КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5106/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устя, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0000089 від 27.12.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 23.08.2025 року включно, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 1000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить у сумі 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) грн., яка може бути внесена (заставодавцем) на депозитний рахунок Печерського районного суду міста Києва.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в разі внесення застави, наступні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 23.08.2025 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

Покладено на прокурора у кримінальному провадженні контроль за виконанням ухвали суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилається на те, що підозра, яка вручена ОСОБА_7 , є необґрунтованою, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх доказів для того аби переконати стороннього об`єктивного спостерігача у тому, що підозрюваний дійсно вчинив злочин.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено та не надано оцінку обставинам та наявним у клопотанні слідчого доказам.

На думку сторони захисту, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року є незаконною та необґрунтованою, оскільки ухвалена некомпетентним судом, з порушенням норм та вимог ст. 370 КПК України. Судом не з`ясовані всі обставини, досліджені під час судового розгляду, а докази не оцінені, відповідно до ст. 94 КПК України. В рішенні не наведені належні мотиви його ухвалення.

Захисник вказує, що стороною обвинувачення порушені правила територіальної юрисдикції при поданні клопотання до Печерського районного суду м. Києва.

Так, органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є Державне бюро розслідувань, яке територіально знаходиться за адресою 01032, м. Київ, вул. Петлюри, 15, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Окрім цього, робоче місце старшого групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні - ОСОБА_11 також знаходиться по вулиці Петлюри, 15.

Таким чином, апелянт вважає, що саме за цією адресою здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, орган досудового розслідування не здійснює розслідування кримінального провадження № 0000089 за адресою вул. Панаса Мирного, 28.

Сторона захисту зазначає, що ототожнення слідчим у кримінальному провадженні місця юридичної реєстрації органу досудового розслідування з місцем знаходження органу досудового розслідування є неправильним.

Підсумовуючи свої доводи щодо територіальної підсудності, захисник вказує на те, що орган досудового розслідування знаходився та зараз знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, яким повинен здійснюватися судовий контроль на стадії досудового розслідування у відповідності до вимог КПК України, що підтверджується листом-роз`ясненням Верховного суду № 80/0/176-20, в якому надане роз`яснення з приводу того, де саме здійснюється досудове розслідування, і що ця адреса не ототожнюється з юридичною адресою. Проте, слідчий суддя ОСОБА_1 при розгляді клопотання не звернув на це увагу і проігнорував вимоги КПК України.

Окрім цього, в апеляційній скарзі захисник посилається на те, що ризики, зазначені прокурором, не доведені, та клопотання не містить посилання на матеріали, які їх обґрунтовують, а у судовому засіданні докази щодо наявності цих ризиків не долучались та судом першої інстанції не досліджувались.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, апелянт зазначає, що практика ЄСПЛ виходить з того, що загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно доказувати наявність інших обставин, таких як: характеристика особи, моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, документально підтверджені зв`язки з іншою країною або наявність зв`язків в іншому місці.

Апелянт стверджує, що враховуючи особу підозрюваного, та його соціальні зв`язки, в нього немає мети переховуватись або ухилятись від виконання процесуальних обов`язків.

Щодо ризику знищення або спотворення речей та документів, захисник посилається на те, що досудове розслідування завершене, отже стороною обвинувачення зібрані всі докази, допитані всі свідки, а сторона захисту ознайомлюється з матеріалами кримінального провадження. Окрім того, ОСОБА_7 відсторонений від посади, та не може знищити або спотворити речі та документи на робочому місці.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих, або інших учасників кримінального провадження, адвокат вказує, що досудове розслідування завершене, та всі учасники кримінального провадження надали свої покази, та відповідно їх позиція відома та зафіксована у протоколах допитів. Отже припущення органу досудового розслідування про те, що підозрюваний має можливість впливати на невизначених та неназваних свідків, є необґрунтованою.

