Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________ Справа № 528/575/25
Провадження № 1-кп/528/130/25
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2025 р. м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією, в режимі відеконференції, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні № 0000759, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.11.2023 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

встановив:

19.05.2025 року засобами поштового зв`язку з Полтавської обласної прокуратури до Гребінківського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000759, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.11.2023 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Того ж дня, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, вказаний обвинувальний отриманий головуючим суддею ОСОБА_1 .

В порядку ст. 314 КПК України ухвалою судді від 19.05.2025 року призначено підготовче судове засідання.

17.06.2026 року захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_7 , було подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору (а.с.62-73), оскільки на переконання захисника, обвинувальний акт складений з низкою неточностей та є загальним, не містить належного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Обґрунтовуючи клопотання, захисник вказує на те, що за змістом обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що був прийнятий на роботу на посаду директора Філії АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор».

Так, в обвинувальному акті прокурор посилається на положення Контракту № 77 від 05.10.2021 року та Договору про повну матеріальну відповідальність № 420 від 06.10.2021 року та зазначає, що ОСОБА_5 , враховуючи покладені на Керівника права і обов`язки, в розумінні ч.3 ст. 18 КК України, виконував організаційно-розпорядчі функції, тобто являвся службовою особою. Так, у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26.04.2002 визначено, що організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо). Водночас, зі змісту процитованих в обвинувальному акті стороною обвинувачення положень Контракту № 77 від 05.10.2021 року та Договору про повну матеріальну відповідальність № 420 від 06.10.2021 року не вбачається, які саме організаційно-розпорядчі функції були порушені ОСОБА_5 , що в свою чергу перешкоджає підзахисному реалізувати право на захист.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, нестача зазначених зернових культур почала формуватися з середини березня 2023 року до 25.07.2023 року та спричинена внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , який у період часу з середини березня 2023 року до 25.07.2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території Філії АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор», за адресою: Полтавська область, м. Гребінка, пров. Пирятинський,46, вчинив заволодіння чужим майном, а саме зерном кукурудзи 3 класу врожаю 2020-2022 років у загальній кількості 648 989 кг шляхом відпуску з території Філії АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор» вказаних товарно-матеріальних цінностей поза встановленим на підприємстві обліком, чим спричинив даному підприємству матеріальних збитків.

Однак в силу положень Контракту № 77 від 05.10.2021 року та Договору про повну матеріальну відповідальність № 420 від 06.10.2021 року, на які в свою чергу і посилається в обвинувальному акті сторона обвинувачення, ОСОБА_5 не наділений такими повноваженнями як відпуск з території Філії АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор» товарно-матеріальних цінностей(відповідно до посадової інструкції вказаними повноваженнями, а саме відпуск з території Філії АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор» товарно-матеріальних цінностей, наділені виключно працівники пожежно - сторожової охорони). Водночас про факт надання будь-яких вказівок саме ОСОБА_5 іншим працівникам вказаного товариства, які наділені повноваженнями здійснювати відпуск матеріальних цінностей з території Філії АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор» в обвинувальному акті не зазначено та встановити не можливо.

Беручи до уваги те, що в одній частині обвинувального акту зазначаються відомості про зловживання своїми службовими повноваженнями, а в іншій частині - здійснюється посилання на Договір і Контракт, який спростовує навіть наявність таких повноважень у ОСОБА_5 , та зважаючи на те, що національне та міжнародне законодавство встановлює вимогу правоохоронним органам висувати особам саме конкретне обвинувачення, в якому не було б подвійних значень і трактувань, стороною обвинувачення вказані вимоги при складанні обвинувального акту дотримані не були.

Крім того, обвинувальний акт не містить чітких відомостей про обставини, яким саме способом здійснювався відпуск вказаних товарно-матеріальних цінностей з території Філії АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор»: автомобільним транспортом, на конях, шляхом власноручного винесення і т.д. Як не зазначено і основної обставини, яка має значення для правильної кваліфікації вказаного кримінального правопорушення, зокрема відпуск з території здійснювався через контрольований пункт пропуску, чи поза ним.

Звертали увагу суду на відсутність в обвинувальному акті формулювання інкримінованих обвинуваченому кількості епізодів злочинних дій. Обвинувальний акт не містить належних даних про час, місце та способи вчинення злочину. Період часу, який інкримінується ОСОБА_5 в обвинувальному акті - з середини березня 2023 року по 25.07.2023 року є досить тривалим, що вказує на необхідність встановлення стороною обвинувачення даних про час вчинення кожного з епізодів злочину. Однак в порушення вимог, встановлених КПК, обвинувальний акт не містить навіть вказівки щодо кількості епізодів, дати та часу, протягом яких здійснювалося заволодіння чужим майном.

Так, відповідно до обвинувального акту вбачається, що правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність: ч.5 ст.191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в період воєнного стану та в особливо великих розмірах.

Зловживання службовим становищем, як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі функції всупереч інтересам служби для незаконного безоплатного обертання чужого майна; незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо.

Специфіка зловживання службовою особою своїм службовим становищем полягає у тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Однак, з обвинувального акту не вбачається, в яких саме діях ОСОБА_5 виразилось зловживання своїм службовим становищем з використанням наданих йому повноважень та в чому це полягало, оскільки у встановлених обставинах зазначено, що ОСОБА_5 діючи умисно вчинив заволодіння чужим майном, але не зазначено, чи охоплювались умислом дії саме щодо відпуску товарно- матеріальних цінностей з території шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та в чому конкретно полягає зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

З огляду на викладене, захисник вказує на відсутності пред`явленого конкретизованого обвинувачення ОСОБА_5 щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення з зазначенням складових правової кваліфікації його дій, що порушує його право на захист.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Пред`явлене обвинувачення повинно бути конкретним. Водночас, пред`явлення неконкретного обвинувачення є порушенням права особи на захист, оскільки повноцінно реалізувати це право від сформульованого не конкретно обвинувачення неможливо.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки впливає не тільки на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Наведене твердження, зокрема випливає з положень ч. 1 ст. 348 КПК України, відповідно до яких після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Отже, суд не може перейти до розгляду справи по суті, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не наведе конкретне зрозуміле формулювання обвинувачення.

Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів усіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого.

Недотримання цих принципів повністю нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України.

Фактичними обставинами кримінального правопорушення вважаються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Вичерпний перелік відомостей, які, згідно ч.2 ст.291 КПК України, повинен містити обвинувальний акт, з огляду на положення п.3 ч.3 ст.314 КПК України щодо відповідності обвинувального акту вимогам саме КПК України, а не конкретно статті 291 КПК України, не тільки не виключає, а навпаки передбачає обов`язок слідчого, прокурора при складанні обвинувального акту в обов`язковому порядку враховувати, крім ч.2 ст.291 КПК України, положення і інших статей КПК України, якими визначається спосіб здійснення та виконання завдань кримінального провадження передбачених ст.2 КПК України.

Згідно положень ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

На думку захисника, обвинувальний акт не відповідає положенням процесуального закону, зокрема формулювання обвинувачення є нечітким та неконкретизованим, формалізованим, оскільки не містить усіх об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого складу злочину: час, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у обвинувальному акті належним чином не відображено фактичних обставин кримінального правопорушення, не відображено у визначений законом спосіб обставин які підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що суперечить п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та, відповідно, унеможливлює розгляд справи у суді на підставі саме цього обвинувального акту, в редакції яка скерована до суду

Фактично формулювання обвинувачення зведено до зазначення правової кваліфікації дій обвинуваченого, наведення суми грошових коштів, якою у злочинний спосіб заволодів обвинувачений, без зазначення всіх обов`язкових складових, які повинні бути відображені у такому формулюванні, зокрема, без наведення обставин які підлягають доказуванню в процесі судового розгляду.

Крім того, обвинувальний акт містить некоректні висловлювання, які можуть тлумачитись та сприйматись по різному, зміст яких взагалі важко однозначно зрозуміти, виходячи з суті пред`явленого обвинувачення та способу реалізації інкримінованого злочинного умислу.

Так, обвинувальний акт містить наступне формулювання: «вчинив заволодіння чужим майном шляхом відпуску з території». Такий вислів можна тлумачити і розуміти по різному, як в буквальному розумінні, тобто сам особисто здійснив відпуск(виїзд) з території та заволодів майном, так і не буквальному, тобто наприклад надав вказівки щоб певні особи здійснили вивіз на певному транспорті товарно-матеріальні цінності і в подальшому ними заволодів. Оскільки, дане формулювання характеризує та визначає спосіб вчинення злочину, його некоректне відображення також свідчить про неналежне відображення обставин вчинення злочину у обвинувальному акті.

