Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________________
Справа № 490/7206/25
Провадження № 1-кп/490/1545/2025
У Х В А Л А

20 жовтня 2025 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинувачено - ОСОБА_4

її захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000069 про обвинувачення

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Котляреве Миколаївського району Миколаївської області, є українкою, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 258, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 490/7206/25 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 258, частиною 1статті 263 Кримінального Кодексу України.

Після вислуховування сторін кримінального провадження, вивчення змісту обвинувального акту та доданих до його матеріалів суд дійшов такого.

Стосовно предмету кримінального провадження

На розгляд суду надійшов складений 29 серпня 2025 року старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 та у той же день затверджений прокурором - заступником начальника відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4

А......За твердженнями автора обвинувального акту, ОСОБА_4 вчинила злочин за таких обставин

І......24.02.2022 року о 05:00 год.. за наказом президента російської федерації (далі рф) ОСОБА_8 , збройні сили російської федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

В розумінні положень ст. 2 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між російською федерацією та Україною з 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація російською федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, ЗС РФ, Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил російської федерації, федеральної служби безпеки російської федерації, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України, що виконують різні завдання представників спецслужб рф для дестабілізації безпекової ситуації в Україні, серед іншого, шляхом вчинення кримінальних правопорушень проти громадської безпеки.

Також, для виконання окремих завдань представників спецслужб рф. громадяни України виготовляють саморобні вибухові пристрої, які в подальшому доставляють у конкретно визначені місця, а також передають третім особам, для подальшого планування, організації, підготовки та реалізації терористичних актів на території України, яких сс рф залучають до виконання описаних завдань через загально доступні засоби дистанційної комунікації, в тому числі електронні інформаційні системи з можливістю обміну миттєвими повідомленнями, в т.ч. через загально поширені групи (спільноти) з пошуку роботи.

ІІ......У відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»: тероризм суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей; терористичний акт злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій; терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; фінансування та інше сприяння тероризму; терорист - особа, яка бере участь у терористичній діяльності; терористична група - група з двох і більше осіб, які об`єдналися з метою здійснення терористичних актів.

ІІІ......В ході досудового розслідування встановлено таке.

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пізніше 21 год. 25 хв. 06.03.2025 перебуваючи на території Центрального району м. Миколаєва, використовуючи належний їй мобільний термінал марки «iPhone» моделі «12», ЙМЕЙ: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , на який остання завантажила месенджер «Telegram», та створила акаунт з нік-неймом ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). який прив`язано до мобільного номеру телефону: НОМЕР_3 , розпочала листування з невстановленим на теперішній час представником спецслужб рф т.зв. «оператором» (далі за текстом «оператор»), який в період 06.03.2025 по 07.03.2025 під час листування з останньою використовував облікові записи в месенджері «Telegram» з наступними нік-неймами: « ОСОБА_10 », « ОСОБА_11 », «ОСОБА_21», «ОСОБА_22».

Так, 06.03.2025 в період часу з 21 год. 25 хв. по 21 хв. 28 хв. в ході листування з т.зв. «оператором», ОСОБА_4 отримала завдання, за яке останній пропонували отримати оплату в розмірі 2500 доларів США. На таку пропозицію ОСОБА_4 відповіла згодою, та написала відповідне текстове повідомлення наступного змісту «Все, хорошо тогда».

2. Далі, 07.03.2025 о 10 год. 00 хв. в ході листування в месенджері «Telegram» ОСОБА_4 перебуваючи в зоні покриття базової вежі зв`язку ТОВ «Лайфселл» за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле 7, отримали від т.зв. «оператора», текстове повідомлення наступного змісту «Космонавтов 81В».

На вказане повідомлення ОСОБА_4 в ході листування в месенджері «Telegram», направила т.зв. «оператору» графічне зображення, а саме скріншот екрану мобільного терміналу, на якому зображено маршрут руху від вулиці Лягіна 13 до вул. Космонавтів 81В, через додаток служби таксі «Уклон».

