ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/298/25
Провадження № 1-кс/131/415/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2025 р. м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області клопотання начальника СВ ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Начальник СВ ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, в якому зазначив, що 04.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000019 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що під час розгляду звернення ОСОБА_4 , жительки АДРЕСА_1 установлено, що посадовими особами Іллінецької міської ради надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок громадянам на умовах власності та затверджено проекти відведення земельних ділянок, які відносяться до земель історико - культурного призначення у власність громадянам, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам .

Крім цього, є підстави вважати, що на вище вказаній земельній ділянці історико - культурного призначення знаходяться надані у власність громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 земельні ділянки з кадастровими номерами :06:001:0165 площею 1,35 га, :06:001:0166 площею 1,35 га, :06:001:0167 площею 1,35 га, :06:001:0168 площею 1,35 га, :06:001:0169 площею 1,35 га, :06:001:0170 площею 1,35 га де ФГ «Фаворит-Агрофарм», на праві оренди, вирощує сільськогосподарські культури із використанням сільськогосподарської техніки та обладнання.

20.03.2025 в період часу 10:45 години по 12:11 годин, слідчим СВ ВП № З проведено огляд місця події із залученням в якості спеціалістів начальника відділу контролю за використанням та охороною земель № 1 ГУ ДГК у Вінницькій області ОСОБА_11 , сертифікованого інженера - землевпорядника ОСОБА_12 , головного спеціаліста відділу ОКС УМА ОВА ОСОБА_13 на земельних ділянках із кадастровими номерами :06:001:0165, :06:001:0166, :06:001:0167, :06:001:0168, :06:001:0169, :06:001:0170, які розташовані на території Іллінецької міської ради, за межами населеного пункту с. Шевченкове Вінницького району Вінницької області.В ході огляду встановлено, що на земельних ділянках з кадастровими номерами :06:001:0165, :06:001:0166, :06:001:0167, :06:001:0168, :06:001:0169 наявні землі історико - культурного призначення, які згідно паспортів об`єкту культурної спадщини, являються пам`яткою археології місцевого значення в урочищі «Вапельня» «Поселення Трипільської культури», І половина III - го тисячоліття до н.е. Межі території пам`ятки на сьогодні орієнтовні, відповідно до чинного законодавства не визначені. Під час огляду також встановлено, що на даних ділянках проводилися сільськогосподарські роботи пов`язані з вирощуванням сільськогосподарських культур.

Також встановлено, що дані земельні ділянки перебувають в оренді ФГ «Фаворит Агрофарм» згідно договорів оренди землі від 22.12.2022.

Відповідно до «Висновку за результатами наукового археологічного дослідження» наданого науковими співробітниками Державного підприємства Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України» інституту археології НАН України від 11.08.2025 № 88-в/01-25 в результаті проведених наукових археологічних досліджень (розвідки) оглянута визначена територія, що обмежена земельними ділянками із кадастровими номерами :06:001:0165 площею 1,35 га; :06:001:0166 площею 1,35 га; :06:001:0167 площею 1,35 га; :06:001:0168 площею 1,35 га; :06:001:0169 площею 1,35 га; :06:001:0170 площею 1,35 га які знаходяться за межами сіл Жорнище та Шевченкове Іллінецької ТП Вінницького району Вінницької області.

У підсумку проведених розвідок (візуального обстеження та збору підйомного матеріалу) зафіксовано, що земельні ділянки із кадастровими номерами :06:001:0165 площею 1,35 га; :06:001:0166 площею 1,35 га; :06:001:0167 площею 1,35 га; :06:001:0168 площею 1,35 га; :06:001:0169 площею 1,35 га (частково) розташовані в межах Поселення трипільської археологічної культури, охоронний № 297 (рішенням Виконкому Вінницької обласної ради депутатів трудящих від 10.06.1971 р. №313).

На вказаних земельних ділянках зафіксовані уламки керамічного посуду та глиняна обмазка, що характерні для трипільської археологічної культури.

З метою забезпечення збереження речового доказу - зазначеної земельної ділянки історико-культурного призначенім на якій знаходяться надані у власність громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 земельні ділянки з кадастровими номерами :06:001:0165 площею 1,35 га, :06:001:0166 площею 1,35 га, :06:001:0167 площею 1,35 га, :06:001:0168 площею 1,35 га, :06:001:0169 площею 1,35 га, які перебувають в оренді ФГ «Фаворит-Агрофарм», а також проведення необхідних слідчих дій, виникла необхідність накласти арешт на земельні ділянки.

Дана подія набула суспільного резонансу, що вказує на обурення суспільства, яка вчинена органами державної влади та місцевого самоврядування, а тому у зв`язку з цим також виникла необхідність у накладенні арешту на зазначені вище земельні ділянки.

Зважаючи на те, що будь-які дії із зазначеним майном, можуть призвести до їх знищення або відчуження, існують обставини, які свідчать, що незастосування заборони на використання цього майна та заборони розпоряджатися ним можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому начальник СВ ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся із вказаним клопотанням до слідчого судді та просить накласти на нього арешт.

У судовому засіданні начальник СВ ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 та прокурор Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_14 підтримали клопотання.

Заінтересована особа, керівник ФГ «Фаворит -Агрофарм» ОСОБА_15 у судовому засіданні заперечив щодо клопотання, зазначивши, що арешт вищевказаних земельних ділянок порушить права власників та землекористувачів.

Власники майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В судове засідання власники майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не з`явились подали до суду заяви в яких просили розгляд клопотання проводити без їх участі, у задоволенні клопотання про накладення арешту на земельні ділянки просили відмовити повністю.