Беручи до уваги те, що орган досудового розслідування мав достатній час встановити обставини, які мають суттєве значення для відповідного кримінального провадження, зважаючи на те, що вимоги п.1 ч.1 ст.91 КПК України мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню, враховуючи, що відповідне положення стороною обвинувачення дотримано не було, існують об`єктивні підстави стверджувати про те, що такі дії призвели до неконкретизованого формулювання обвинувачення та є порушенням права ОСОБА_5 на захист.

Крім того зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до вищевказаного обвинувального акту, не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення.

Вказані факти унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляді і є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

Таким чином, на переконання захисника, скерований до суду обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам ст. ст. 109 та 291 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання 28.10.2025 року, при вирішенні питання про можливість призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , підтримала подане клопотання про повернення обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та інший захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримали подане клопотання, просили його задовольнити з підстав викладених в ньому

Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду, заперечував проти задоволення клопотання, вважав, що відсутні законом підстави для повернення обвинувального акту, оскільки він відповідає вимогам КПК.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав думку прокурора, просив відмовити в задоволенні клопотання захисника.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали, що стосуються клопотання, суд прийшов до висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість суду зробити висновок, що основним завданням підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні є вирішення організаційно-розпорядчих питань, які пов`язані виключно з підготовкою справи до розгляду по суті з тією метою, щоб судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався ефективно, оперативно та у відповідності до завдань кримінального провадження, що визначені у ст. 2 КПК України. Тобто, під час підготовчого судового засідання за винятком окремих випадків (надходження угоди у кримінальному провадженні або наявність чітко визначених підстав для закриття кримінального провадження) суд не має права досліджувати докази та на основі них встановлювати, підтверджувати чи спростовувати у будь-який спосіб обставини та факти, що викладені в обвинувальному акті, стосуються суті обвинувачення чи в будь-якій інший спосіб занурюватися у питання, які стосуються розгляду обвинувачення по суті.

Так, відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Крім того, частина 4 ст.291 КК України зазначає, які документи повинні додаватися до обвинувального акту та застерігає, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Отже, до суду повинен надійти обвинувальний акт, в якому мають міститися обов`язкові відомості, які зазначені у ч.2 ст. 291 КПК України та бути доданий перелік документів, який зазначений у ч.4 ст. 291 КПК України.

Стаття 337 КПК України наголошує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом пункту 13 частини першої статті 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує текст обвинувального акту, а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміло воно йому.

Необхідність роз`яснення суті обвинувачення та його зрозумілість для обвинуваченого, покладається на суд (ч.1 ст. 348 КПК України). Цей обов`язок суду кореспондується з правом обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують (п.1 ч.3 ст.42 КПК України) і яке реалізується через вручення йому обвинувального акту під розписку з наданням доступу до усіх матеріалів справи, з подальшим висуненням публічного обвинувачення у суді.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено: «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито відбулись і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення. Хоча ступінь детальності інформування обвинувачення залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому сенсі обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч.3 ст. 6 Конвенції».

Суд наголошує, що обізнаність суті обвинувачення стосується не лише правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, із зазначенням статті (частини статті) відповідного закону про кримінальну відповідальність, а й описової частини обвинувального акту, в якій повинні зазначатися деталі вчинення злочину та інші обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Необхідність зазначати повну та детальну інформацію щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 24.11.2016 року № 5-328кс16), під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Тобто для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі (обвинувальному акті). Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватися судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Прокурором в обвинувальному акті викладено таке формулювання обвинувачення:

Наказом в.о. голови Правління АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 903-К від 05.10.2021 ОСОБА_5 прийнято на роботу на посаду директора Філії АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Гребінківський елеватор» з 06.10.2021.

Також між АТ «ДПКЗУ» та ОСОБА_5 підписано контракт № 77 від 05.10.2021 про призначення останнього на посаду директора Філії «Гребінківський елеватор», та враховуючи покладені на Керівника його права та обов`язки, ОСОБА_5 в розумінні ч.3 ст.18 КК України виконував організаційно- розпорядчі функції, тобто являється службовою особо.

З 05.10.2021 по 06.10.2023 ОСОБА_5 здійснював свою діяльність на посаді директора Філії АТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор»

В період з 12.09.2023 « Про проведення інвентаризації зерна кукурудзи врожаю АГ від 11.09.2023 «Про проведення інвентаризації зерна кукурудзи врожаю 2020-2022 років на Філії АТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор», що розташований за адресою: провулок Пирятинський, 46, м. Гребінка, Полтавської області, Комісією шляхом переважування проведено інвентаризацію залишків зерна кукурудзи врожаю 2020-2022 років станом на 12.09.2023, що належить АТ « ДПЗКУ» поклажодавцям ТОВ «АГРО Плюс ВПГ» та СТОВ «Дружба -Нова», за результатами якої встановлено, що нестача кукурудзи 3 класу врожаю 2020-2022 років станом на 12.09.2023 в період знаходження на відповідальному зберіганні на Філії АТ «ДПЗКУ» « Гребінківський елеватор» в загальній кількості складає 648 989 кг, а саме: АТ «ДПКЗУ» - 74 815 кг; ТОВ «ВПГ Агро Плюс» - 143 241 кг; СТОВ «Дружба-Нова» - 430933 кг.

Нестача зазначених зернових культур почала формуватись з середини березня 2023 року до 25.07.2023 та спричинена внаслідок злочинних дій директора Філії АТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор» ОСОБА_5 , який перебуваючи на даній посаді в період з 05.10.2021 по 06.10.2023, будучи службовою особою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч покладеного на нього, як на директора Філії АТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор» обов?язку здійснювати відповідальне зберігання зерна, що знаходилось на Філії АТ «ДПЗКУ» « Гребінківський елеватор», у період час середини березня 2023 року до 25.07.2023, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території Філії АТ «ДАЗКУ» « Гребінківський елеватор» керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, тобто бажаючи збагачення за рахунок чужого майна, вчинив заволодіння чужим майном, а саме: зерном кукурудзи 3 класу врожаю 2020-2022 років у загальній кількості 648 989 кг, шляхом відпуску з території Філії АТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор», вказаних товарно-матеріальних цінностей поза встановленим на підприємстві обліком, передбаченим Положенням про ведення обліку і оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 22.06.20217 № 136, чим спричинив даному товариству матеріальних збитків на суму 2 295 474,10 грн без ПДВ ( два мільйони двісті дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 10 копійок), які більше ніж в 1710 разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян встановлений у 2023 році та є особливо великим розміром.

Частиною 5 ст. 191 КК України встановлена відповідальність за дії, передбачені частинами першою, другою, третьою або четвертою цієї статті, якщо вони вчинені в особливо великих розмірах або організованою групою.

Якщо співставити сформульоване прокурором обвинувачення з положеннями ч.5 ст. 191 КК України, з розкриттям характеристик цього складу злочину, то можливо прийти до таких висновків: прокурором кваліфіковано дії обвинуваченого, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в період воєнного стану та в особливо великих розмірах.

За таких умов формулювання обвинувачення, яке прокурор має викласти в обвинувальному акті, повинно містити всі ознаки складу такого злочину, та за своїм змістом має відповідати диспозиції ч. 5 ст. 191 КК України.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" вказано, що заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем полягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби. Відтак, при заволодінні чужим майном злочинна дія передбачає: 1) вилучення службовою особою чужого майна з володіння власника шляхом зловживання службовим становищем; 2) обернення такого майна на свою користь або на користь іншої особи.

Однак, у переданому на розгляд суду обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими щодо обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191 КК України, викладені поверхово, формулювання обвинувачення в цілому є неконкретним і не розкриває обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Надаючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 5 с. 191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому у період воєнного стану та в особливо великих розмірах, сторона обвинувачення при формулюванні обвинувачення не відмежовує таке заволодіння від інших форм вчинення кримінального правопорушення, визначеного ч. 5 ст. 191 КК України (як-от «розтрата» та «привласнення»), уникаючи конкретизації обставин, які дозволяють достеменно роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення.

Сторона обвинувачення описує об`єктивну сторону злочину та визначає спосіб вчинення обвинуваченим злочину через словосполучення «вчинив заволодіння чужим майном шляхом відпуску з території Філії АТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор» […] товарно-матеріальних цінностей поза встановленим на підприємстві обліком». Таке формулювання суд вважає формальним, неоднозначним та недеталізованим воно не розкриває повною мірою способу, у який відбулося вилучення службовою особою чужого майна з володіння власника шляхом зловживання службовим становищем. Більше того, його можна тлумачити і розуміти по-різному, як в буквальному розумінні, тобто обвинувачений особисто здійснив відпуск (виїзд) з території та заволодів майном, так і не в буквальному тобто, наприклад, надав вказівки певним особам здійснили вивезення на певному транспорті товарно-матеріальних цінностей і в подальшому ними заволодів тощо. Таким чином тягар визначення та встановлення того, які ж саме дії обвинуваченого охоплюються поняттям «відпуск», прокурор залишив на розсуд суду, що, враховуючи загальні засади кримінального провадження, є недопустимим.

