1961-IV).

Як зазначено у ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

У постанові № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №214923591 автомобіль ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальність водія була застрахована у ПрАТ «СК ПЕРША».

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у страховика на випадок деліктного зобов`язання виникає обов`язок, у межах суми страхового відшкодування виконати обов`язок страхувальника, який завдав шкоди.

Згідно з п.30.1 ст.30 Закону № 1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п.30.2 ст.30 Закону № 1961-IV).

Так, на підставі висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №23235 від 13.10.2023 року, встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , приймається у розмірі його ринкової вартості на момент пошкодження 24.08.2023 року становить 110391,46 грн., вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке відбулося 24.08.2023 року 162675,51 грн., ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, яке відбулося 24.08.2023 року 28888,85 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір страхового відшкодування становить 81502,61 грн.=(110391,46 грн. -28888,85).

Матеріали справи не містить доводів щодо необґрунтованості висновку експерта, щодо необґрунтованості чи неправильності розміру визначеного експертом розміру завданої майнової шкоди, щодо вартості автомобіля до та після ДТП 24.08.2023 року.

Вважаючи позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, відповідач ПрАТ «Перша» посилався на те, що із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся власник автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , а цивільний позивач ОСОБА_14 лише керував автомобілем і не є його власником, то у відповідача відсутній обов`язок здійснити таку виплату останньому.

Згідно п.1.3, п.1.6 ст.1 Закону № 1961-IV потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Так, види речових прав на чуже майно визначено ст.395 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є зокрема право володіння.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ч.1 ст.396 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху водій- особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий тало на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Лише особа, яка має водійське посвідчення, або інші документи, встановлені законом та видані визначеним державою органом, має право керувати транспортним засобом за правилами дорожнього руху.

Тобто, правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля.

Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлене судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

У разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документу на цей транспортний засіб, відсутні підстав вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (п.2.1 «а» Правил дорожнього руху).

Як видно із копії посвідчення водія серії АВШ, виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має право керування транспортними засобами, зокрема категорії «В» з 25.09.1991 року.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_13 , в якій останній зазначає, що даний автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , не перебуває в розшуку у зв`язку з його викраденням, та знаходиться в спільному користуванні сім`ї. 24.08.2023 року його зять - ОСОБА_5 керував даним автомобілем на законний підставах. Крім того вказав, що він не отримував суму страхового відшкодування та не заперечує проти її стягнення на користь ОСОБА_5 .

Таким чином, за встановлених обставин, ОСОБА_5 хоч і не є власником автомобіля автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , але на законних підставах володіє таким автомобілем, а відтак вправі вимагати відшкодування шкоди, завданої пошкодженням або знищенням автомобіля.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.37.1 ст.37 Закону № 1961-IV).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що пошкодження транспортного засобу, законним володільцем (користувачем) якого є позивач, є наслідком настання страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 24.08.2023 року, про що позивачем було у встановленому порядку та строк повідомлено страховика, що не заперечується відповідачем, та додано усі необхідні документи, зокрема і ті, що підтверджують право власності на пошкоджене майно, суд доходить про наявність обставин, з якими закон пов`язує виникнення обов`язку у страховика здійснити виплату страхового відшкодування позивачу, а відтак позовні вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 22.1, 22.3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством (стаття 1 Закону України Про страхування №1909-IX).

Відповідно до частин 4, 5 ст. 94 Закону України Про страхування № 1909-IX договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною.

Частинами 16 та 18 ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно доп.12.1статті 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Так, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №214923591, розмір франшизи становить 3200 гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «СК ПЕРША» на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування майнової шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 78302,61 грн.=(81502,61 грн. -3200,00 грн.).

Щодо вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Враховуючи принцип справедливості та розумності, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, характер вчиненого діяння, яке створило моральні страждання для цивільного позивача ОСОБА_5 , який перебував за кермом транспортного засобу «СHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 , суд вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень), яка підлягає стягненню з обвинуваченого.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст.122,124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати із залученням експерта.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2023 року, а саме: автомобіль ВАЗ «2109» р.н. НОМЕР_1 та автомобіль «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 , після набрання вироком законної сили, скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ПрАТ «СК ПЕРША» про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК ПЕРША» на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування майнової шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 78302 гривень 61 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 10000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру судові витрати за проведення судових експертиз: № СЕ-19-121-23/19252-ІТ від 21.09.2023 року, № СЕ-19-121-23/19254-ІТ від 19.09.2023 року, № СЕ-19-121-23/19253-ІТ від 19.09.2023 року, № СЕ-19-121-23/19665-ІТ від 25.09.2023 року та № СЕ-19-121-23/22731-ІТ від 23.10.2023 року в сумі 16 252 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса » судові витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 23235 від 13.10.2023 року в сумі 7169 (сім тисяч сто шістдесят дев`ять) грн. 40 коп.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ «2109» р.н. НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили повернутим власнику ОСОБА_10 .

Речовий доказ автомобіль «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 , після набрання вироком законної сили повернутим власнику ОСОБА_11 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1