Справа № 307/419/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/197/23 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Глибокий Потік, Тячівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 03 (три) роки, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: розписку на повістку, яка видана на ім`я ОСОБА_8 , контрольний талон мобілізаційного розпорядження № 1 та довідку військово-лікарської комісії № 230/12 від 27.09.2022, - залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Згідно ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

-2-

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, на всій території України введено воєнний стан та Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено мобілізацію.

Згідно ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

25.11.2021 ОСОБА_8 , згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , взято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.09.2022 ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, перебуваючи на території пункту постійного збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , пройшов військово-лікарську комісію, яка на час проведення загальної мобілізації засідає за вищевказаною адресою, на предмет визначення ступеня придатності призовників до військової служби.

Згідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від № 230/12 від 27.09.2022, виданої відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» № 402 від 14.08.2008, ОСОБА_8 визнано придатним до військової служби, за результатами якої підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

В подальшому ОСОБА_8 , призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 та згідно контрольного талону мобілізаційного розпорядження № 1 зарахований в команду № НОМЕР_2 , о 13 год 27.09.2022, отримав під особистий підпис повістку про обов`язок прибути о 09 год 02.10.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого призову військовозобов`язаного під час загальної мобілізації.

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на зазначену в повістці дату та час для відправки у команду до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, без поважних на те причин.

Таким чином ОСОБА_8 , являючись військовозобов`язаним, визнаним придатним до військової служби та підлягаючи призову на військову службу за мобілізацією, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, ухилився від виконання свого конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а саме призову на військову службу під час мобілізації, тим самим порушивши вимоги ст. 65 Конституції України, положення Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не маючи на це законних підстав передбачених ст. 23 цього ж Закону та не прибув у визначену повісткою дату та час до територіального центру комплектування.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію діянь обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом належним чином не враховано положення ст. 69-1 КК України, оскільки за наявності

-3-

обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, за відсутності обставин, що його обтяжують, а також у зв`язку з визнанням обвинуваченим своєї вини, суд зобов`язаний призначити покарання, строк або розмір якого не повинен перевищувати 2/3 максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України. Однак, суд за наявності обставин, передбачених ст. 69-1 КК України безпідставно їх не застосував при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. У зв`язку з чим покарання, призначене ОСОБА_8 судом за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років, є таким, що не відповідає положенням ст. 69-1 КК України та перевищує дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого ст. 336 КК України, а тому суперечить загальним принципам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України. За результатами апеляційного розгляду просить пом`якшити ОСОБА_8 за ст. 336 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 03 (три) місяці. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 03 (три) роки з покладенням на нього на підставі ст. 76 КК України певних обов`язків. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що обвинувачений належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, стосовно яких відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України докази не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 336 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

-4-

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та заслуговують на увагу з таких підстав.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування кримінального провадження, так і за результатами його судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з вимогами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З аналізу вказаної правової норми слідує, що покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 статті 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні обвинуваченим своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних положень закону України про кримінальну відповідальність та не застосував закон, який підлягає застосуванню, що у даному випадку є підставою для зміни вироку суду.

Обираючи ОСОБА_8 вид та розмір покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд першої інстанції врахував обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у виді визнання вини.

Крім того, судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України,

Альтернативна санкція ст. 336 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 05 (п`яти) років.

Колегія суддів також враховує, що склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є формальним, тобто не передбачає наслідків у виді заподіяння шкоди, як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, а тому, у даному випадку, суд першої інстанції мав право застосувати положення ст. 69-1 КК України та призначити покарання, яке не перевищує двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 69-1 КК України максимальне покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі не може перевищувати трьох років чотирьох місяців.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам закону призначив ОСОБА_8 покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років, що перевищує 2/3 максимального строку та призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, тобто положень ст. 69-1 КК України.

-5-

Пунктами 1, 4 частини 1 статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню - ст. 69-1 КК України, а тому вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає зміні, що узгоджується з нормами чинного кримінального процесуального законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, а тому згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання із застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 69-1, 75, 76 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407 - 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 03 (три) місяці.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 03 (три) роки та покласти на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді