ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/3425/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1953/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харків кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого, представника потерпілого на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.07.2025 року стосовно ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Південне Дергачівського району Харківської області, громадянин України, із вищою освітою, одружений, який має на утриманні двох малолітніх дітей, військовозобов`язаний, працює на посаді адміністратора ВСП «ФСК «Локомотив» - Харків» філії ЦОВ АТ «Українська залізниця», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої здоров`ю, - 4910,99 грн. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди - 50000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 03.12.2023, близько 13:00, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним транспортним засобом Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Мерефа-Лозова-Павлоград» Р51, у напрямку смт. Панютине м. Лозова Харківської області, зі швидкістю близько 100 км/год.

Керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_9 , під час руху по автодорозі «Мерефа-Лозова-Павлоград» Р51, поблизу перехрестя із вул. Заводська в смт. Панютине м. Лозова Харківської області, діючи з необережності у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, обрав таку швидкість руху та прийоми керування, при яких втратив контроль над керуванням автомобіля Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду у вигляді автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в цей час був припаркований на узбіччі, неподалік від стовпа електроопори № 196 на в`їзді в смт. Панютине м. Лозова Харківської області, за напрямком свого руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 , який знаходився в автомобілі Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови із забоєм головного мозку важкого ступеня з субарахноїдальним крововиливом, двобічними субдуральними гідромами і забійними ранами в тім`яно-потиличної ділянки зліва та тупої травми шиї у вигляді крайового перелому передньо-нижнього краю тіла 2-го шийного хребця з забоєм спинного мозку.

За ступенем тяжкості вищевказана тупа травма голови та тупа травма шиї, як разом, так і окремо, це тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити в частині призначеного додаткового покарання, та призначити покарання без позбавлення його права керувати транспортним засобами, в інший частині залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, скасувати з підстав неправильного застосування України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на та цивільний позов з урахуванням збільшення, потерпілого ОСОБА_10 задовольнити повністю. Крім того, стягнути на користь ОСОБА_10 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисту, пояснення представника потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисту та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого в частини цивільного позову обвинувачення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дії ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює на посаді адміністратора ВСП «ФСК «Локомотив» - Харків» філії ЦОВ АТ «Українська залізниця», на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, проживає за постійним місцем проживання, де характеризується позитивно.

Крім того, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне часткове відшкодування шкоди, обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції визнав призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України для даного виду покарання, з позбавленням права керування транспортними засобами та мотивовано, на думку колегії суддів, застосував положення ст. 75 КК України до основного покарання.

Саме таке покарання, на думку суду першої інстанції, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_9 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цілому дотримався вимог, передбачених ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому, у відповідності до зазначених вимог закону, призначив обвинуваченому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

При цьому, незважаючи на доводи апеляційних скарг, як обвинуваченого, так і представника потерпілого, у тому числі посилання на обставини, які на їх думку, давали суду першої інстанції підстави для призначення обвинуваченому відповідно менш суворого або більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає законних підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в цій частині, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Між тим, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші обставини, які наведені у вироку та, на які посилаються у своїх скаргах апелянти, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для визнання призначеного ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки із застосуванням ст. 75, 76 КК України до основного покарання, явно несправедливим через м`якість або через суворість, оскільки воно, як за своїм видом, так і за розміром, в тому числі в частині призначеного додаткового покарання, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При цьому, доводи апеляційних скарг, на підставі яких апелянти роблять висновок про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі зі змісту оскаржуваного вироку, всі обставини, які, на думку апелянтів, не достатньою мірою були враховані при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховані, за переконанням колегії суддів, в повному обсязі, а тому покарання, призначене ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, є не тільки справедливим, а й таким, що повною мірою відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіряючи апеляційні доводи представника потерпілого щодо необхідності, на його думку, задоволення цивільного позову в повному обсязі, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норм Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У ході вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 у частині відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні щодоОСОБА_9 місцевий суд, на думку колегії суддів, не дотримався.

Свої вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що для лікування захворювань внаслідок ДТП, супутніх захворювань, а також ускладнень вже існуючих хвороб потерпілим було витрачено кошти на купівлю ліків, лікарських засобів та інших медичних засобів (шприци, системи для крапельниць тощо) на загальну суму 9 161,15 грн., що підтверджується фіскальними чеками. Згідно заяви-приєднання по замовленню №28221 від 09.12.2023, надання послуг при домашньому догляду були здійснені у період з 09.12.2023 по 11.12.2023 у той час коли ОСОБА_10 перебував у КНП «КМКЛ №1», на суму 2 100,00 грн. Згідно заяви-приєднання по замовленню №28263 від 08.01.2024 надання послуг при домашньому догляду були здійснені у період з 09.01.2024 по 11.01.2024 у той час коли ОСОБА_10 перебував у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону м. Львів, на суму 1 800,00 грн. Тобто загальні витрати за послуги догляду становлять 3 900 грн. Крім того, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою у якій постраждав ОСОБА_10 його рідні були вимушені приїжджати з міста Львова до міста Харкова та міста Києва. У зв`язку з чим були понесені витрати на проїзд та проживання у зазначених містах. На проїзд було витрачено кошти у загальному розмірі 4 358,22 грн., а на проживання в готелі витрачено коштів у загальному розмірі 9 705,14 грн. Транспортний засіб Nissan X-Trail реєстраційний номер « НОМЕР_2 » зеленого кольору був переданий ОСОБА_10 благодійною організацією «Благодійний фонд «Твори добрі справи!» як військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 на умовах гуманітарної (безоплатної) допомоги згідно акту приймання-передачі від 05.02.2023 №206. Тобто ОСОБА_10 на законних підставах користувався зазначеним транспортним засобом.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого лише з тих підстав, що обвинувачений визнав позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. В іншій частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого суд фактично відмовив.

Щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, суд першої інстанції зазначив, що оскільки ОСОБА_9 визнав позовні вимоги про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, суд на підставі ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову в межах визнаної суми шкоди.

Частково задовольняючи позов щодо відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, суд врахував, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий переніс фізичний біль, стрес та душевні страждання, внаслідок ДТП був суттєво змінений звичний спосіб його життя, що беззаперечно спричинили останньому моральну шкоду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілій моральної шкоди, проте, на переконання колегії суддів, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, не відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та незручностей, викликаних вимушеними змінами її укладу та способу життя, а також принципу розумності та співмірності.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до сталої судової практики згаданої в Постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, під моральною шкодою слід розуміти страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеруВідповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди вищестоячи інстанції неодноразово звертали увагу на те, що суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає, як вказує Верховний Суд у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20, за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, не врахував, як того вимагає стаття 23 ЦК України, вимоги розумності, виваженості та справедливості, що і призвело до постановлення необґрунтованого рішення в частині вирішення цивільного позову.

Суд першої інстанції належно не врахував те, що моральна шкода ОСОБА_10 заподіяна шляхом вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення із спричиненням шкоди його здоров`ю, а саме середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та потерпілий внаслідок тривалого лікування перенесла значні моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, не в повній мірі врахував передбачені пунктом 9 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» засади розумності, виваженості та справедливості, яких слід було виходити суду при визначені розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведені обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду, в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні, із збільшенням його розміру до 300 000 грн., який на думку колегії суддів, буде достатнім для моральної компенсації моральних і фізичних страждань потерпілої, які вона понесла від кримінального правопорушення.

Доводи представника потерпілого про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 492 643 грн. 78 коп. на користь потерпілого, не підлягають задоволенню, оскільки такий його розмір не відповідатиме вимогам розумності й справедливості, виходячи з того, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 , за направленістю умислу відноситься до ненавмисних.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та стягнення з ОСОБА_9 на. користь ОСОБА_10 300 000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника в частині що стосується вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що транспортний засіб «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_2 не належить на йому праві власності.

Згідно матеріалів кримінального провадження вказаний транспортний засіб був переданий ОСОБА_10 благодійною організацією «Благодійний фонд «Твори добрі справи!» як військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 на умовах гуманітарної (безоплатної) допомоги згідно акту приймання-передачі від 05.02.2023 №206.

Отже, суд першої інстанції, передчасно визначив розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого без врахування зазначених обставин.

З урахуванням вказаного, судове рішення в цій частині цивільного позову не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню.

Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Під час нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст.412, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілого задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.07.2025 року стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині вирішення цивільного позову.

В частині стягнення моральної шкоди ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. в інший частині призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, в частині призначення нового розгляду цивільного позову у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді