Номер провадження: 11-кп/813/2182/25
Справа № 512/188/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 на вирок Савранського районного суду Одеської області від 22.05.2025 у к/п № 0001331 від 20.10.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с-щі Завалля, Гайворонського р-ну, Кіровоградської обл., громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , неодруженого, маючого на утриманні дитину-інваліда, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вороком 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 вирішено звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз в загальній сумі 17 417,44 грн стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 , відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №71 від 08.03.2022 призваний на військову службу під час мобілізації в ЗСУ та проходив її до 31.07.2023 на посаді стрільця-санітара 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 31.07.2023 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №277 вибув у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 . Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.11.2023 №318 ОСОБА_7 призначений на посаду стрільця-снайпера 2 механізованого відділення-бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти у військовому званні «солдат».

19.10.2024 приблизно о 19:20 год солдат ОСОБА_7 , будучи особою, яка у встановленому порядку набула право керування транспортними засобами та 04.11.1993 вперше отримав посвідчення водія, керуючи власним технічно справним автомобілем «AUDI A4 AVANT», д.н.з. НОМЕР_3 , перебуваючи поза службою, здійснював рух у темний час доби, по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю вул. Миру в с-щі Саврань Подільського р-ну Одеської обл., де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху в протилежних напрямках, зі сторони с. Осички у напрямку вул. Вишневої, з увімкненим ближнім світлом фар і швидкістю 115-120 км/год, чим грубо порушив вимоги п.п.: 12.4.; 12.9. б) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія: п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»; п. 12.9. «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п. 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «і» п. 30.3 цих Правил».

Як місцевому жителю, котрий регулярно їздить цим маршрутом, ОСОБА_7 було достовірно відомо, що неосвітлена ділянка проїзної частини вул. Миру потребувала від водіїв особливої уваги, оскільки, за відсутності тротуарів, по ній регулярно рухались пішоходи, велосипедисти, інші учасники руху.

Разом з тим, водій ОСОБА_7 вкрай уважним не був, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, рухаючись з суттєвим перевищенням допустимої в населеному пункті швидкості, своїми діями свідомо створював небезпеку для життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, чим проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.

У той самий час, по межі проїзної частини вул. Миру і узбіччя, з боку вул. Вишневої у напрямку с. Осички, у темпі кроку, рухались дві групи пішоходів, а саме: по правій межі проїзної частини, за ходом свого напрямку, рухались ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а по лівій межі проїзної частини, рухались ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_13 .

Оскільки між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , під час руху, відбувалась сварка, до того ж ОСОБА_9 страждала на психічне захворювання, то і поводилась вона на проїзній частині неадекватно, тобто, то виходила ближче до середини дороги, то поверталась до узбіччя, то зупинялась, то відновлювала рух, штовхалась, шарпала ОСОБА_10 за одяг, голосно кричала на нього.

Отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на правій і лівій межі проїзної частини небезпеки для руху, у вигляді цих пішоходів, котрі рухались назустріч, з обох боків від автомобіля, водій ОСОБА_7 заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб безпечно проїхати повз пішоходів, для яких може бути створена небезпека, чим порушив вимоги пунктів: 1.5.; 2.3. б); 12.3. Правил, що зобов`язують водія: п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.3. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Як наслідок, через грубе нехтування вимогами Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 позбавив себе можливості своєчасно зреагувати на небезпечну зміну дорожньої обстановки, що виразилось у виході на проїзну частину у місці, де відсутні переходи, пішохода ОСОБА_9 , яка, в районі буд. 191, почала перетинати дорогу у напрямку протилежного узбіччя, а з моменту застосування екстреного гальмування, ОСОБА_7 вже не встиг зупинити керований транспортний засіб і допустив наїзд з гальмуванням, передньою частиною по центру автомобіля «AUDI A4 AVANT», д.н.з. НОМЕР_4 , на пішохода ОСОБА_9 , у смузі свого напрямку руху, під час якого відбулось закидання тіла потерпілої на капот, переднє вітрове скло, дах, з наступним відкиданням і падінням її на дорожнє покриття.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження, а саме: садна правої половини лоба, обличчя, носа і підборіддя; садна на передній поверхні правого плеча, передпліччя, правої передньої поверхні грудної клітини і живота; закритий поперековий перелом правої плечової кістки зі зміщенням відламків, а також аналогічний закритий перелом кісток лівого передпліччя в верхній її третині; велика скальпована рана темно-рожевого кольору з нерівними зубчатими краями на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки, в порожнині якої мається перелом великогомілкової і малогомілкової кісток зі зміщенням відламків зовні; синець на тильній поверхні лівої стопи; крововилив в потиличній ділянці м?яких тканин голови; множинні вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в лівих тім?яних і потиличних ділянках; переломи 6,7,8,9,10,11,12 лівих ребер по лівим підм?язковим лініям зі зміщенням відламків і розривом м?яких тканин в місцях переломів з крововиливами; переломи 2,3,4,5,6 правих ребер по середньо-ключичній лінії; перелом грудного відділу хребта в проекції 9-10 хребця зі зміщенням верхнього відділу вперед на всю його ширину; розрив грудного відділку аорти; три горизонтально розташованих розриви тканини печінки.

Смерть ОСОБА_9 настала в результаті травматичного шоку на тлі множинних тілесних ушкоджень, що згідно п. п. 2.1.3. «г», «м», «з», «л», «м», «п» «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Отже, водій ОСОБА_7 , шляхом належного виконання вимог п.п. 1.5.; 2.3. 6); 12.3.; 12.4.; 12.9 б) «Правил дорожнього руху», гарантовано мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді і його фактичні дії у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_7 й доведеність його вини, не погодився з оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зокрема, прокурор ОСОБА_8 зазначив, що суд 1-ої інстанції не врахував обставин справи та не навів переконливих доводів та мотивів про необхідність та можливість виправлення ОСОБА_7 без фактичного відбування покарання. На думку прокурора ОСОБА_8 , звільнення ОСОБА_7 є недоцільним, водночас застосування стосовно нього покарання у виді позбавлення волі на 3 роки буде справедливим та співмірним покаранням, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З врахуванням наведеного, прокурор ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та просив її задовольнити, водночас обвинувачений ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі з огляду на таке.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд 1-ої інстанції, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, оскільки учасники судового провадження вважають, що обставини цього к/п доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом 1-ої інстанції з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, позиція обвинуваченого є добровільною та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Враховуючи те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, а також кваліфікація його дій не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

З урахуванням наведених обставин, суд 1-ої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, із застосуванням ст.ст. 75 та 76 КК України.

Врахувавши наслідки злочину, суд 1-ої інстанції вважав за доцільне застосувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 щодо не дотримання кримінального закону при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що при призначенні покарання з випробуванням, суд 1-ої інстанції не дотримався вимог ст. 75 КК України, оскільки судом не зазначено від якого саме покарання звільнено ОСОБА_7 з випробуванням: від основного, у вигляді позбавлення волі, чи від додаткового, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобам, чи звільнено з випробуванням від основного та від додаткового.

При цьому, ст. 75 КК України взагалі не передбачає можливості звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобам.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір основного покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі обрано правильно та висновок суду 1-ої інстанції щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи й особі обвинуваченого.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин, наслідком якого стало заподіяння смерті потерпілому, натомість, обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, проходить військову службу за призовом під час мобілізації, з 14.11.2023 на посаді стрільця-снайпера 2 механізованого відділення бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , має на утриманні дитину-інваліда, відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 № 613253 від 01.11.2024 ОСОБА_7 зарекомендував себе із задовільного боку, але інколи потребував контролю з боку керівництва; на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога КНП «Савранської лікарні» не перебуває.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005, «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 4 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи вище наведене, апеляційним судом встановлена наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 та скасування оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Савранського районного суду Одеської області від 22.05.2025, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4