Справа № 751/2306/23
Провадження № 1-кп/750/47/25
У Х В А Л А

05 листопада 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 26.08.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.361 КК України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

захисник адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказу - протоколу проведення обшуку від 25.10.2021, проведеного за адресою м.Чернігів, вул. Гагаріна, буд. 6, оскільки він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме порушення честі та гідності ОСОБА_6 , оскліьки її особистий обшук проведений при присутності осіб чоловічої статі. Крім того, їй не було роз`яснено належним чином її прав, зокрема, право на захисника.

Обвинувачена дане клопотання підтримала.

Прокурор заперечив щодо задоволення даного клопотання захисника, вказав, що клопотання, заявлене захисником є безпідставним, оскільки слідча дія проводилась у відповідності до вимог КПК України. ОСОБА_6 добровліьно видала телефон для огляду.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

На час розгляду даного клопотання конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не встановлено.

Положеннями ч.2, 3 ст. 237 КПК України передбачено, що крім того, оцінка судом законності проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих слідчим чи прокурором рішень виключно на підставі доказів, наданих стороною захисту, порушить засаду змагальності, згідно з якою сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів та інших доказів.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, наведені у клопотанні захисника підлягають дослідженню та оцінці судом під час ухвалення остаточного рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.

Керуючись ст. 89, 331, 350, 358, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу обшуку від 25.10.2021 - відмовити.

Вирішити питання недопустимості вказаного доказу в порядку, визначеному ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів в нарадчій кімнаті під час прийняття остаточного рішення у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1