Номер провадження: 11-кп/813/1307/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12.01.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши на відповідність вимогам статей 392, 396 КПК України апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2025 у кримінальному провадженні №0000015 від 27.10.2023, який надійшов до суду разом з угодою про примирення, стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 229 КК України,

встановив:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2025 затверджено угоду від 16.09.2025 про примирення, укладену між обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та потерпілими - компанія «NIKE Innovate C.V.»), компанія «ALL STAR C.V.», компанія «New Balance Athletics, Inc.», в особі їх представника - ОСОБА_8 , компанія «Adidas International Marketing B.V.», компанія «Adidas AG» в особі їх представника ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 229 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 229 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 229 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не обирався.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням прокурор ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині узгодженої сторонами міри покарання.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженнях щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 26 КПК), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК).

З огляду на вказані положення, які складають зміст засади диспозитивності, у випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно, через укладення угоди у порядку, визначеному глави 35 КПК України, дії суду обмежується відповідним бажанням сторін.

Послідовно забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляційній скарзі суб`єкти оскарження.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Згідно санкції передбаченої ч. 2 ст. 229 КК України у разів визнання особи винуватою передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Про факти порушення вище наведених процесуальних умов обов`язкових для затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим прокурор в апеляційній скарзі не вказує.

Таким чином встановлено, що у прокурора були відсутні підстави для оскарження вищезазначеного вироку суду на підставі угоди про примирення між потерпілою й обвинуваченим, оскільки вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів та з чітко визначених законом підстав, зазначених у ч. 3 ст. 394 КПК України.

Зокрема, як зазначалось вище, відповідно до положень зазначеної статті, прокурор може оскаржувати таке судове рішення виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, у якому згідно з частиною 3 статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У той же час, в апеляційній скарзі прокурор не вказує на порушення ч. 3 ст. 469 КПК України, натомість зазначав про порушення судом першої інстанції вимог закону про кримінальну відповідальність, які з огляду на положення п. 3 ч. 3 ст. 394 цього Кодексу, не давали йому право на оскарження вироку на підставі угоди про примирення.

Наведена позиція узгоджується з усталеною практикою суду касаційної інстанції, зокрема в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №367/3872/17, ухвалах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.07.2023 у справі №302/211/23, від 16.10.2025 у справі №642/3070/24, від 19.06.2025 у справі №357/13234/24 тощо).

Оскільки прокурор не вказував на порушення ч. 3 ст. 469 КПК України, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прокурор подав апеляційну скаргу на судове рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскаржено саме прокурором.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

За таких підстав, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, тому згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. 309, 392, 399 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2025 у кримінальному провадженні №0000015 від 27.10.2023, який надійшов до суду разом з угодою про примирення, стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 229 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та додатками.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2