Справа № 541/3666/25
Провадження № 1-кс/541/837/2025
У Х В А Л А

22 вересня 2025 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 14.09.2025 до ЄРДР за № 0000906 клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

В с т а н о в и в :

Слідчий СВ Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про арешт майна, а саме, просив накласти арешт з позбавленням права відчуження, розпоряджання та користування на грошові кошти: купюру номіналом 100 доларів США, серії LE 80214786 E, 2009A, E5; купюру номіналом 100 доларів США, серії КВ 20066752 С, В2, 2006А; купюру номіналом 100 доларів США, серії КL 90909141 D, L12, 2006А; купюру номіналом 500 грн., серії МА 5333438, датовану 2024 роком; купюру номіналом 500 грн., серії ЄР 4411368, датовану 2024 роком.

Слідчий ОСОБА_3 до початку судового засідання подав заяву, в якій просив розгляд клопотання провести у його відсутність, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор розгляд згаданого клопотання просив провести без його участі.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000906 від 14.09.2025, яке розпочате за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В межах розслідування вказаного кримінального правопорушення слідчий СВ Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно.

Проте, за своїм змістом клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Слідчим всупереч п.1 ч.2 ст.171 КПК України не заначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту зазначеного в клопотанні майна.

Так, згідно з ч. 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

Слідчим у клопотанні не зазначено яким чином майно, на яке він просить накласти арешт, може бути використане, як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Клопотання слідчого про арешт майна містить лише опис обставин кримінального провадження, досудове розслідування у котрому ведеться та загальне посилання на положення ст.ст. 170, 171 КПК України.

Окрім того, слідчим у клопотанні, у порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не зазначено власника вилученого майна, що позбавляє слідчого суддю можливості дотриматися вимог ч. 1 ст. 172 КПК України в частині здійснення виклику в судове засідання для розгляду клопотання про арешт.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору Миргородської окружної прокуратури для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя-

У х в а л и в :

Клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 14 вересня 2025 року за № 0000906 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, повернути прокурору.

Встановити для усунення недоліків строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1