Справа № 478/694/25 Провадження № 1-кп/478/20/2026
У Х В А Л А

05 січня 2026 року. Казанківський районний суд Миколаївської області,

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Казанка клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання доказів у кримінальному провадженні, внесеному 27.03.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України недопустимими,

В с т а н о в и в:

В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за №0000230 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

В ході судового розгляду справи захисником ОСОБА_6 було подано до суду клопотання щодо визнання доказу недопустимим. Клопотання обґрунтовано тим, що в ході судового розгляду справи було досліджено докази сторони обвинувачення, зокрема: висновок експерта від 02.04.2025 року № 20 та протокол відібрання у ОСОБА_4 зразків для експертного дослідження від 27.03.2025 року.

Так, захисник ОСОБА_6 вказує на те, що вказані докази є недопустимими оскільки проведення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні не призначалось, а саму експертизу проведено на підставі постанови слідчого про відібрання зразків. Крім цього, відібрання зразків для експертного дослідження було проведено із порушенням норм кримінального процесуального законодавства, оскільки при відповідній процедурі повинні були залучатися поняті.

В судове засідання захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , законна представниця потерпілої, потерпіла та її представник адвокат ОСОБА_8 не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Учасники судового провадження не заперечували щодо продовження судового розгляду за відсутності захисника, потерпілої та її представників.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисники клопотання підтримали, просили його задовольнити та визнати недопустимими доказами висновок експерта від 02.04.2025 року № 20 та протокол відібрання у ОСОБА_4 зразків для експертного дослідження від 27.03.2025 року.

Прокурор просила суд в задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши подане клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2ст. 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Згідно з вимогами ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).

З огляду на положення ст.ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом процесуального порядку його отримання.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості заявлених захисниками доказів на цій стадії судового провадження, без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає та вважає вирішення питання про їх недопустимість передчасним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що питання допустимості висновку експерта від 02.04.2025 року № 20 та протоколу відібрання у ОСОБА_4 зразків для експертного дослідження від 27.03.2025 року доцільно з`ясовувати у загальному порядку під час прийняття остаточного рішення у справі шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

За таких обставин у задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.85-89,94,371-372 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання висновку експерта від 02.04.2025 року № 20 та протоколу відібрання у ОСОБА_4 зразків для експертного дослідження від 27.03.2025 року недопустимим відмовити.

Ухвала не підлягає окремому апеляційному оскарженню.

Суддя