Крім того, в ході листування, з метою отримання грошових коштів ОСОБА_4 , не пізніше 10 год. 12 хв. 07.03.2025 повідомила т.зв. «оператору» номер власної банківської карти АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 для перерахування на неї грошових коштів, необхідних на переїзд по м. Миколаєву з використанням таксі та для придбання необхідних для виконання предметів.

Далі, о 10 год. 20 хв. на надані реквізит банківської картки ОСОБА_4 від невстановленої особи перераховано грошові кошти у сумі 936 грн. 29 коп.

3. Крім того, під час листування в месенджері «Telegram» ОСОБА_4 о 10 год. 46 хв. написала т.зв. «оператору» текстове повідомлення «Я по приїзду по месту возьму что нужно». У відповідь на вказане повідомлення т.зв. «оператор» написав ОСОБА_4 текстове повідомлення наступного змісту «Хорошо! Приедешь как возьми где нибуть пакет чорный и скотч».

В подальшому, в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 будучи на постійному зв`язку через месенджер «Telegram» з користувачем вказаного месенджеру з нік неймом «ОСОБА_10», не пізніше 12 год. 12 хв. направила останньому скріншот екрана мобільного телефону, на якому зображено маршрут руху на таксі сервісу «Уклон» до адреси: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81В, а також зазначено орієнтовний час прибуття 12 год. 25 хв.

Далі, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 не раніше 12 год. 25 хв. прибула до адреси: м. Миколаєва, вул. Космонавтів, буд. 81В.

В подальшому, ОСОБА_4 перебуваючи в магазині «АТБ», який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 81/2, придбала товари, а саме: чорні сміттєві пакети, упаковку не широкого скотчу та зелений фірмовий пакет «АТБ», за які розрахувалась належною їй банківською картою о 12 год. 38 хв.

Далі, о 12 год. 42 хв. ОСОБА_4 тримаючи в руці зелений фірмовий пакет «АТБ» вийшла з магазину «АТБ» та направилась вбік зупинки громадського транспортну «Янтарний».

Далі, слідуючи вказівкам т.зв. «оператора», ОСОБА_4 о 12 год. 50 хв. прибула до місця, де знаходився саморобний вибуховий пристрій (Далі -СВП), а саме ділянки місцевості за географічними координатами 46.9631349, 32.0755107, яка знаходиться через дорогу від кафе-бару «Янтарний», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 130Д.

Так, ОСОБА_4 перебуваючи у вищевказаному місці, відгорнувши пожовкле листя дістала звідти полімерний пакет зеленого кольору, в якому перебували наступні предмети: сенсорний мобільний термінал марки «Realmi» IMEI: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , аналоговий (кнопковий) мобільний термінал марки «Теспо» IMEI НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , павербанк чорного кольору марки «CANYON», 2 холдери з сім-картками оператора ТОВ «Лайфселл» з номерами НОМЕР_10 та НОМЕР_11 , СВП, закамуфльоване під полімерну ємність для рідини об`ємом 5л.

В подальшому, о 12 год. 52 хв. ОСОБА_4 помістила віднайдений полімерний пакет зеленого кольору із вказаним вище у ньому вмістом до зеленого фірмового пакету «АТБ», з яким прибула раніше.

Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_4 перебуваючи за вищезазначеними географічними координатами, в період часу з 12 год. 50 хв. до 12 год. 52 хв., знаходячись на постійному зв`язку із т.зв. «оператором», виконуючи його вказівки, вчинила дії, направлені на відшукання СВП, при цьому ОСОБА_4 розуміла, що відшуканий нею предмет, є вибуховим пристроєм.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи всупереч вимогам ст. 68 Конституції України, п. 1 «Переліку видів майна, що може перебувати у власності громадян. громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII, п.п.9,11,15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та п.п. 11.7 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 622 від 21.08.1998, придбала (шляхом привласнення знайденого) вибуховий пристрій, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_4 , будучи на постійному зв`язку з месенджер «Telegram», виконуючи вказівки т.зв. «оператора», о 12 год. 52 хв. вийшла з місця де придбала СВП та перейшла дорогу в місці нерегульованого пішохідного переходу в бік кафе-бару «Янтарний», пройшовши останній направилась у глибину житлового масиву та о 12 год. 54 хв. прибула до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , де сіла лавку навпроти під`їзду № 5 зазначеного будинку.

При цьому ОСОБА_4 усвідомлювала, що здійснює конкретні дії з вибуховим пристроєм, здійснила перенесення СВП до прибудинкової території зазначеного вище багатоквартирного житлового будинку, чим здійснила носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

4. Згідно отриманих фактичних даних, предмети, вилучені з місця вчинення кримінального правопорушення, є саморобним вибуховим пристроєм з електричним дистанційним способом приведення в дію, виготовленим контрольовано зі зміною основних діючих компонентів для виготовлення вибухової речовини на більш безпечні, аналогічні за своїм кольором та станом.

5. Далі, перебуваючи у вищевказаному місці, ОСОБА_4 в період часу з 12 год. 54 хв. до 14 год. 08 хв., перебуваючи на постійному зв`язку через месенджер «Telegram» з т.зв. «оператором» та виконуючи вказівки останнього здійснювала підключення аналогового (кнопкового) мобільного терміналу марки «Теспо» ЙМЕЙ НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 до СВП, закамуфльованого під полімерну ємність для рідини об`ємом 5л. шляхом під`єднання дротів, що виходили від вибухового пристрою до контактного місця встановлення динаміку, наявного на мобільному терміналі. Таким чином, ОСОБА_4 , шляхом з`єднання між собою вищевказаного вибухового пристрою з мобільним терміналом, який остання за допомогою скотча прикріпила до горловини полімерної ємності об`ємом 5л. та включила його, чим здійснила активацію саморобного вибухового пристрою.

Після включення ОСОБА_4 з`єднаного з СВП мобільного пристрою, сім-карта з абонентським номером НОМЕР_10 , яка перебувала у ньому о 13 год. 20 хв. здійснила підключення до вежі зв`язку оператора ТОВ «Лайфселл» за адресою: місто Миколаїв, вул. Електронна, 83ж.

Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи на постійному онлайн зв`язку через месенджер «Telegram» з т.зв. «оператором», слідуючи вказівкам останнього здійснила виклик таксі через мобільний додаток «Уклон», де зазначила кінцевим місцем прибуття наступну адресу: м. Миколаї, вул. Артилерійська, буд. 4.

Так, о 14 год. 08 хв., до під`їзду № 5 житлового багатоквартирного будинку прибув автомобіль марки «Тойота», моделі «Кемрі», сірого кольору з д.н.з. НОМЕР_12 . В той же час, ОСОБА_4 тримаючи в руці фірмовий пакет «АТБ» зеленого кольору, в якому остання переносила активований СВП та інші предмети, а саме: 2 мобільний термінали, 2 холдери від сім-карток, 4 мотки неширокого скотчу, упаковка чорних сміттєвих пакетів та павербанк підійшла до задніх дверей автомобіля та сіла в його салон.

Далі, ОСОБА_4 слідуючи вказівкам т.зв. «оператора», з яким була на постійному онлайн зв`язку через месенджер «Telegram» після прибуття до будівлі за адресою: м. Миколаї, вул. Артилерійська, буд. 4 мала покласти активований СВП на козир вікна напівпідвального приміщення вказаної будівлі, який розташовано в крайньому правому куті зазначеної будівлі, біля рогу вулиць Артилерійська та Адміральська.

Однак, не пізніше 14 год. 29 хв., коли ОСОБА_4 вийшла з автомобілю таксі служби «Уклон», до останньої підішли співробітники Національної поліції чим завадили їй завершити виконання поставленого їй т.зв. «оператором» завдання, що полягало у залишенні готового СВП на прибудинковій території будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Артилерійська, буд. 4.

У зв`язку з вищевикладеним, встановлено, що ОСОБА_4 не змогла вчинити всіх дій які вона вважала необхідними для вчинення вибуху, які створили б небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяли значну майнову шкоду, та призвели б до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, що мали призвести до загибелі людей, тобто вчинила не закінчений замах на вчинення 07.03.2025 терористичного акту, який не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, внаслідок втручання в її діяльність співробітниками правоохоронних органів.

Б......Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані:

-ті, що були вчиненими нею 07 березня 2025 року у період часу з 12:52 до 12:54 - за частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - як придбання та носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу;

-інші вказані в обвинувальному акті дії - за частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 258 Кримінального Кодексу України - як не закінчений замах на вчинення терористичного акту. тобто вчинення вибуху, який мав створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, що мало призвести до загибелі людей.

Стосовно умов здійснення цього кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), від 14 січня 2025 року № 26/2025 (затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-IX), від 14 липня 2025 року № 478/2025 (затвердженим Законом України від 15 липня 2025 року № 4524-IX) / з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Стосовно обставин, пов`язаних із вирішенням питання про призначення об`єднаного кримінального провадження до судового розгляду.

1. В межах цього кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2.Підстави для закриття кримінального провадження, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3. У наданому на розгляд суду обвинувальному акті орган досудового розслідування вказав, місце, час, дату та дії обвинуваченого, які, на думку органу досудового розслідування, мають ознаки кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Сторони про наявність недоліків обвинувального акту, які здатні перешкодити початку судового розгляду, не посилаються.

Отже, наданий суду обвинувальний акт містить всі обставини, які необхідні для початку судового розгляду кримінального провадження.

Таке доводить, що підстави для повернення цього обвинувального акту, що передбачені пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, наразі також є відсутніми.

4. Це кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 314, частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.

Стосовно питань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

1. Відповідно до частин 1 та 2 статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України це кримінальне провадження слід здійснювати суддею одноособово.

2. Далі, суд має відповідно до пункту 1 частини 2 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України визначити дату та місце проведення судового засідання з розгляду цього кримінального провадження.

Враховуючи завантаженість суду та учасників судового розгляду, суд, за згодою сторін, вважає за необхідне призначити судовий розгляд цього кримінального провадження на 18 листопада 2025 року на 11:30 годину.

3. Судове засідання слід проводити за участі обвинуваченої, її захисника та прокурора.

4. Враховуючи, що про проведення закритого судового засідання сторони не просять, та передбачені законом підстави для такого є відсутніми, розгляд справи слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

5. При цьому представнику персоналу органу пробації слід доручити скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_4 .

Стосовно? ? застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої

А......Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права на звільнення за умови внесення застави.

1. В обґрунтування послався про таке.

1.1. Обвинувачена обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку під час дії воєнного стану; сутність вчиненого нею злочину полягає ні в чому іншому, як у вчиненні дій на користь представника держави-агресора з метою дестабілізації безпекової ситуації.

1.2. Свою злочинну діяльність обвинувачена добровільно не припинила; припинила її лише завдяки втручанню працівників правоохоронних органів.

1.3. Наразі продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор також зауважив, що вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченої може бути забезпеченою лише шляхом її тримання під вартою, проте відносить питання про можливість визначення суми застави, за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти, на розсуд суду.

2. Обвинувачена під час судового засідання просила визначити суму застави у розмірі 240.000 грн., за умови внесення якої вона могла б бути звільненою з-під варти.

2.1. Коментуючи висунуте їй обвинувачення, зазначила, що дійсно вчинила усі вказані в обвинувальному акті дії.

