Справа № 333/2673/24
Провадження № 1-кп/333/304/25
ВИРОК

Іменем України

31 липня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 0001867, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 22.11.2023 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вознесенка, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, освіта - вища, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження - депутат VIII скликання Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Запорізької обласної організації політичної партії «Слуга народу»,

- за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнано обвинуваченого.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації ОСОБА_8 та інші, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (XXV) від 21.12.1965 року № 2131 (XX), від 14.12.1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил Російської Федерації на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 року на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці збройних сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і Мелітопольського району, Запорізької області, який було захоплено 25.02.2022 року.

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжена відповідними указами Президента України, затвердженими Законами України, зокрема Законом України від 06.02.2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження воєнного стану з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 року строком на 90 діб.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом - Закон № 1207-V11), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Порядок створення органів місцевого самоврядування, обрання сільських, селищних, міських голів, встановлюється Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування України» та іншими Законами та ґрунтується на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Починаючи з 25.02.2022 року і на даний час територія Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора Російської Федерації та включена до переліку окупованих територій, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Після остаточної військової окупації території Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формирувань держави-агресора Російської Федерації фактично узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій ними території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування, які відмовлялися співпрацювати з окупаційною владою.

Разом з тим, приблизно у квітні 2022 року, представниками збройних формувань держави-агресора Російської Федерації всупереч порядку встановленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, за підтримки місцевих колаборантів та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення, цілеспрямовано створено окупаційну адміністрацію - Адміністрацію Константинівського сільського поселення Мелітопольського району Запорізької області (мовою оригіналу - «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области»), з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території, встановлення тотального контролю та реалізації всіх узурпованих владних повноважень діючої Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, яка не припинила своєї діяльності відповідно до вимог чинного законодавства України та продовжила свою діяльність в евакуації.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-УІІ, окупаційна адміністрація Російської Федерації, це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Громадянин України ОСОБА_7 , незважаючи на основи гарантовані Конституцією України та Виборчим кодексом України в частині обрання депутатом Костянтинівської сільської ради, нехтуючи урочисто прийнятою Присягою, після початку 24.02.2022 року повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України та тимчасову окупацію останніми частини території Запорізької області, в тому числі Костянтинівської сільської територіальної громади, у невстановлений органом досудового розслідування час, однак не пізніше другої декади травня 2022 року, перебуваючи на території с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями державою-агресором Російської Федерації, добровільно прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб, із числа представників збройних формувань держави-агресора Російської Федерації та добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій - старости с. Вознесенка, що входить до територіального устрою т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области», створеній на тимчасово окупованій території у приміщенні Вознесенівської сільської ради за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Кірова, буд. 205, яку займав приблизно до 03.04.2023 року.

Так, починаючи з другої декади травня 2022 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) громадянин України ОСОБА_7 , будучи депутатом VIII скликання Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від Запорізької обласної організації політичної партії «Слуга народу», діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій, виконуючи обов`язки старости с. Вознесенка адміністрації Константинівського сільського поселення, Мелітопольського району Запорізької області, створеного органу окупаційної адміністрації держави-агресора, з власних корисливих та ідеологічних мотивів, бажаючи проявити себе та довести окупаційній владі свою лояльність та відданість, вчиняв протиправні дії, пов`язані зі виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій.

Зокрема, з початку перебування на вказаній посаді в незаконно створеному органі влади держави агресора - Російської Федерації ОСОБА_7 , сприяв організації роботи т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области», здійснював безпосереднє керівництво її структурними підрозділами у с. Вознесенка, розпоряджався майном від імені окупаційної адміністрації, брав участь у забезпеченні функціонування незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Запорізької області, в тому числі окупаційних адміністрацій, в 2022-2023 роках, за що отримував грошову винагороду (заробітну плату) у грошовій одиниці держави-агресора, а також надавав всебічну допомогу представникам окупаційної влади та збройним силам Російської Федерації у встановленні, закріпленні та підтриманні їх незаконної влади на тимчасово окупованій території Костянтинівської сільської територіальної громади, виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, якими був незаконно наділений представниками окупаційної влади.

