Справа № 539/5161/25
Провадження № 1-кп/539/108/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубнах Полтавської області у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2025 року за № 0000411, клопотання прокурора та захисника щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Машівка Машівського району Полтавської області, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, не одружене, не має на утриманні неповнолітніх осіб, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною першою статті Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2025 року за № 0000411, щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною першою статті 125 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2025 року у справі № 539/5161/25 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року призначено підготовче судове засідання на 15 жовтня 2025 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року задоволено клопотання обвинуваченої про колегіальний розгляд кримінального провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 жовтня 2025 року у справі № 539/5161/25 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року судовий розгляд у кримінальному провадженні призначено у відкритому судовому засіданні

Прокурор подав до суду клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що 16 квітня 2025 року близько 09.00 год (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , прийшла за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання своїх знайомих односельчан ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її чоловіка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для допомоги останнім по господарству. Знаходячись у коридорі вказаної квартири, ОСОБА_6 , керуючись раптово виниклим умислом на протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме на вбивство ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, накинула на шию ОСОБА_9 невстановлений предмет шириною близько 1,5 см, яким, найбільш імовірно, могла бути м`яка петля, та поваливши останню на підлогу, здійснила тривале стиснення її шиї на рівні середньої третини вказаним предметом, аж поки ОСОБА_9 перестала подавати ознаки життя, спричинивши останній відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 29 травня 2025 року № 78 наступні тілесні ушкодження: а) зажиттєва, замкнута, странгуляційна борозна навколо шиї; крововилив у м`язи кореня язика, які могли утворитися від дії мотузки або предмету, схожим за характеристикою, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть; стосовно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя в момент спричинення; б) крововилив у м`які тканини скроневої ділянки зліва, який міг утворитися від дії тупого предмету, по ступеню тяжкості стосовно живої особи, носить ознаками легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок асфіксії від здавлювання органів шиї. Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Крім того, 16 квітня 2025 року близько 09.00 год (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_10 , почала наносити йому чисельні удари своїми руками по обличчю та схопивши за волосся почала бити його головою об підлогу, після чого, продовжуючи свій протиправний умисел ОСОБА_6 схопила металеву палицю (ціпок) та завдала ним близько 8 ударів по правій руці ОСОБА_10 , який через вади зору не міг захищатись. У результаті протиправних дій ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 23 квітня 2025 року № 154 потерпілому ОСОБА_10 спричинено наступні тілесні ушкодження: синці, що розташовані: на кінчику носа; на нижній повіці правого ока; садна, що розташовані: на тильній поверхні правої кисті; в лобній ділянці справа, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в умисному нанесені легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

ОСОБА_6 затримано 17 квітня 2025 року о 01.20 год в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Слідчим за погодженням з прокурором 17 квітня 2025 року повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною першою статті 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2025 року стосовно підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 15 червня 2025 року.

11 червня 2025 року постановою керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000411 продовжено до трьох місяців до 17 липня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 продовжено в межах строку досудового розслідування до 17 липня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000411 продовжено до шести місяців до 17 жовтня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 продовжено на 60 днів до 12 вересня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 продовжено у межах строку досудового розслідування до 17 жовтня 2025 року.

Слідчим за погодженням з прокурором 10 жовтня 2025 року повідомлено ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною першою статті 125 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000411 від 16 квітня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 10 жовтня 2025 року направлено для розгляду до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 13 грудня 2025 року включно.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 грудня 2025 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 06 лютого 2026 року включно.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною першою статті 125 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема: рапортами щодо реєстрації повідомлення про скоєне кримінальне правопорушення; довідкою про причину смерті від 16 квітня 2025 року № 78; протоколом обшуку від 16 квітня 2025 року; протоколом огляду трупа від 16 квітня 2025 року; протоколом огляду місця події від 17 квітня 2025 року; протоколом додаткового огляду місця події від 17 квітня 2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 17 квітня 2025 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 квітня 2025 року; висновком судово-медичної експерти трупа ОСОБА_9 від 29 травня 2025 року № 78; висновком судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 від 23 травня 2025 року № 154; висновками судової молекулярно-генетичної експертизи від 19 червня 2025 року № СЕ-19-25/27924-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 18 червня 2025 року № СЕ-19-25/27929-БД; висновком судово-медичної експертизи від 09 травня 2025 року № 213; висновком судово-медичної експертизи від 09 травня 2025 року № 215; висновком судово-медичної експертизи від 12 травня 2025 року № 217; іншими доказами у своїй сукупності.

ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях за частиною першою статті 115, частиною першою статті 125 КК України, не визнала.

Підставою для продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 під час судового розгляду є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною першою статті 125 КК України, одне з яких за частиною першою статті 115 КК України кваліфікуються як особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 7 до 15 років.

Метою застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що спричинило смерть ОСОБА_9 , може безперешкодно покинути територію Миргородського району Полтавської області, переїхавши на територію, що знаходиться поза юрисдикцією Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області та Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, з метою переховування від суду. ОСОБА_6 не працює, є пенсіонером, майном у значних розмірах на території Миргородського району Полтавської області не володіє, отже, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченої, якій інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене призначення покарання до 15 років позбавлення волі. Таким чином, обвинувачена, знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від суду, змінювати місця проживання, залишити територію району або області, не повідомивши про це прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Знаходячись на волі, ОСОБА_6 матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на показання свідків та потерпілого, які надали показання щодо її причетності до скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень, проживають на території села Новооріхівка Миргородського району Полтавської області та є її знайомими, достовірно знаючи, що через них буде доведена її вина у вчинені інкримінованого правопорушення. Це призведе до подальшої зміни показань або відмови свідчити у кримінальному провадженні, що унеможливить безпосереднє та об`єктивне дослідження доказів та їх належну оцінку. Існування такого ризику підтверджується також тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що спричинило смерть ОСОБА_9 . Крім того, у своїх показаннях потерпілий ОСОБА_10 безпосередньо вказує на те, що ОСОБА_6 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Враховуючи зазначені ризики і наявність обґрунтованого обвинувачення, застосування до обвинуваченої запобіжного заходу тримання під вартою є найбільш відповідним у цьому випадку, а більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти спробам ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Особисте зобов`язання не можливо застосувати у зв`язку з тим, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, отже перебуваючи під найменш суворим запобіжним заходом та усвідомлюючи, що судом може бути засуджена до міри покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 15 років, може переховуватись від суду.

Особисту поруку не можливо застосувати, оскільки на адресу слідчого відділу та прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за обвинувачену.

Заставу не можливо застосувати, оскільки слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від обвинуваченої чи будь-яких інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при зверненні прокурора до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу.

Домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що обвинувачена, перебуваючи під таким запобіжним заходом, матиме змогу покинути в будь-який час своє помешкання (у тому числі з метою уникнення відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення, переховування від суду).

Оскільки ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 грудня 2025 року включно, то виникає необхідність у продовженні останнього з метою запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної поведінки обвинуваченої.

На підставі викладеного прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 просив суд задовольнити клопотання та постановити ухвалу, якою продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засідання підтримав викладені у клопотанні доводи. Звернув увагу, що два свідки проживають за адреою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 заперечив щодо поданого прокурором клопотання. Зазначив, що викладені прокурором ризики ґрунтуються на припущеннях. Вважав, що відсутні підстави для тримання під вартою. Просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Вказував, що обвинувачена попередній раз погоджувалася на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки не хотіла, щоб вважали про те, що вона може вплинути на потерпілого. Водночас свідки допитані на досудовому слідстві та попереджені про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиві показання.

Обвинувачена ОСОБА_6 погодилася з доводами свого захисника. Вказувала, що є власником 1/2 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає її син, невістка та онук. Зазначила, що будинок має один вхід і всі мешканці мають окреме місце для проживання.

Встановлено, що ОСОБА_6 затримано 17 квітня 2025 року о 01.20 год в порядку статті 208 КПК України.

Слідчим за погодженням з прокурором 17 квітня 2025 року повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115, частиною першою статті 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2025 року відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 15 червня 2025 року.

Постановою керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області від 11 червня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000411 продовжено до трьох місяців до 17 липня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 продовжено в межах строку досудового розслідування до 17 липня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000411 продовжено до шести місяців до 17 жовтня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 продовжено на 60 днів до 12 вересня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 продовжено у межах строку досудового розслідування до 17 жовтня 2025 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 13 грудня 2025 року включно.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 грудня 2025 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 06 лютого 2026 року включно.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (пункт 4 частини другої статті 183 КПК України).