В той же час усі ці дії вчиняла лише та виключно заради отримання грошей, жодних «політичних» або «терористичних» мотивів для вчинення них не мала.

2.2. Також зазначила, що під час вчинення вказаних в обвинувальному акті дій усвідомлювала, що має за обумовлену суму грошей перенести вказані «оператором» предмети з одного вказаного їй місця до іншого.

2.3. При цьому усвідомлювала, що, ймовірніше за все, предмети, які вона мала переносити, є незаконними, але конкретно що це за предмети, вона не знала.

З цього приводу зауважила, що до цього вибухових пристроїв ніколи не бачила, ними не користувалась та самостійно відрізнити їх від інших предметів не в змозі.

Також зауважила, що у разі визначення суми застави зобов`язується сумлінно виконувати покладені на неї обов`язки; про вчинене нею вона щиро шкодує та надалі сою помилку вже не повторить.

3. Захисник під час судового засідання позицію своєї підзахисної підтримав.

З огляду на таке, просив визначити розмір застави, за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти або - змінити обраний відносно неї запобіжний захід на домашній арешт.

Б......Вирішуючи це клопотання, суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує ще таке.

1. В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_13 від 10 березня 2025 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05 травня 2025 року включно.

При цьому слідчий суддя, спираючись про те, що: «відповідно до імперативних вимог положень ч.6 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.258 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК України - тримання під вартою» розмір застави, за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти, не визнчила.

2. В подальшому строк дії цієї ухвали слідчими суддями продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_13 від 05 вересня 2025 року - до 03 листопада 2025 року включно.

3. Під час застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя та суд виходили з того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та існують ризики того, що вона може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

І......Відповідно до частини 3 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

ІІ......Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

/частина 1/

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

/частина 2/

ІІІ......Національне законодавство не містить поняття «обґрунтована підозра».

Відповідно до приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

2. У пункті 48 рішення у справі «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

«Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання»

3. При цьому Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

4. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто - не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані - під час арешту, ані - під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть - для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 - 62/

ІІІ......Стосовно передбачених законом види запобіжних заходів, що можуть бути застосованими до ОСОБА_14 , суд відзначає таке.

1. Відповідно до статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

/частина 1/

...

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114

/частина 6/

2. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою ...статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

…

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

/частина 3/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

-щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

-щодо злочину, який спричинив загибель людини;

-щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

-щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України;

-щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

...

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями ... 258-258-6... Кримінального кодексу України.

/частина 4/

3. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року зазначив, зокрема, таке

[Відповідно до частини 6 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України] застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залежить не лише від тяжкості злочину, у якому її підозрюють або обвинувачують, а й від наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 Кодексу.

За статтею 177 Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; учинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його підозрюють, обвинувачують (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, що їх визначено частиною першою статті 177 Кодексу (частина друга). До того ж під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не встановлено винятків щодо дотримання приписів статей 178, 194 Кодексу, які визначають обставини, з`ясування яких є обов`язком слідчого судді, суду як для застосування цього запобіжного заходу, так і для його продовження.

[Такі критерії] для застосування слідчим суддею, судом до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, [мають застосовуватись під час застосування частини 6 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України]

...

Аналізуючи частину першу статті 183 Кодексу, Конституційний Суд України звертає увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 Кодексу. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений Кодексом.

Відповідно до Кодексу можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 Кодексу (друге речення частини першої статті 182); «під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України» (абзац восьмий частини четвертої статті 183). Тобто із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

/пункт 6.3/

ІV......Порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в обставинах цього кримінального провадження є визначеним таким чином.

1. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності підстав для застосування такого запобіжного заходу та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (рішення від 26.06.1991 року), «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

V......Порядок застосування запобіжного заходу у вигляді застави в обставинах цього кримінального провадження є визначеним таким чином.