В подальшому, громадянин України ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, з метою кар`єрного зростання, у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 03.04.2023 року обійняв посаду тимчасово виконуючого обов`язки голови т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области», що розташована у приміщенні Костянтинівської сільської ради за адресою: Запорізька область. Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Маяковського, буд. 165, яка передбачає реалізацію адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій в межах незаконно створеного окупаційного органу влади на тимчасово окупованих територіях Костянтинівської сільської територіальної громади, в тому числі й керівництво її структурними підрозділами та розпорядження майном окупаційної адміністрації держави агресора.

Крім того, ОСОБА_7 , в період часу з 17.05.2022 року по 20.06.2022 року, здійснив надання представникам Російської Федерації: ОСОБА_9 , який використовує позивний « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 », ОСОБА_12 , який використовує позивний « ОСОБА_13 », та які є представниками федеральної служби безпеки (далі - ФСБ Російської Федерації), допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом передачі відомостей про осіб із числа місцевих мешканців населених пунктів, що входять до складу Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, які чинять активний спротив представникам окупаційної влади, та діють на тимчасово окупованій території Запорізької області або приймають участь у захисті України від російської агресії в складі Збройних сил України чи інших воєнізованих формувань, які створенні відповідно до законів України.

Не пізніше 17.05.2022 року, о 14 год. 19 хв., ОСОБА_7 , у с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, використовуючи абонентський номер оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , який зареєстрований в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_14 » встановив зв`язок із представником ФСБ Російської Федерації користувачем облікового запису в застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Тelegram», зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_10 » - ОСОБА_9 з позивним « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 ».

Після чого, діючи умисно на шкоду державній безпеці України, 19.05.2022 року, о 12 год. 26 хв., ОСОБА_7 , використовуючи обліковий запис, зареєстрований на ім`я « ОСОБА_14 » абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» відправив користувачу облікового запису, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_15 », яким користується ОСОБА_9 , фотографію невстановленої особи, а о 12 год. 27 хв. повідомлення наступного змісту (орфографію збережено) - «Добрый день. Неизвестный нам человек. ходит периодически у нас по рынку в с. Вознесенка и судя по всему изучает настроение граждан!!!.»

19.05.2022 року, о 15 год. 14 хв., користувач облікового запису зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_15 », яким користується ОСОБА_9 відповідає повідомленням наступного змісту (орфографию збережено): «Добрый день! Есть понимание где он живет или как часто появляется?»

19.05.2022 року, о 15 год. 24 хв., використовуючи обліковий запис, зареєстрований на ім я « ОСОБА_14 », абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» відправив користувачу облікового запису, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_15 », яким користується ОСОБА_9 повідомлення із таким змістом (орфографію збережено): «Значит по этому человеку, завтра посмотрим если появится постараемся вам сообщить и проследить за ним. Как он и куда уходит!».

16.06.2022 року, об 10 год. 17 хв., ОСОБА_7 , у с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, використовуючи абонентський номер оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , який зареєстрований в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», із нікнеймом « ОСОБА_14 » встановив зв`язок із представником ФСБ Російської Федерації користувачем облікового запису в застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_16 », яким користується ОСОБА_12 з позивним « ОСОБА_13 ».

16.06.2022 року, об 11 год. 00 хв., користувач облікового запису зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_16 », яким користується ОСОБА_12 надсилає повідомлення наступного змісту (орфографию збережено): «Принял, жду адреса».