Таким чином, враховуючи наявність обставин, які підтверджують, що ОСОБА_7 не збирався і не збирається незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, адже підозрюваний заінтересований у встановленні істини у цьому кримінальному провадженні, беручи до уваги, що не існує жодної обставини, яка б дала підстави вважати, що ОСОБА_7 може мати чи має намір незаконно впливати хоч на будь кого у цьому кримінальному провадженні.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, захисник вважає, що цей ризик відсутній, оскільки підозрюваний відсторонений від посади, а отже жодним чином не може перешкоджати кримінальному провадженню.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, захисник наголошує, що його підзахисний відсторонений від посади, та до кінця розслідування не буде керувати підлеглими, рівно як і проходити службу. Окрім того, досудове розслідування вже завершене, отже повторно вчинити злочин неможливо. Також захисник звертає увагу на те, що підозрюваний не вчиняв жодних кримінальних правопорушень, тому продовжити їх не може.

На переконання захисника, взагалі відсутні будь-які ризики, які хоча б теоретично могли б давати достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може вчинити вищевказані дії, що не може бути залишено поза увагою суду, та таким чином відсутні обставини, зокрема але не виключно передбачені ст. 177 КПК України.

Апелянт наголошує, що обставини, які існували раніше, суттєво змінились, що також підтверджує наявність всіх підстав для зміни запобіжного заходу відносно підозрюваного на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Окремо захисник зазначає, що протягом останніх чотирьох місяців жодних слідчих дій з ОСОБА_7 не проводилось, слідчий до підозрюваного на гауптвахту не приходив, та до органу досудового розслідування для проведення слідчих дій не конвоював.

Також апелянт зазначає, що підозрюваний має проблеми зі здоров`ям та взагалі потребує госпіталізації, у зв`язку з отриманими під час знаходження в гауптвахті хронічними й небезпечними захворюваннями, тож подальше застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою негативно впливає та погіршує і без того незадовільний стан його здоров`я. У підозрюваного на утриманні перебувала його мати, яка є пенсіонером та людиною похилого віку, після затримання сина стан її здоров`я різко погіршився та вона потребує допомоги лікарів і постійного догляду сина, на утриманні якого знаходиться. Важке захворювання діагностували у дружини підозрюваного, вона потребує госпіталізації, оперативного втручання та тривалого лікування. Звісно, це також вказує на необхідність отримання піклування з боку ОСОБА_7 .

Крім цього, підозрюваний має проблеми із зором, що унеможливлює ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження в умовах гауптвахти.

Все вказане, на думку захисника, підтверджує, що наразі наявні всі підстави для зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, проте слідчий суддя всі ці доводи проігнорував та порушив вимоги діючого КПК України.

Адвокат зазначає, що наразі не існує жодної обставини або доказу, які б свідчили, що підозрюваний перебуваючи на свободі не виконуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків, а натомість існує безліч доказів його належної процесуальної поведінки, що обов`язково має враховуватись судом.

Таким чином, оскільки було встановлено обґрунтовані правові та законодавчо визначені підстави для зміни запобіжного заходу, а також у зв`язку з відсутністю обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення та відсутністю будь яких підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, встановлених ст. 177 КПК України, або підстави стверджувати, що є ймовірними наміри у ОСОБА_7 їх реалізувати, є очевидним, що вказані обставини свідчать про відсутність підстав для подальшого застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу. Проте слідчим суддею оцінки цьому не надано.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що визначена слідчим суддею застава в розмірі 3 028 000 грн. є непід`ємною для ОСОБА_7 , однак слідчий суддя проігнорував ці доводи сторони захисту.

Аналізуючи особистість ОСОБА_7 , захисник зазначає, що його підзахисний є громадянином України, має постійне місце проживання, постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, одружений та має дітей. Дані обставини чітко характеризують особу ОСОБА_7 і в силу ч.1 ст. 178 КПК України, мають бути взяті до уваги та враховані судом при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу та свідчать про відсутність обставин реального характеру загрози його втечі.

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухвалою слідчого судді в частині визначення розміру застави, також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання слідчого, продовжити щодо ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 3 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 598 000 грн.

В скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою, та такою, що не ґрунтується на нормах КПК України, і не відповідає фактичним обставинам, та є такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 27.12.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи в розташуванні військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 15.02.2024 по 07.07.2024 року, отримав інформацію у вигляді усних доповідей від підлеглих військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 та рапортів від військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , про факти вчинення відносно них кримінальних правопорушень, вчинених командиром інженерно-технічного взводу 1 понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , які полягали у систематичному вчиненні діянь, спрямованих на заподіяння військовослужбовцям сильного фізичного болю чи морального страждання, з метою примусити їх вчинити дії, що суперечать їх волі, з наміром покарати їх за дії, вчинені ними, у вчиненні яких вони підозрюються, та з метою залякування їх або інших військовослужбовців, а також незаконному позбавленні волі людини, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань.

