УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 447/1143/25

провадження № 51 - 4959 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року,

встановила:

За вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

За вироком суду ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою власного особистого збагачення, 17 січня 2025 року в період часу з 06:00 год по 19:40 год, за попередньою змовою групою осіб разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали, щодо якої виділені в окреме провадження) зайшов на територію домогосподарства по АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не слідкує, шляхом відтиску рами металопластикового вікна, проник в приміщення будинку, звідки з кімнати спальні таємно викрав металевий сейф, вартістю 850 грн, в якому знаходились грошові кошти в сумі 170 000 грн, та 3600 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ станом на 17 січня 2025 рік, становить 151 822,44 грн, які належать потерпілій ОСОБА_6 , після чого покинув приміщення будинку разом із викраденим майном, спричинивши потерпілій майнову шкоду в сумі 402 672,44 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що призначене його підзахисному покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї суворості, що судом належним чином не було враховано ряд пом`якшуючих обставин покарання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, а також правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається із оскаржених судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що місцевий суд під час призначення ОСОБА_5 виду та розміру покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким корисливим злочином, вчиненим під час широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України і введеного воєнного стану, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, являється військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, а тому суд вважав, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою. Суд дійшов висновку, що достатньою мірою покарання для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень обвинуваченим є покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК. При цьому, місцевий суд не знайшов підстав для застосування ст. 75 КК.

За результатом апеляційного перегляду вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року суд апеляційної інстанції не встановив порушень, допущених місцевим судом під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви, з яких визнав апеляційну скаргу сторони захисту необґрунтованою.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_5 покарання, вказавши, що районний суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер і обсяг вчинених дій та їх наслідки, відомості про особу засудженого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Підстав для застосування ст. 75 КК колегія суддів апеляційного суду не встановила.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження та особи засудженого, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не встановлено підстав для застосування положень ст. 75 КК.

Ухвала апеляційного суду належним чином обґрунтована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК.

Покарання, призначене засудженому є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3