16.06.2022 року, о 11 год. 45 хв., 18.06.2022 року, о 10 год. 02 хв., та 19.06.2022 року, 09 год. 03 хв., ОСОБА_7 , використовуючи обліковий запис, зареєстрований на ім`я « ОСОБА_14 », абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 . в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» відправив користувачу облікового запису, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_16 », яким користується ОСОБА_12 повідомлення з інформацією про конкретних осіб із числа місцевого проукраїнського населення на території Костянтинівської сільської територіальної громади, які чинили опір встановленню окупаційного режиму держави-агресора, зокрема членів родин військовослужбовців Збройних сил України та інших воєнізованих формувань, які відповідно до Конституції України та Законів України чинять опір військам Російської Федерації, захищаючи суверенну і незалежну державу Україна, із зазначенням їх персональних даних та місця проживання на території Костянтинівської сільської територіальної громади, внаслідок чого, до місцевого населення були застосовані репресивні заходи зі сторони військовослужбовців окупаційних військ.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада у формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану; ч. 5 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

2. Позиція обвинуваченого.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також від нього не надходило.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_7 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_7 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення своїх прав предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника - адвоката, який був забезпечений державою з центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

3. Позиція сторони захисту.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим ОСОБА_7 і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник ОСОБА_6 належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду та висловила свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженні.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20.02.2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24.02.2022 року, а також анексія з боку Російської Федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується наступними доказами.

У судовому засіданні 02.10.2024 року були допитаня такі свідки: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Так, свідок ОСОБА_19 зазначила суду, що є односельчанкою ОСОБА_7 , тому «як в селі» знає про його життя. До 2015 року ОСОБА_7 працював начальником Мелітопольського райвідділу, звідти пішов на пенсію. У селі його знали усі, він мав своє кафе. У лютому 2022 року в село зайшли окупанти, зайняли сільську раду. ОСОБА_7 постійно теж був у сільській ради, роздавав людям гуманітарну допомогу, з окупантами спілкувався дружньо. ОСОБА_7 зайняв посаду голови сільської ради. До нього в кафе постійно приїздили окупанти, їздили їх машини. ОСОБА_7 спілкувався з військовими рф, мав гарні відносини, хоча до вторгнення від нього ніколи не чули проросійських поглядів. ОСОБА_7 має сім`ю, вони нікуди не виїздили, його батьки померли. Після повномасштабного вторгнення виїхала з окупованої території лише 08.05.2023 року, потім з соціальних мереж бачила публікації від ОСОБА_7 , який виступав на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що є мешканкою с. Вознесенка Мелітопольського району. ОСОБА_7 знає, так як бачила його у сільській раді, коли приїздила в магазин, або сплачувала рахунки за комунальні послуги. Після вторгнення Російської Федерації ОСОБА_7 роздавав гуманітарну допомогу від імені окупантів, там велись списки тих хто її отримав. ОСОБА_7 порадив їм не отримувати допомогу, так як вони родина військових і може загрожувати небезпека. На усі заходи, що проходили в селі від імені окупантів вони не ходили, так як дуже боялись. Виїхали з окупованої території 07.11.2023 року. Наразі вона вже не військовослужбовець, її звільнили, так як чоловік знаходився в м. Маріуполь як військовослужбовець на «ІНФОРМАЦІЯ_5», а донька була на той час неповнолітня. Зі сторони окупантів жодних заходів примусу до неї не було застосовано.

Допитаний як свідок ОСОБА_18 пояснила, що знає обвинуваченого, так як він виконував обов`язки старости села. Вона мешкала у с. Вознесенка, а виїхала з тимчасово окупованої території 07.11.2023 року. Бачила його у сільській ради, він там був у компанії окупантів, роздавав людям гуманітарну допомогу та вів списки тих, хто її отримав. ОСОБА_7 одружений, вони добре завжди жили, тримали свій магазин у селі. ОСОБА_7 пішов добровільно на співпрацю з окупантами, проте її не агітував до співпраці.

Свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що був мешканцем с. Вознесенка під час повномасштабного вторгнення. Добре знає ОСОБА_7 , так як вони працювали разом тривалий час. Знайомий з його сім`єю, його дружина працювала у магазині. ОСОБА_7 пішов на співпрацю з окупантами, проте як саме це було він не знає. У будинок його сина ОСОБА_7 відразу ж заселив окупантів, хоча знав чий це будинок і що наразі його син воює. ОСОБА_7 виконував обов`язки старости села, видавав гуманітарну допомогу, організовував ярмарки від імені Російської Федерації, «віджимав» будинки у мешканців, щоб туди заселити окупантів. На приміщенні сільської ради висів російський прапор, ОСОБА_7 сидів у сільській раді на другому поверсі. Після вторгнення Російської Федерації з ОСОБА_7 він не спілкувався, лише вітались, він ніколи його не заохочував співпрацювати, але знає, що той надав інформацію окупантам про сім`ї військовослужбовців.

ОСОБА_20 , допитаний судом в якості свідка, зазначив, що на момент вторгнення і окупації він мешкав у с. Костянтинівка, на той час працював поліцейським. ОСОБА_7 добре знає, так як працював з ним до 2008 року. Після вторгнення з ОСОБА_7 не спілкувався, але знав, що окупанти призначили його старостою с. Костянтинівка. У червні 2022 року до нього приїздили представники окупаційної влади з обшуком, шукали брата, який на той час вже був у м. Запоріжжі. Брат - ОСОБА_22 був депутатом Костянтинівського територіальної громади. Окупанти шукали ключі від будинку брата. Виїхав з тимчасово окупованої території 09.09.2022 року, вже з соціальних мереж бачив, що ОСОБА_7 активно співпрацює з окупантами, було зрозуміло, що на нього ніхто не тиснув і піти на співпрацю було його вільне рішення.

Допитаний у судовому засіданні 23.10.2024 року свідок ОСОБА_23 пояснив, що знайомий з обвинуваченим, тому що з 2006 року разом працювали у поліції. Ніколи від нього не чув думок щодо проросійських поглядів. Після вторгнення Російської Федерації зустрів ОСОБА_7 біля Мелітопольської сільської ради, він повідомив, що буде займати керівну посаду, пропонував співпрацювати з окупаційною владою, казав, що той хто погодиться на співпрацю, той отримає керівні посади. У ОСОБА_7 є дружина, але вони особисто не знайомі. Впевнений, що тиску на ОСОБА_7 з боку окупації не було, на посаду він вступив добровільно. Виїхати з тимчасово окупованої території ОСОБА_7 мав можливість, але цього не зробив.

У суді 07.11.2024 року допитані свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_24 зазначила суду, що знає ОСОБА_7 з дитинства, він врівноважений і доброзичливий. Під час окупації проживала в с. Вознесенка. Виїхала з тимчасово окупованої території у період з 20 по 25 липня 2022 року. До цього часу знала, що ОСОБА_7 перейшов на бік окупаційної влади та зайняв керівну посаду - голови сільської ради. Бачила його декілька разів біля сільської ради, він видавав гуманітарну допомогу. Також ОСОБА_7 опитував місцевих, бо шукав будинки для того, щоб заселились жити окупанти. Усі рідні ОСОБА_7 знаходяться в окупації і не мали намір виїздити. Впевнена, що на співпрацю вони пішли добровільно, примусу не було.

Свідок ОСОБА_25 у суді пояснив, що добре знає обвинуваченого, бо вони куми, ОСОБА_7 хрестив його сина. Під час вторгнення він знаходився в м. Мелітополь, декілька разів спілкувався з ОСОБА_7 телефоном, останній повідомив, що займається обороною. Згодом знайомі повідомили, що ОСОБА_7 вже заступник голови Костянтинівської сільської ради, а потім його призначили головою. Бачив його інтерв`ю в соціальних мережах, там він представлявся як голова сільської ради. На співпрацю ОСОБА_7 пішов добровільно.

Судом було встановлено, що свідок ОСОБА_26 не може прийняти участь у судовому засіданні через залучення його до виконаня бойових завдань у Донецькій області.

За клопотанням прокурора судом оголошено протокол допиту свідка ОСОБА_26 від 04.12.2023 року.

Свідок зазначив, що на момент повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України він працював у сільській раді, займав посаду начальника відділу благоустрою Константинівської ОТГ. З ОСОБА_7 вони були однопартійцями, разом були на сесіях, між собою спілкувалися по робочим, або депутатським питанням. Перші місяці після вторгнення ОСОБА_7 поводив себе нейтрально. Йому відомо, що у зятя ОСОБА_7 стався якійсь конфлікт з чеченцями, і ОСОБА_7 телефонував своєму однокурснику, який був з м. Донецьк, щоб той допоміг йому вирішити цю проблему. Про те чи співпрацював ОСОБА_7 з ФСБ свідку невідомо, останній з ним такою інформацією не ділився. Приблизно у середині літа 2022 року він проголосив себе старостою с. Вознесенка, зайняв кабінет, повісив у ньому на всю стіну російський прапор. Питання, які стосувалися заселення людей у будинки вирішувались тільки з ним. Після того як він проголосив себе старостою він почав свідка ігнорувати якщо вони десь з ним зустрічалися, можливо тому, що ОСОБА_7 вже знав про його проукраїнську позицію.

Крім показів свідків, судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

Даними протоколу про результати НРСД від 07.08.2022 року, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем - відомостей з мобільного додатку «Телеграмм» з обліковим записом, що зареєстрований на абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 , що належить та яким користується ОСОБА_7 , відповідно до яких ОСОБА_7 як голова «администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области» активно співпрацює з представниками окупаційної влади: « ОСОБА_27 », пересилає дані щодо «референдуму», надає список мешканців с. Вознесенка, інформацію по старостам; «ІНФОРМАЦІЯ_6» надає фото, адреси мешканців; « ОСОБА_28 » - вирішують питання щодо водіїв на референдум, оплату та видачі матеріальної допомоги мешканцям по 10000 рублів; « ОСОБА_29 » - представляється як страший по с. Вознесенка та питає щодо необхідної інформації - по гуманітарній допомозі чи по журналістам.

Даними протоколу про результати НРСД від 07.03.2023 року, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем - відомостей з мобільного додатку «Телеграмм» з обліковим записом, що зареєстрований на абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 , що належить та яким користується ОСОБА_30 « ОСОБА_31 », яка є учасником групи «ТГ Мелитопольского района», яка там підписана як « ОСОБА_32 », яка користується обліковим записом за номером НОМЕР_4 , крім того в цій групі 84 учасники, наявні повідомлення серед яких: «распоряжение № 53 от 20.02.2023 года» о предоставлении информации - списки руководителей предприятий, а также списки лидеров общественного мнения; «распоряжение № 68 от 03.03.2023 года» об информации подвоза детей к школам и детским садикам на територии Мелитопольского района.

Із протоколу огляду від 07.02.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області молодшим лейтенантом ОСОБА_33 за участі спеціаліста - кандидата технічних наук ОСОБА_34 судом встановлено, що за допомогою комп`ютера з доступом до мережі Інтернет - канал «Telegram» виявлено канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на каналі публікації такого змісту «Внимание! С 3 апреля 2023 года назначить и.о. главы Константиновского сельского поселения ОСОБА_7 »; «Со словами напутствия к будущим выпускникам Вознесеновской школы № 4 выступил почетный гость праздника - и.о. главы Константиновского сельского поселения ОСОБА_7 », наявні прін-скріни екрану, дезображенйи ОСОБА_7 з мікрофоном на святі випускників. Публікація від 23.07.2023 року наступного змісту: «24 июля в Константиновке в здании сельського совета будет работать мобильный офис Териториального Фонда обязательного медицинского страхования, выезд состоится при содействии главы ВГА города Мелитополя ОСОБА_35 и главы Константиновского сельского совета ОСОБА_7 ». Публікація від 14.10.2023 року, прін-скрин екрана, проведено мітинг, на якому виступає ОСОБА_7 - «в наших сердцах никогда не угаснет память о тех, кто ценой своих жизней завоевал для нас победу. Память об освободителях стала частью нашего сознания, неотрывной частью чувства долга перед погибшими».

Із протоколу огляду від 07.02.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області молодшим лейтенантом ОСОБА_33 за участі спеціаліста - кандидата технічних наук ОСОБА_34 судом встановлено, що за допомогою комп`ютера з доступом до мережі Інтернет - в ході огляду сайту, де розміщена узагальнена щодо юридичних осіб Російської Федерації, було виявлено відомості - «Администрация Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области» - Выписка из Единого государственного реестра юридических лиц № ЮЭ9965-24-12995827 от 06.02.2024 года, и.о. главы администрации указан ОСОБА_7 .

Із протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2024 року, від 13.12.2023 року, від 04.12.2023 року за участю свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , встановлено, що свідки впізнала особу на фото № 1 як ОСОБА_7 , який займає посаду голови Костянтинівської сільської ради Мелітополсьького району Запорізької області при окупаційній владі.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» п. 86).

В даному випадку, на думку колегії суддів, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Вищевказані показання свідків та досліджені письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_7 відомості, а також досліджені такі документи:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001867 від 21.11.2023 року, з фабулою «громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи у с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, де з 25.02.2022 року по теперішній час, діє окупаційний режим Російської Федерації, діючи умисно, у період часу з 17.05.2022 року по 22.06.2022 року, добровільно надав згоду на допомогу представникам ФСБ Російської Федерації у Запорізькій області у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом передачі відомостей про осіб із числа місцевих мешканців населених пунктів, що входять до складу Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, які чинять активний спротив представникам окупаційної влади, та діють на тимчасово окупованій території Запорізької області або приймають участь у захисті України від російської агресії в складі Збройних сил України чи інших воєнізованих формувань, які створенні відповідно до законів України та добровільно зайняв керівну посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій - голови т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области»;

- повідомлення про підозру від 09.02.2024 року, складену керівником Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_36 в кримінальному провадження № 0001867 від 22.11.2023 року, за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

- повідомлення про виклик ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області, а також надіслання скан-копії повістки про виклик для вручення письмово повідомлення про підозру та проведення слідчих дій за її участі як підозрюваного у даному кримінальному провадженні на 17.02.2024 року, 19.02.2024 року, 20.02.2024 року, які були опубліковані 13.02.2024 року в газеті «Урядовий Кур`єр».

- постанова про оголошення в державний, міждержавний та міжнародний розшуку підозрюваного ОСОБА_7 від 21.02.2024 року;

- за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2024 року задоволено клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001867, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2023 року, відносно підозрюваного ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

- повідомлення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування опубліковано 26.02.2024 року на сайті офісу Генерального прокурора;

- повідомлення про завершення досудового розслідування опубліковано 14.03.2024 року на сайті офісу Генерального прокурора.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Щодо доводів сторони захисту про те, що підозра ОСОБА_7 не була вручена у встановленому КПК України порядку і до цього часу обвинувачений не був обізнаний, що відносно нього здійснюється кримінальне переслідування, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «in absentia» припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

При цьому, попри відсутність в кримінальному законі поняття «підривна діяльність», воно має узгоджене і науково-доктринальне й судове тлумачення. Так, підривною діяльністю визнаються дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України (Постанова Верховного Суду від 06.12.2021 року у справі № 756/4855/17 (провадження № 51-7121км18)). Подібна правова позиція повторена й у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 759/5737/17 (провадження № 51-2899км20). Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними (Постанова колегії суддів Першої судової палати ККС від 22.08.2023 року у справі № 759/4148/17 (провадження № 51-1893км23)). Допомога з боку підсудного полягала в зборі та передачі особистих даних (зокрема місця проживання та приналежності до військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства України) учасників АТО, ООС, а також проукраїнськи налаштованих осіб, що чинять активний спротив окупаційній владі з числа мешканців населених пунктів, що входять до складу Костянтинівської сілької територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, тобто про осіб, які перешкоджають окупаційній адміністрації завдавати істотну шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України. Відтак дії підсудного щодо передачі такої інформації полегшують викриття зазначених вище осіб з метою припинення їх дій та покарання за них, а отже полегшують здійснення подальшої підривної діяльності представників рф на тимчасово окупованій території Мелітопольського району. Вина у вчиненні таких дій повністю підтверджена доказами.