Слідчий суддя розглянувши клопотання слідчого, дослідивши представлені докази приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, слідчим суддею установлено, що 04.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000019 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Також, установлено, що в рамках данаго криміналдьного провадження аналогічні клопотання з аналогічних підстав вже розглядалось слідчим суддею Іллінецького районного суду Вінницької області, за результатами розгляду яких слідчому відмовлено у накладені арешту на вказане майно. Ухвалою Вінницького апеляційного суду по справі №131/298/25 від 02 травня 2025 року ухвалу слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000019, внесеному до ЄРДР 04.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України - залишено без змін.

При цьому, начальник СВ ВП № 3 повідомив, що 11.08.2025 року науковими співробітниками Державного підприємства Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України» інституту археології НАН України було проведено науково археологічне дослідження, в результаті проведених наукових археологічних досліджень (розвідки) оглянута визначена територія, що обмежена земельними ділянками із кадастровими номерами :06:001:0165 площею 1,35 га; :06:001:0166 площею 1,35 га; :06:001:0167 площею 1,35 га; :06:001:0168 площею 1,35 га; :06:001:0169 площею 1,35 га; :06:001:0170 площею 1,35 га які знаходяться за межами сіл Жорнище та Шевченкове Іллінецької ТП Вінницького району Вінницької області.

У підсумку проведених розвідок (візуального обстеження та збору підйомного матеріалу) зафіксовано, що земельні ділянки із кадастровими номерами :06:001:0165 площею 1,35 га; :06:001:0166 площею 1,35 га; :06:001:0167 площею 1,35 га; :06:001:0168 площею 1,35 га; :06:001:0169 площею 1,35 га (частково) розташовані в межах Поселення трипільської археологічної культури, охоронний № 297 (рішенням Виконкому Вінницької обласної ради депутатів трудящих від 10.06.1971 р. №313).

Однак, суд зауважує, що однією із засад кримінального провадження, закріпленою у пункті 15 частини 1 статті 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 13 статті 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з частиною 2 статті 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Тобто обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, можуть бути встановлені на підставі доказів, отриманих з цих джерел, зокрема, висновків експерта.

Єкспертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань (частина 1 статті 69 КПК). Експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності роз`яснити його; прибути до суду і дати відповіді на запитання під час допиту (пункти 1, 2 частини 5 статті 69 КПК).

Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи (частина 1 статті 101 КПК). Водночас приписи статті 101 КПК не стосуються висновку спеціаліста чи письмових консультацій особи, яка володіє спеціальними знаннями.

В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 71 КПК (в редакції Закону від 15 березня 2022 року № 2137-IX, чинній на момент надання стороною захисту документа) спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Спеціаліст має право надавати висновки з питань, що належать до сфери його знань, під час досудового розслідування кримінальних проступків, у тому числі у випадках, передбачених частиною 3 статті 214 КПК (пункт 7 частини 4 статті 71 КПК). Під час дослідження доказів суд має право скористатися усними консультаціями або письмовими роз`ясненнями спеціаліста, наданими на підставі його спеціальних знань. Спеціалісту можуть бути поставлені питання щодо суті наданих усних консультацій чи письмових роз`яснень (стаття 360 КПК).

Із системного аналізу норм статтей 84, 298-1 КПК випливає, що висновок спеціаліста у розумінні абзацу 2 частини 1 статті 298-1 КПК не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів, а відтак не може підтверджувати чи спростовувати обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачені частиною 1 статті 91 КПК.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду ( Постанова Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 07 листопада 2024 року справа № 344/8350/22)

Разом з тим, орган досудового розслідування не залучив експерта, у порядку передбаченому статтею 243 КПК, для проведення необхідної, на його погляд, експертизи, з метою отримання та подання суду висновку експерта (частина 3 статті 93, частина 2 статті 101 КПК).

Таким чином, з моменту від ухвалення попередньої ухвали від 02 травня 2025 року слідчим не надано нового належного та допустимого доказу, щоб вказували на нові обставини, які слідчий суддя може взяти до уваги при прийнятті рішення щодо арешту вищевказаних земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема, збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Крім того ч. 3 ст. 170 визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ст. 29 Загальної декларації прав людини, "кожна людина, здійснюючи свої права і свободи, повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання й поваги прав і свобод інших та з метою задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві". Мета, підстави і межі здійснення прав людини конкретизуються також у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права, а також в Європейській Конвенції про захист прав особи й основних свобод. Конституція України також передбачає межі здійснення громадянами своїх прав. Так, згідно зі ст. 64, конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень можуть встановлюватися в умовах воєнного або надзвичайного стану. Аналіз зазначеної статті дозволяє зробити висновок про те, що закріплені в ній критерії (підстави) правомірного обмеження прав і свобод людини та громадянина базуються на принципі співвідношення публічних і приватних інтересів.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"(Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна при викладених у клопотанні обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна та завданнями кримінального провадження, а потребами досудового розслідування кримінального провадження не обґрунтуються застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, тому клопотання про арешту майна на земельні ділянки з кадастровими номерами :06:001:0165 площею 1,35 га, :06:001:0166 площею 1,35 га, :06:001:0167 площею 1,35 га, :06:001:0168 площею 1,35 га, :06:001:0169 площею 1,35 га, :06:001:0170 площею 1,35 га, не підлягає задоволенню.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання.

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені клопотання начальника СВ ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 04.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_16