Зокрема, ОСОБА_7 достеменно було відомо про те, що в період з 15.02.2024 по 17.02.2024 року, приблизно о 18 год. 00 хв. (більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_12 , який перебуває у його підпорядкуванні, перебуваючи у житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 сильного фізичного болю та морального страждання, з метою його покарання, застосував насильство щодо ОСОБА_13 , умисно нанісши останньому обома руками близько трьох-чотирьох ударів в області обличчя, заподіявши ОСОБА_13 фізичного та морального страждання.

Крім цього, ОСОБА_7 достеменно було відомо про те, що в кінці лютого 2024 року, точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_12 , знаходячись на одній із вулиць с. Новопавлівка, Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 сильного фізичного болю та морального страждання, з метою його покарання, за перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, застосував насильство щодо ОСОБА_14 , умисно нанісши останньому своєю лівою ногою один удар в область обличчя, в результаті якого ОСОБА_14 відкинуло в сторону, тим самим заподіявши йому фізичного та морального страждання, та після цього, перебуваючи у коридорі житлового будинку, де проживав ОСОБА_14 , наніс останньому два-три удари своєю правою рукою в область голови.

Окрім того, приблизно 08.03.2024 року, у денний час доби (більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_12 та четверо на даний час невстановлених слідством осіб, перебуваючи у житловому будинку, що розташований в с. Новопавлівка, Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 сильного фізичного болю та морального страждання, з метою його покарання, надав вказівку чотирьом військовослужбовцям застосувати насильство щодо ОСОБА_15 , які умисно нанесли останньому руками та ногами численні удари в область обличчя та різні частини тулубу, заподіявши ОСОБА_15 фізичного та морального страждання. Після цього, четверо військовослужбовців, діючи за вказівкою ОСОБА_12 та під його контролем, витягнули ОСОБА_15 з будинку на вулицю, де продовжили умисно наносити останньому руками та ногами численні удари в область обличчя та різні частини тулубу, заподіявши ОСОБА_15 фізичного та морального страждання.

Також, 30.03.2024 року близько 12 год. 00 хв., в період перебування ОСОБА_14 в зоні виконання бойового завдання, а саме неподалік ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», який знаходиться за адресою: Індустріальний проспект, буд. 1, м. Авдіївка, Донецької області, спавши поряд із лісопосадкою, до нього підійшов ОСОБА_12 та наніс декілька сильних ударів обома ногами ОСОБА_14 в область ребер, після чого за вказівкою ОСОБА_12 , четверо на даний час невстановлених слідством осіб, підняли ОСОБА_14 , приставили його до дерев`яної конструкції у вигляді хреста, прив`язавши за руки до неї, де в такому положенні останній перебував близько чотирьох годин, чим заподіяли ОСОБА_14 фізичного та морального страждання та позбавили його права на обирання за своєю волею місця знаходження.

Крім того, приблизно з 15 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., в один із днів у період з 01.05.2024 року по 10.05.2024 року, (більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_12 , перебуваючи на території відкритого майданчика поруч з будинком культури, неподалік продуктового магазину «Даша», що знаходиться в с. Довжик, Золочівського району, Харківської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання ОСОБА_16 сильного фізичного болю та морального страждання, з метою його покарання, за нетактовне, на думку ОСОБА_12 , привітання на «ти», застосував насильство щодо ОСОБА_16 , умисно нанісши останньому своєю правою рукою один удар в область обличчя, та своєю правою ногою один удар в область правої ноги ОСОБА_16 , тим самим заподіявши йому фізичного та морального страждання.

Тож, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень, які мали місце у підрозділах військової частини НОМЕР_1 , які перебувають у його підпорядкуванні, будучи військовою службовою особою, не направив до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення та умисно не виконав дій, які за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, вчинені в умовах воєнного стану, зокрема не ініціював проведення службового розслідування, не відсторонив від виконання покладених службових обов`язків командира інженерно-технічного взводу 1 понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 та не вжив щодо останнього заходів дисциплінарного характеру, з метою вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали внаслідок вчинення неправомірних дій ОСОБА_12 , що заподіяло істотну шкоду нематеріального характеру, яка полягає в порушенні прав військовослужбовців, підрив авторитету та престижу Збройних Сил України, зниження військової дисципліни та правопорядку, а також морально-психологічного стану (морального духу) військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зниження рівня боєздатності цієї військової частини, що могло вплинути на ефективність та успішне виконання службово-бойових завдань військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , а також створення негативного іміджу військової служби у Збройних Силах України, що може негативно впливати на ставлення до армії та мобілізації.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 426 КК України - не направлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, вчинені в умовах воєнного стану, що заподіяло істотну шкоду.

29.12.2024 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

30.12.2024 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначено заставу у розмірі 4 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 12 112 000,00 грн.

25.02.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 28.03.2025 року та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3964 прожиткових мінімуми для працездатних осіб, що становить 12 002 992 грн.

25.03.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 23.05.2025 та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3964 прожиткових мінімуми для працездатних осіб, що становить 12 002 992 грн.

19.02.2025 року постановою заступника Генерального прокурора продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 28.03.2025 року.

21.03.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто до 28.06.2025 року.

20.05.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 28.06.2025 року та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3500 прожиткових мінімуми для працездатних осіб, що становить 10 598 000 грн.

28.05.2025 року визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту та підозрюваному, його захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

24.06.2025 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , за погодження з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0000089 від 27.12.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, на два місяці в межах строку досудового розслідування із визначенням застави в розмірі 3 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 598 000 грн.

Обгрунтовуючи подане клопотання, слідчий зазначив, що станом на момент подання клопотання підозрюваний ОСОБА_7 та його захисники з матеріалами кримінального провадження не ознайомились.

Також вказав, що обставини, які дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, повністю підтверджуються зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме:

- матеріалами службового розслідування, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.01.2025 року, відповідного до якого, серед іншого, встановлено недотримання командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 вимог Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом МОУ від 29.11.2018 №604;

??- актом службового розслідування, проведеного на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.12.2024 року № 568, відповідного до якого, серед іншого, встановлено приховування командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 факту вчинення капітаном ОСОБА_12 кримінальних правопорушень;

- ??матеріалами службового розслідування, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.01.2025 року, відповідного до якого, серед іншого, встановлено недотримання командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 вимог Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом МОУ від 29.11.2018 №604;

??- актом службового розслідування, проведеного на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.12.2024 року №568, відповідно до якого, серед іншого, встановлено приховування командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 факту вчинення капітаном ОСОБА_12 кримінальних правопорушень;

??- показами свідка ОСОБА_17 , який обіймає посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальник юридичної служби військової частини НОМЕР_1 ;

??- показами свідка ОСОБА_18 , який обіймає посаду заступника командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ;

??- показами свідка ОСОБА_19 , який обіймає посаду командира четвертого понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

??- показами свідка ОСОБА_20 , який обіймає посаду командира другого взводу сьомої понтонної роти четвертого понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

??- показами свідка ОСОБА_21 , який обіймає посаду начальника групи виявлення, припинення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- показами свідка ОСОБА_22 , який обіймав посаду офіцера відділення з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ;

- показами свідка ОСОБА_23 , який обіймає посаду заступника командира четвертого понтонно-мостового батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ;

??- показами свідка ОСОБА_24 , який обіймає посаду начальника логістики - заступник командира військової НОМЕР_1 ;

- іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Слідчий зазначив, що у ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою продовження застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 426 КК України, що інкримінується ОСОБА_7 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду (ризик втечі).

Досудове розслідування, як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичною, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі, робить цей ризик достатньо високим. Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідство вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

2. Знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Наявність цього ризику обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , в силу своєї професійної обізнаності, обіймаючи раніше посаду командира військової частини НОМЕР_1 , зможе знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, в тому числі рапорти військовослужбовців та інші документи про факти вчинення відносно них кримінальних правопорушень.

Крім того, на даний час у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені всі потерпілі від вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, всі співучасники злочину, місця зберігання знаряддя та засобів вчинення злочину, що дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження.

3. Незаконно впливати на свідків, експертів та інших учасників кримінального провадження.

Наявність зазначеного ризику обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , з огляду на тривалий час проходження військової служби у Збройних Силах України, в тому числі на керівних посадах, має стійкі зв`язки у вказаному військовому формуванні, які може використати для незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження шляхом їх підкупу, примушування чи іншого тиску чи впливу з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань або надання неправдивих показань у кримінальному провадженні.

Крім того, слід враховувати встановлену кримінальним процесуальним законодавством України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, для здійснення тиску на учасників кримінально провадження, не обов`язково знати їх особисто. Для цього достатньо того, що підозрюваному після ознайомлення з матеріалами справи, стануть відомі анкетні дані свідків. Тому з метою уникнення покарання, ОСОБА_7 може вчиняти дії, покликані на примушення їх до зміни показань чи до відмови від їх надання.

4. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На даний час досліджуються обставини можливої причетності до вказаного злочину інших осіб, в тому числі військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови).

Так, ОСОБА_7 може сприяти іншим невстановленим особам, які приймали участь у вчиненні кримінального правопорушення, шляхом повідомлення їм інформації, яка стала йому відомою у зв`язку з набуттям статусу підозрюваного та реалізацією передбачених законодавством відповідних процесуальних прав.

5. Вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність указаного ризику обґрунтовується тим, що бажаючи уникнути передбаченого кримінальним законом покарання за вчинення тяжкого злочину, ОСОБА_7 буде намагатися переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим скоїть інші тяжкі кримінальні правопорушення, насамперед ті, які пов`язані з ухиленням від проходження військової служби, вчинені в умовах воєнного періоду, зокрема ст. 408 КК України («Дезертирство»), оскільки вказана особа на теперішній час є діючим військовослужбовцем, на яку поширюються обов`язки, визначені Статутами Збройних Сил України та законодавством України про військовий обов`язок і військову службу.

При цьому, орган досудового розслідування вважає, що застосувати більш м`які запобіжні заходи до підозрюваного неможливо, так як вони не усунуть ризику втечі за кордон, в будь яку точку України, в тому числі на тимчасово окуповану, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи всі вищевикладені обставини, може переховуватись від органу досудового розслідування.

Підставою продовження застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам слідчий вважає, що до ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0000089 від 27.12.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 23.08.2025 року включно, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 1000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить у сумі 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) грн., яка може бути внесена (заставодавцем) на депозитний рахунок Печерського районного суду міста Києва.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в разі внесення застави, наступні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 23.08.2025 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

Покладено на прокурора у кримінальному провадженні контроль за виконанням ухвали суду.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що органу досудового розслідування необхідний час для завершення виконання вимог ст. 290 КПК України в частині надання доступу підозрюваним та стороні захисту до матеріалів досудового розслідування та реалізації права ознайомитися з ними.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі, значно меншому ніж розмір застави, який просив визначити слідчий у клопотанні, визначивши заставу у виді 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 028 000 грн. 00 коп.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, та який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Твердження захисника про те, що розмір застави є непомірним для підозрюваного, також відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин ними не надано, а відтак, підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, правильність кваліфікації дій підозрюваного, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому діянь, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, позаяк наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

Таким чином, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та незаконного впливу на свідків, експертів, знищити, спотворити будь-яку з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

При цьому, доводи сторони захисту в частині характеризуючих ознак та даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 були досліджені колегією суддів, однак самі по собі не можуть забезпечити впевненості у його належній процесуальній поведінці і не свідчать про відсутність існування ризиків у кримінальному провадженні та не можуть бути достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про здійснення розгляду клопотання слідчого з порушенням правил підсудності, ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Згідно затвердженої Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020 організаційної структури Державного бюро розслідувань, Головне слідче управління належить до структури Центрального апарату Державного бюро розслідувань.

Як убачається з даних наявних у справі процесуальних документів Державного бюро розслідувань, зокрема даних постанов про визначення групи слідчих, листів, тощо, адресою місцезнаходження вказаного органу зазначено: м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Печерського районного суду міста Києва.

Наведене узгоджується і з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та даними офіційного сайту Державного бюро розслідувань.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про розгляд клопотання слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва із порушенням правил територіальної підсудності.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування іншого запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційні скарги захисника та прокурора з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 182, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4