Обвинувальний акт не розкриває також того, в яких саме діях ОСОБА_5 виразилось зловживання своїм службовим становищем. Так, прокурор посилається на положення Контракту № 77 від 05.10.2021 року та Договору про повну матеріальну відповідальність № 420 від 06.10.2021 року, однак не зазначає, які саме адміністративно-господарські функції були порушені ОСОБА_5 при вчиненні інкримінованого йому діяння.

Скерований до суду обвинувальний акт не містить також відомостей про обставину, яка є обов`язковою для кваліфікації вказаного кримінального правопорушення за ч.5 ст. 191 КК України - про те, «відпуск» майна з території підприємства здійснювався через контрольований пункт пропуску, чи поза ним.

Крім того, при скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України порушуються відносини власності (основний обов`язковий об`єкт) та відносини, які складаються з приводу розподілу матеріальних благ та порушуються відносини у сфері службової діяльності (додаткові обов`язкові об`єкти). Суд не знайшов в обвинувальному акті посилань на факт протиправного збагачення обвинуваченого або інших осіб.

Також, в порушення вимог КПК України, обвинувальний акт не містить вказівки щодо кількості епізодів, дати та часу, протягом яких здійснювалося заволодіння чужим майном. Період, який інкримінується ОСОБА_5 в обвинувальному акті - з середини березня 2023 року по 25.07.2023 року - є досить тривалим, та вказує на необхідність встановлення стороною обвинувачення більш точних даних про час вчинення злочину.

Загалом виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, наведений в обвинувальному акті, суперечить вимогам діючого кримінального процесуального законодавства України, формулювання інкримінованих обвинуваченому злочинних дій не конкретизоване, відображене формально, обвинувальний акт не містить належних відомостей про час, місце та спосіб вчинення злочину.У визначений законом спосіб не розкрита об`єктивна сторона злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 .

При цьому суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження не вдається до оцінки обставин, які підлягають доказуванню на стадії судового розгляду, не вирішує питання кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, достатності зібраних для цього доказів,. Однак зазначає, що вимоги п.5 ч.2 ст.291КПК України є обов`язковими до виконання органом досудового розслідування при складанні обвинувального акту, задля виконання завдань кримінального судочинства на стадії судового розгляду справи. Неналежне формулювання обвинувачення в обвинувальному акті безпосередньо впливає на повне розуміння обвинуваченим суті висунутого проти нього обвинувачення, що позбавляє його права на захист та є суттєвим порушенням.

Фактично формулювання обвинувачення зведено до зазначення інформації щодо призначення обвинуваченого на посаду, обчислення нестачі у вартісному виразі за висновком експерта та правової кваліфікації дій обвинуваченого, є неконкретизованим, з формальним описом злочинних дій, без зазначення всіх обов`язкових складових, які повинні бути відображені у такому формулюванні, зокрема, без наведення обставин, які підлягають доказуванню в процесі судового розгляду.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення відносно ОСОБА_5 в існуючій конструкції, є тим суттєвим недоліком, який перешкоджає подальшому розгляду цієї справи. Зазначені порушення не можуть бути усунуті у ході судового розгляду, порушує право обвинуваченого на захист, а також може привести у подальшому до прийняття необґрунтованого рішення по справі.

Відтак обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України що унеможливлює розгляд справи у суді на підставі обвинувального акту, в редакції, яка скерована до суду.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акта, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акта прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Усунення наведених вище недоліків обвинувального акту протягом розумного строку та його виправлення надасть суду можливість призначити справу до судового розгляду та забезпечити справедливий судовий розгляд з дотриманням всіх засад, визначених кримінальним процесуальним законодавством.

Інші факти, зазначені стороною захисту в клопотання про повернення обвинувального акту, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст. ст. 291,314-317, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000759, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.11.2023 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернути прокурору відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Полтавської обласної прокуратури.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 31.10.2025 о 13 год. 00 хв.

Cуддя ОСОБА_1