1. Відповідно до статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України

застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

/частина 1/

…

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

/частина 4/

Розмір застави визначається у таких межах

…

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

/частина 5/

2. У рішенні від 27 червня 1968 року у справі «Неймайстер проти Австрії» («Neumeister v. Avstria»)2 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Суд не може висловитись відносно розміру забезпечення, яке можливо було розумно зажадати від Неймайстера, та не відкидає думку про те, що перші пропозиції могли бути відхиленими, як недостатні. Проте, суд відзначає, що австрійські суди ґрунтувались у своїх розрахунках головним чином на розмірі шкоди, яка була заподіяна правопорушенням, що інкримінувались Неймайстеру, які той міг відшкодувати. Шкода була такою, що, як слідує з ухвалених рішень, пропозиції банківських гарантій не могли бути розглянутими. Відмова судових органів взяти до уваги будь-які послідовно запропоновані пропозиції застави, що були зроблені Неймайстером, видавались все менш виправданими, коли пропозиції наближались до суми, яку можливо було визнати достатньою для забезпечення явки до суду.

Коли принцип звільнення, обумовленого гарантіями, видавався прийнятним, сума забезпечення, що вимагалась, визначалась з огляду від суми шкоди.

Встановлення розміру гарантій, які має надати затриманий, виключно з огляду на розмір інкримінованої шкоди вочевидь не відповідає статті 5 (3) Конвенції. Гарантія, що передбачена цією статтею (5(3)) покликана забезпечити не відшкодування шкоди, але - присутність обвинуваченого у суді. Тому її розмір має оцінюватись головним чином з урахуванням його самого, його активів та його стосунків з особами, які мають надати забезпечення, іншими словами - з урахуванням ступеню впевненості у тому, що перспектива втрати забезпечення або позов проти поручителів у випадку його неявки до суду буде діяти, як достатній стримуючий засіб, щоб розвіяти бажання зникнути

/пункти 13-14 розділу «Щодо права»/

3. У рішенні від 22 травня 2018 року у справі «Gafa v. Malta»3 Європейський Суд з Прав Людини підтвердив актуальність засад, започаткованих у його ж рішенні у справ «Неймайстер проти Австрії».

При цьому Суд зазначив й таке

Суд відзначає, що у цій справі заявникові була надана можливість на звільнення з-під застави, зокрема, з урахуванням фінансових умов, 22 серпня 2012 року. Він подав чотири заяви із проханням про зменшення суми, що підлягала внесенню, які були відхиленими, доки його п`ята заява - після сливу майже року - не була розглянутою рішенням від 02 серпня 2013 року, яким національний суд задовольнив його клопотання про те, щоб його мати виступала поручителем.

Суд відзначає, що тривалість тримання під вартою після визначення залогу, що розглядається, може викликати запитання щодо відповідності Конвенції (для порівняння, Mikalauskas v Malta, № 4458/10 , § 122, 23 червня 2013 року - тримання під вартою після визначення суми застави протягом дванадцяти місяців; та Колакович, § 53 - семимісячне тримання під вартою після визначення суми застави). Дійсно, той факт, що заявник залишався під вартою ще протягом дванадцяти місяців після визначення застави вказує про те, що національні суди не виявили необхідної обережності під час визначення необхідної застави.

…

Усі клопотання були відхиленими на підставі тяжкості злочину та побоювання фальсифікації доказів, незважаючи на те, що застава вже була гарантованою. Окрім того, у жодному з рішень не пояснювалось, як була визначена сума застави з огляду на активи заявника та його статки. У жодному з рішень не обговорювалась можливість заявника сплатити визначену суму застави… Суд відзначає, що незважаючи на тримання під вартою, що тривало після визначення суми застави, з урахуванням оскаржуваних фінансових умов через нездатність сплатити суму застави… протягом трохи менше, ніж рік, суди не вважали за можливе зменшити суму застави, що надало б обвинуваченому реальну можливість скористатись заставою. Жодних істотних та достатніх підстав для таких дій, пов`язаних із фінансовим становищем заявника, національними судами висунуто не було.