З 24.02.2022 року відповідним Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який діє до цього часу, а тому будь-яке діяння, що є формою державної зради (зокрема надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України), буде інкримінуватися з урахуванням кваліфікуючої ознаки - вчинення в умовах воєнного стану (ч. 2 ст. 111 КК України).

Доктрина кримінального права та судова практика виходять з того, що законодавець вважає державну зраду закінченим посяганням уже з моменту надання згоди на виконання злочинного завдання, а не з часу вчинення конкретних зрадницьких дій. Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є лише суспільно небезпечне діяння.

Суд виходить з наступного: конкуренція кримінально-правових норм є нетиповою ситуацією в правозастосуванні, коли злочин підпадає під ознаки двох (або більше) норм кримінального закону, які з різним ступенем узагальнення і різною повнотою описують вчинене діяння, точніше фактично вчинений один злочин. В той час як слідує з матеріалів кримінального провадження підсудна вчинила різні за характером і ступенем суспільної небезпеки діяння, які отримують окрему кримінально-правову оцінку, тобто мова йде про сукупність кримінальних правопорушень. Про відсутність конкуренції кримінально-правових норм в цьому випадку свідчить той факт, що диспозиції ч. 5 ст. 1111 КК України не передбачено форми колабораціонізму, яка була б кореспондуючою з наданням громадянином України допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Таким чином в діях ОСОБА_7 , вчинених в різний час, за різних обставин, різних за змістом має місце не конкуренція норм, а реальна сукупність злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 111-1 КК України.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за:

- ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада у формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану.

- ч. 5 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Частина друга ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд дотримується загальних засад призначення покарання, викладених в ст. 65 КК України, та принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, суспільну небезпечність та характер скоєних злочинів, особу обвинуваченого: раніше не судимий, має постійне місце мешкання, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Враховуючи особистість ОСОБА_7 , обставини кримінального провадження, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства - в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_7 такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування,а також займатися будь-якою діяльністю, пов`язаною з освітнім процесом в Україні суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Крім того, ОСОБА_7 вчинив злочини, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допоміг державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_7 покарання обіймати будь-які посади саме в органах державної влади та місцевого самоврядування.

Також, суд при прийнятті рішення також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 753/18479/16-к (провадження № 51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі № 171/869/21 (провадження № 51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку, це буде справедливим та співмірним покаранням особи, яка визнана винною у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади або місцевого самоврядування в Україні.

Крім того, санкціями ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна. Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, який пов`язаний із зайняттям ним посади в незаконно створеному органі влади, на підставі ст. 54 КК України, суд вважає за необхідне позбавити останнього спеціального звання - «майор поліції».

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2024 року накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», 1982 року випуску, об`єм двигуна 1292 см.куб., VIN-код НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1986 см.куб., VIN-код НОМЕР_6 .

Враховуючи, що на стадії досудового розслідуванні та під час судового розгляду встановлено майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 , суд призначає йому покарання у виді конфіскації майна.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом не приймалося.

Цивільний позов, процесуальні витрати, речові докази, у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити наступне покарання:

- за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді 10 (десяті) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади та місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 111 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади та місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання - «майор поліції».

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2024 року на майно, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», 1982 року випуску, об`єм двигуна 1292 см.куб., VIN-код НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1986 см.куб., VIN-код НОМЕР_6 - залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного ОСОБА_7 майна на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3