У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі Солом`янського районного суду м. Києва клопотання представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_4 про арешт майна, подане у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені, відомості про яке внесені 05.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000873 у відношенні:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янськ Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У проваджені Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 05.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Представником потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про арешт рухомого і нерухомого майна обвинуваченого ОСОБА_9 із забороною його відчуження з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх представник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали заявлене клопотання з огляду на розмір заявлених позовних вимог 1 300 000 гривень та відсутність прибутку у обвинуваченого ОСОБА_9 . Просили суд клопотання задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_9 , та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти заявленого клопотання, вказавши, що накладення арешту на майно не є співмірним розміру позовних вимог, особливо враховуючи, що обвинувачений має постійне місце роботи та стабільний прибуток, що свідчить про наявність реальної можливості відшкодувати моральну шкоду, враховуючи що цивільний позов визнають частково у розмірі 500 000 гривень, та вже відшкодовано 240 000 гривень та планують відшкодувати ще 260 000 гривень.

Вислухавши учасників, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з п. 1, 3,4, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

З метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення Представником потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні подано позовну заяву про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 , розмір позовних вимог на загальну суму 1 300 000 гривень ..

На переконання слідчого судді, розглядаючи клопотання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя не встановлює остаточний розмір шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів врахувати заявлений стороною обвинувачення можливий розмір шкоди та перевірити співмірність ціни позову розміру шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Як встановлено у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 розмір позовних вимог визнав частково у розмірі 500 000 гривень, та вже відшкодував 240 000 гривень. Крім того, відповідно до наданих у судовому засіданні довідок про доходи обвинуваченого встановлено, що він має постійне місце служби та стабільний прибуток. Суд, також, враховує, що, заявлене стороною обвинувачення клопотання не містить відомостей щодо переліку і виду майна, що належить арештувати, документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження обвинуваченим таким майном.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинні бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

На переконання суду встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно обвинуваченого на даному етапі кримінального провадження і не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) з огляду на відсутність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 100, 110, 131-132, 170 - 174, 175, 369 - 372, 376, 395, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження для відома та виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1