БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/64/26
Провадження № 1-кс/497/17/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт тимчасово вилученого майна

09.01.26 року м. Болград

Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання старшого слідчого Слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2026 року засобами поштового зв`язку "Нова пошта" (експрес-накладна №59 0015 4703 0975 від 06.01.2025 року) до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, погоджене із прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна в зв`язку з досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню № 0000002 від 02.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 01 січня 2026 року, приблизно о 17:55 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Mazda», моделі «6», р/н « НОМЕР_1 », рухаючись по автомобільній дорозі, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З місця події ОСОБА_5 на вказаному автомобілі скрився.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної події постраждалий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку, переламу із зміщенням хребців шийного відділу, відкритий перелам лівого променева-зап`ястного суглобу, множні садна.

05 січня 2026 року, ОСОБА_5 самостійно звернувся до Болградського РВП ГУНП в Одеській області із заявою з визнанням участі у вказаній дорожньо-транспортній події.

З метою виявлення та вилучення доказів у кримінальному провадженні, фіксації слідів кримінального правопорушення 05 січня 2026 року, проведено огляд транспортного засобу - автомобіля марки «Mazda», моделі «6», р/н « НОМЕР_1 », який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 . Під час огляду зафіксовані очевидні (зовнішні) пошкодження транспортерного засобу, що у сукупності з викладеним вказують на участь автомобіля у дорожньо-транспортній події.

За наслідками огляду вказаний автомобіль вилучено та направлено на зберігання до Болградського РВП ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 97.

Оскільки на думку слідчого є потреба забезпечити збереження вилученого майна, яке має статус речового доказу в даному кримінальному провадженні, слідчий звертається до слідчого судді з даним клопотанням.

Судове засідання призначено на 09:00 годину 09.01.2026 року, про що повідомлено сторін кримінального провадження (а.с.51-52).

Слідчий у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, наполягала на задоволенні клопотання (а.с.54).

Особа, яка добровільно видала майно ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим, до суду не прибув, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, не заперечував щодо арешту майна (а.с.53).

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги дату надходження клопотання про арешт майна до слідчого судді для розгляду, наданням можливості особі, у якої вилучено майно, ознайомитися з матеріалами клопотання та надати письмові заперечення на нього, вважаю за можливе розглянути клопотання слідчого у відсутності власника майна та його захисника.

Розглянувши матеріали поданого клопотання з додатком, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого обґрунтоване та підлягає задоволенню на підставі наступного.

Арешт майна є одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження ст. 131 ч.2 п.7 КПК України.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження [...].

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів [...].

Разом з тим, п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Так, частиною 11 статті 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі.

Аналіз вищенаведеного вказує, що діючим законодавством передбачений обов`язок, а не право слідчого надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються; та застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст.132 ч.3 КПК України).

Положеннями ст.171 КПК України встановлено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Слідчим суддею встановлено, що 01.01.2026 року о 18:08 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 01.01.2026 о 18:07 за адресою: Болградський район с. Табаки, вулиця Гагаріна, лежить невідомий чоловік без свідомості, що сталось невідомо.

При відпрацюванні повідомлення на лінію 102 встановлено, що біля 17:50 години 01.01.2026, на проїздній частині по вул. Гагаріна в с. Табаки Болградського району, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 , виявила чоловіка, що лежав по центру автомобільної дороги, про що повідомила на спеціальну лінію 102 та 103.

Проведеними заходами встановлено, що постраждалою особою являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , який перебуває у стані алкогольного сп`яніння. При огляді ШМД постраждалий повідомив, впав у результаті власної необережності. При медичному огляді у ОСОБА_6 діагностовано: перелам лівого гал`ястного суглоба, ЗЧМТ, струс головного мозку, садно волосяної частини голови. З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_6 госпіталізований до травматологічного відділення КНП "Болградська ЦРЛ", де останній при реєстрації у приймальному відділенні повідомив, що отримав травми у результаті падіння. Пісня надання у медичної допомоги потерпілому, опитати останнього не представилось можливим (потерпілий заснув). З пояснень медичних працівників описані травми могли утворитися у результаті падіння з висоти власного зросту , на тверду поверхню.

Вказане повідомлення зареєстровано в ЄО за № 8 від 01.01.2026 (а.с.10).

Аналогічне повідомлення надійшло 01.01.2026 року о 19:22 годині надійшло з закладу охорони здоров`я про до ставлення в лікарню постраждалої особи, яке зареєстровано в ЄО за №10 від 01.01.2026 року (а.с.11).

За вказаними повідомленнями були внесені відомості в ЄРДР за №0000002 від 02.01.2026 року за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України (а.с.8).

Нагляд за додержанням законності під час досудового розслідування у вигляді процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Болградської окружної прокуратури (а.с.6-7).

01.01.2026 року ст.слідчим Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 проведеного огляд місця події та складено відповідний протокол (а.с.19-23).

