Справа № 273/964/24
Провадження № 1-кп/273/38/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі : головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баранівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000154 від 17.01.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобідка, Малинського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200, 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 11.12.2023 о 08 год. 00 хв. самовільно залишив місце дислокації зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 19.04.2024 року, коли прибув до Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Водночас, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Малинська міська лікарня» у період з 13.02.2024 по 21.02.2024, що є поважною причиною відсутності на військовій службі рядового ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні. Суду пояснив, що під час виконання бойового завдання був поранений, а саме отримав осколкові поранення, проходив реабілітацію в лікарні с.Багачка Полтавської області, згодом було переведено до госпіталя м.Полтави. Після того як виписали з госпіталя, був направлений в військову частину, проте до військової частини не поїхав, а поїхав спочатку на ночівлю до сестри, згодом в м.Житомир, потім додому в м.Малин, де звернувся в лікарню і проходив там лікування. Після отриманого поранення його відправили в тилову військову частину в АДРЕСА_3 , але прибувши на нове місце проходження військової служби, повідомив, що йому необхідно декілька днів для відпочинку, та оскільки йому відмовили, пішов у СЗЧ. Перебуваючи поза межами військової частини, знаходився вдома. Стаціонарно лікувався лише у період з 13.02.2024 року по 21.02.2024 року. Рапорт не подавав, знав що за самовільне залишення військової частини є відповідальність, стан здоров`я дозволяв йому готувати їжу в тиловій частині. Розкаюється у вчиненому, вважає, що за станом здоров`я не може в подальшому проходити військову службу, розумів, що незаконно перебував поза межами військовї частини. Просив суворо не карати.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого його злочину доведена повністю і підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

- копією військового квитка № НОМЕР_2 ОСОБА_4 , підтверджується, що останній перебуває на військовому обліку;

- витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №5 від 06.01.2023 року, згідно якого ОСОБА_6 відправлено для проходження військової служби у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 ;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) №4 від 06.01.2023 року, відповідно до якого рядового ОСОБА_4 призначено на посаду кухаря господарчого відділення взводу військової частини НОМЕР_1 ; зараховано до списків особового складу і поставлено на всі види забезпечення;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) №257-РС від 26.11.2023 року, згідно з яким звільнено рядового ОСОБА_4 з займаної посади, та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2023 року;

- рапортом Оперативного чергового відділення поточних бойових дій командного пункту від 14.12.2023 року, про те, що 11.12.2023 року до розташування роти військової служби був направлений ОСОБА_4 , до місця призначення не прибув;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ) №650 від 15.12.2023 року, згідно з яким, вважати ОСОБА_4 таким, що 11.12.2023 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 ,зупинити йому виплату грошового забезпечення, зняти його з продовольчого забезпечення;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2433 від 15.12.2023 року «Про призначення службового розслідування» ;

- актом службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_4 №424 від 10.01.2024 року;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №68-ОД від 10.01.2024 року, відповідно до якого службове розслідування вважати завершеним, направити матеріали про вчинення кримінального правопорушення за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_4 на адресу органу досудового розслідування, зупинити з 11.12.2023 року грошове забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_4 ;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_6 ) №52-РС від 21.02.2024 року, згідно з яким, призупинено військову службу і дію контракту про проходження військової служби у ЗСУ від 17.01.2024 року;

- довідкою КПН «Селикобагачанська центральна лікарня» №179/1545 від 07.12.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 28.11.2023 року по 07.02.2023 року;

- випискою №3017 із медичної карти стаціонарного хворого, відповідно до якої ОСОБА_4 перебував на стаціонарі з з 28.11.2023 року по 07.02.2023 року;

- довідкою КНП «Малинська міська лікарня» №912 від 11.04.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 13.02.2024 року по 21.02.2024 року, амбулаторно звертався: 23.01.2024 року, 21.02.2024 року.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав повністю, у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, приймав участь у бойових діях та отримав поранення, за місцем проходження служби зарекомендував себе посередньо, за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався, згідно з медичною характеристикою під час проходження військової служби на стан здоров`я не скаржився і не звертався за допомогою у пункт медичної роти.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання на рівні нижньої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Визначене обвинуваченому покарання відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

В силу прямих вимог законодавства суд позбавлений можливості застосувати до обвинуваченого статті 69, 75 КК України та призначити покарання з випробуванням чи більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. 2,7, 368-370, 373, 374, 376, 394,395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1