Суд сприймає як переконливі й такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України у цьому провадженні, оскільки, такі ризики належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до кримінального проступку та особливо тяжкого злочину, а санкція частини першої статті 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Отже, як ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України, варто розцінювати ту обставину, що ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність покарання за скоєний злочин, може переховуватись від суду. Поряд з цим, ОСОБА_6 не працює, майном у значних розмірах на території Миргородського району Полтавської області не володіє, отже, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спробі переховування обвинуваченої, якій інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене призначення покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Обвинувачена, знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від суду, змінювати місце проживання, залишити територію області, не повідомивши про це прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Також вагомим є наведений стороною обвинувачення ризик того, що обвинувачена, перебуваючи на свободі, може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого.

Факт направлення обвинувального акта до суду, призначення справи до судового розгляду та допит потерпілого засідання не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинуваченої з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, у тому числі, протоколами допитів свідків з наданими показаннями та наближенням стадії допиту свідків.

Перебуваючи на волі, обвинувачена може перешкодити встановленню істини у справі, впливати на свідків та потерпілого шляхом умовлянь або погроз з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих показань або до відмови від їх надання. Вказаний ризик підтверджується тим, що обвинуваченій відоме місце проживання свідків даної події. При цьому, злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 , пов`язаний із застосуванням насильства по відношенню до потерпілих. Таким чином, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, обвинувачена зможе застосувати заходи фізичного або психічного впливу до свідків та потерпілого з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих показань або до відмови від їх надання, що унеможливить якісне проведення досудового розслідування.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, суд відмічає, що ризиком у цьому випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченій переховуватися від органу досудового розслідування, суд враховує, що такі дії цілком вірогідні з огляду на покарання, яке загрожує їй у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд враховує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, застосувати до ОСОБА_6 неможливо з наступних причин:

- особисте зобов`язання неможливо застосувати, оскільки вказаний запобіжний захід є найменш суворим запобіжним заходом з-поміж інших, передбачених статтею 176 КПК України, і є неспіврозмірним із врахуванням інкримінованого, не забезпечить належної поведінки обвинуваченій під час судового розгляду та фактично виключає будь-який контроль за поведінкою обвинуваченої за умови її перебування на свободі, що створить усі необхідні умови для настання ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України;

- особисту поруку неможливо застосувати у зв`язку з тим, що на адресу органу досудового розслідування, прокуратури та суду не надходило письмових звернень від осіб, готових поручитися за обвинувачену та забезпечити її належну процесуальну поведінку;

- заставу неможливо застосувати у зв`язку з тим, що на адресу органу досудового розслідування, прокуратури та суду не надходило заяв або клопотань від обвинуваченої, її захисника, рідних чи інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім цього, такий запобіжний захід буде недостатнім, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства;

- домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що обвинувачена підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вказаних ризиків, а її перебування на свободі дасть їй усі можливості випливати на свідків, потерпілого та переховуватися від суду.

Вирішуючи питання про співвідношення у вигляді цілодобового домашнього арешту та тримання під вартою, суд зазначає наступне. Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є «несуворою» формою ізоляції підозрюваної та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування обвинуваченої як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з особами, стосовно яких є обов`язок утриматись від спілкування.

Суд не вважає обґрунтованими доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченої запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, визначеним частиною першою статті 177 КПК України, які судом визнано доведеними.

Судом також враховано доводи обвинуваченої та її захисника, проте в світлі наведених вище фактичних даних, вони не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення на цьому етапі судового розгляду.

Застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, створить належні умови для настання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, що в свою чергу негативно вплине на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, таким чином, клопотання захисника щодо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту необхідно залишити без задоволення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, суд вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

Суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши у сукупності всі доводи, вважає, що вони у своїй сукупності вказують на те, що обставини, передбачені пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, є дійсними, що, у світлі норм кримінального процесуального законодавства, свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255255-3 КК України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Керуючись частиною четвертою статті 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтею 177, 178 КПК України, та встановлені під час розгляду клопотання, зокрема, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд не визначає розмір застави.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 194, 369, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 22 березня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій та направити керівнику Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою в цей же строк з моменту вручення їй копії цієї ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3