05.01.2025 року з заявою на ім`я начальника Болградського РВП ГУНП в Одеській області звернувся ОСОБА_5 в які повідомив, що 01.01.2026 року біля 17:55 години, будучи водієм автомобіля марки «Мазда», р.н.з НОМЕР_1 сірого кольору, який належить йому на праві власності, рухаючись по автомобільній дорозі по вулиці Гагаріна в с. Табаки Болградського району Одеської області, здійснив наїзд на пішохода, який йшов по автомобільній дорозі. Злякавшись, покинув місце ДТП, залишивши чоловіка на дорозі (а.с.25).

Згідно рапорту чергового Болградського РВП ГУНП в Одеській області прийнято заяву ОСОБА_5 про його участь в ДТП та зареєстровано в ЄО за №71 від 05.01.2026 року (а.с.24).

05 січня 2026 року ст.слідчим СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області в період часу з 20:20 години до 21:15 години, за особистої участі водія ОСОБА_5 проведено огляд транспортного засобу - автомобіля марки «Mazda», моделі «6», р/н « НОМЕР_1 », який на праві приватної власності належить саме ОСОБА_5 . Під час огляду зафіксовані очевидні (зовнішні) пошкодження транспортного засобу, що у сукупності з викладеним вказує на участь автомобіля у дорожньо-транспортній події.

За наслідками огляду вказаний автомобіль вилучено та направлено на зберігання до Болградського РВП ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 97 (а.с.26-30).

Після проведеного огляду ОСОБА_5 надав пояснення про обставини ДТП (а.с.31-32).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 07.10.2025 року транспортний засіб марки «Mazda», моделі «6», р/н « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, сірого кольору належить на праві власності ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.34-35).

На підставі постанови ст.слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 06.01.2026 року визнано доказами у кримінальному провадженні № 0000002 від 02.01.2026 року, тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Мазда», моделі «6», р/н « НОМЕР_1 », який на праві приватної власті належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місцем зберігання вказаного майна визначено Арцизький міжрайонний штраф майданчик за адресою: Одеська область, Болградський район, м. Арциз, вул. Транспортна 2-б (а.с.36-38).

З огляду на досліджені докази в судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000002 від 02.01.2026, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого про визнання та залучення в якості речового доказу, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89,94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України оскільки зберігає на собі сліди ДТП, яка мала місце 01.01.2026 року.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Вилучений органом досудового розслідування транспортний засіб марки «Mazda», моделі «6», р/н « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, сірого кольору, який на праві приватної власті належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про реєєстацію транспортного засобу НОМЕР_2 , визнаний речовим доказом, оскільки є всі підстави вважати, що може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що тимчасово вилучене під час огляду майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно зберігає на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, потребує експертного дослідження, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Так, Постановою Верховної ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17.06.1992 (в поточні редакції №2471-ХІІ від 24.01.1995) затверджено «Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» (далі Перелік).

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що вилучений автомобіль є майном особи ОСОБА_8 , який є учасником ДТП, яка мала місце 01.01.2026 року в с.Табаки Болградського району Одеської області.

Зв`язок даного майна із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Щодо строків звернення до слідчого судді.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено (абз.1 ч.5 ст.171 КПК України).

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз.1 ч.5 ст.171 КПК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

Статтею 116 КПК України встановлено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти [...].

Так, згідно протоколу огляду 05.01.2026 року слідчим було вилучено майно, згідно до переліку зазначеному у клопотанні, на яке слідчий просить накласти арешт (а.с.26-30).

Клопотання слідчого складено 06.01.2026 року та тоді ж 06.01.2026 року о 16:13 передано для відправки до суду засобами поштового зв`язку "Нова пошта" (експрес-накладна №59 0015 4703 0975 від 06.01.2026) (а.с.49 зворотна сторона).

Таким чином, слідчим дотримано вимоги ч.5 ст.171 КПК України.

Разом з цим, враховуючи, що наразі досудове розслідування триває не значний час, підозра жодній особі не повідомлена, орган досудового розслідування збирає докази, та здійснює перевірку всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а вилучене майно визнано речовими доказами в цьому кримінальному провадження, та з метою забезпечення його збереження є підстави для застосування арешту вилученого майна шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 170, 171, 173, 236 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування на тимчасово вилучене майно в ході огляду транспортного засобу, поведеного за адресою: АДРЕСА_5 , вилученого на підставі протоколу огляду від 06.01.2026 року в кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме: транспортний засіб марки «Mazda», моделі «6», р/н « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, сірого кольору, який на праві приватної власті належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про реєєстацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вилучене майно передати на відповідальне зберігання до Відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Одеській області за адресою: вул.Транспортна №2-б, м.Арциз Болградський район Одеська область, попередньо ознайомити відповідальну особу з кримінальною відповідальністю, передбаченою ст. 388 КК України.

Відповідальність за збереження вилученого майна та виконання ухвали покласти? на ініціатора даного клопотання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1