КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1291/2026 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon», апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

представників - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною розпорядження та користування, яке вилучене 31.10.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме на автомобіль Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

ОСОБА_6 придбала в ПАТ «Дніпровськ-Авто», згідно договору від 27.03.2025 року вказаний автомобіль. Право власності ОСОБА_6 на даний легковий автомобіль станом на день звернення з даною апеляційною скаргою ніким не оскаржено та не скасовано у визначеному законом порядку.

ОСОБА_6 позбавлена можливості використовувати вилучений в неї автомобіль для потреб своєї сім`ї. На утриманні ОСОБА_6 перебуває двоє неповнолітніх дітей, які навчаються в м. Дніпро, та знаходяться на значній відстані від місця проживання ОСОБА_6 із своїми дітьми.

З матеріалів справи не вбачається підстави для накладення арешту на транспортний засіб, що належить ОСОБА_6 з метою забезпечення його збереження, як речового доказу у кримінальному провадженні. Транспортний засіб навіть не було оглянуто слідчим.

Крім того, слідчий суддя розглянув клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, на яке вже було накладено арешт іншим слідчим суддею в цьому ж кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити у повному обсязі, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, в провадженні ГСУ ДБР перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 05.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України.

31.10.2025 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду міста Києва про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, із забороною розпорядження та користування, яке вилучене 31.10.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме на автомобіль Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною розпорядження та користування, яке вилучене 31.10.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме на автомобіль Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується частково з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При цьому, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді в частині встановлення заборони користування, а саме автомобілем Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки така заборона або обмеження може бути застосована, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Крім того, колегія суддів приходить до думки, що стороною обвинувачення не наведено достатніх підстав вважати, що ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що дане майно, яке на праві власності належить ОСОБА_6 , є речовим доказам, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

Таких даних ні клопотання прокурора, ні оскаржуване судове рішення не містять, як і не обґрунтовано можливість настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у разі незастосування такого заходу.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неврахуванням слідчим суддею всіх вимог кримінального процесуального законодавства щодо арешту майна, та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту із забороною розпорядження та відчуження будь-яким особам будь-яким способом та без заборони користування автомобілем Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною розпорядження та користування, яке вилучене 31.10.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме на автомобіль Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту, - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучене 31.10.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме на автомобіль Mersedes-Bens GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження цим майном.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3