/пункти 72 - 75/

4. У рішенні Європейського Суду з Прав Людини від 28 вересня 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» («Mangouras v. Spain»)4 йдеться про таке

хоча розмір застави повинен оцінюватися, як правило, з огляду на особу обвинуваченого і його майновий стан, за певних обставин не було безпідставним врахування також суми збитку, відповідальність за який покладається на обвинуваченого. Заявник був позбавлений свободи протягом 83 днів і був звільнений після подання банківської гарантії на суму 3 000 000 євро. У той час як сума застави, швидше за все, перевищувала платоспроможність самого заявника, національні суди прагнули врахувати, на додаток до особистої ситуації заявника, також тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачувався, а також його «професійне середовище». Тому Суд повинен був переконатися в тому, чи підхід був сумісним з пунктом 3 статті 5.

Суд вважав, що при тлумаченні вимог пункту 3 статті 5 повинні були враховуватися нові реалії, а саме зростаюче і виправдане занепокоєння в Європі і на міжнародному рівні у зв`язку з екологічними злочинами, а також тенденцію до використання кримінального права як засобу забезпечення виконання екологічних зобов`язань, встановлених європейським та міжнародним правом. Оскільки зростаючий стандарт в галузі захисту прав людини відповідно і неминуче вимагав більшої твердості при оцінці порушень фундаментальних цінностей демократичних суспільств, при визначенні розміру застави не можна виключати прийняття до уваги професійного середовища, яке сформувало обставини для даної діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу. Враховуючи винятковий характер даної справи і величезний екологічний збиток, заподіяний забрудненням морського середовища у масштабах, які рідко зустрічалися, навряд чи було дивним, що судові органи влади скоригували суму для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникнути правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Відсутня була певність, що розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану заявника, був би достатнім для забезпечення його явки у судове засідання. Крім того, сам факт, що платіж був зроблений страховиком судновласника, очевидно, підтверджував, що іспанські суди, посилаючись на «професійне середовище» заявника, по суті, зробили правильний висновок про наявність відносин між заявником та поручителями.

Таким чином, іспанські суди достатньо врахували особисту ситуацію заявника, зокрема, його статус працівника судновласника, його професійні стосунки з поручителями, його громадянство та місце постійного проживання, а також відсутність зв`язків в Іспанії і його вік. З урахуванням особливого контексту даної справи і катастрофічних екологічних й економічних наслідків розливу мазуту, органи влади виправдано прийняли до уваги тяжкість даного злочину і розмір збитків, спричинених заявником.

5. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

-не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

-пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

-докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

VI......Під час вирішення питання про вид запобіжного заходу, що має бути застосованим відносно ОСОБА_4 суд, окрім процитованих вище приписів законодавства та настанов судової практики, враховує таке.

1. Відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України

під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до статті 178 Кримінального Процесуального Кодексу України

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

VII......Враховує суд також такі приписи законодавства та настанови судової практики.

1. Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»:

?тероризм - суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей;

?терористичний акт - злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального Кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258-260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України;

?терористична діяльність - діяльність, яка охоплює:

-планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів;

-підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях;

-організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах;

-вербування, озброєння, підготовку та використання терористів;

-пропаганду і поширення ідеології тероризму;

-пропаганду російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України;

-проходження навчання тероризму;

-перетинання державного кордону України з терористичною метою;

-фінансування та інше сприяння тероризму;

?терорист - особа, яка бере участь у терористичній діяльності;

?терористична група - група з двох і більше осіб, які об`єдналися з метою здійснення терористичних актів;

?терористична організація - стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації;

?держава-терорист - держава, яка відкрито, з використанням власних збройних сил, інших збройних формувань, або приховано, з використанням збройних формувань, що діють від імені та (або) в інтересах такої держави, вчиняє терористичні акти, акти міжнародного тероризму;

2. Санкція частини 1 статті 258 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за

Терористичний акт, тобто застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, які створювали небезпеку для життя чи здоров`я людини або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків, якщо такі дії були вчинені з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, або з метою впливу на прийняття рішень чи вчинення або невчинення дій органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян, юридичними особами, міжнародними організаціями, або привернення уваги громадськості до певних політичних, релігійних чи інших поглядів винного (терориста), а також погроза вчинення зазначених дій з тією самою метою

3. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 23 грудня 2005 року наголошується на такому.

-вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів./пункт 13/;

-участь в озброєній банді слід розуміти не тільки як безпосереднє здійснення нападів, а й як сам факт вступу особи до неї чи вчинення будь-яких дій, спрямованих на створення сприятливих умов для її функціонування (надання транспорту, приміщень, здійснення фінансування та матеріально-технічного забезпечення, постачання зброї, підшукання об`єктів для нападу, зберігання зброї, злочинно набутого майна, коштів тощо). Проте в будь-якому разі участь у банді (як форма бандитизму) обов`язково передбачає членство особи в цьому об`єднанні, яке набувається шляхом вступу до останнього. Вчинення зазначених дій особою, яка не є учасником банди, належить розцінювати як пособництво у бандитизмі./пункт 23/;

-особи, які не були учасниками банди і не усвідомлювали факту її існування, але в будь-який спосіб сприяли у вчиненні нею нападу, несуть відповідальність за злочин, що охоплювався їхнім умислом. ./частина 2 пункту 25/;

Г……З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

Стосовно підґрунтя для вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.

І......Спершу суд вважає за необхідне наголосити на такому.

1. Очевидним є те, що під час війни публічною владою (законодавцем, уряду, спеціальних органів) вживаються заходи щодо виконання функції з захисту суверенітету та національної безпеки України

Та ці заходи будучи необхідними, інколи здаються незвичними і надто сміливими для мирного періоду; доцільність їх вжиття визначається не судом, а іншими гілками державної влади.

2. Що ж стосується власне суду, то його завдання полягає ні в чому іншому, як у здійсненні судового контролю. Адже навіть у період війни жодне рішення не перебуває за межами судового контролю, а отже - за межами верховенства права.

З цього приводу слід зауважити наступне.

2.1. У період війни, як це не парадоксально, важливо розуміти «що ми захищаємо» і «чим ми відрізняємося від ворога». Навіть коли держава-агресор грубо порушує власну конституцію і міжнародні зобов`язання, здобуваючи через це нічим не обмежену й тому абсолютно свавільну владу в ухваленні рішень та вчиненні злочинів на території України, навіть у цей період Україна, її органи державної влади та посадові особи не можуть собі дозволити подібних дій та рішень. Для конституційної демократичної держави, якою є Україна, немислимим є вживання методів, які застосовуються Росією до українців. Це дає моральну перевагу українському конституційному ладу, всім нам і найперше - українському воїну, який на передовій усвідомлює, що він захищає не «розширення імперії» і не окремих вождів, він захищає створену українцями державу, яка поважає верховенство права і гідність кожної людини. У зв`язку з цим важливо, що суд не може оцінювати явно несумісну з вимогами Конституції України практику як "конституційну" лише з урахуванням періоду війни. Іншими словами, війна, воєнний стан - це істотно для контексту, однак вони не виступають єдиним аргументом в обґрунтуванні судового рішення (хоча і мають ключове значення)7.

Таке узгоджується з досвідом, напрацьованим найбільш авторитетними судовими органами, які здійснюють функції конституційного судочинства у тих державах, які мають досвід функціонування судів у воєнний час (чи час «війни з тероризмом») - Сполучених Штатах Америки, Держави Ізраїль, Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії та Федеративній Республіці Німеччина, де було досягнуто успіху не тільки у воєнних і антитерористичних кампаніях, а й також тим, що в найскладніші часи було збережено відданість верховенству права, захисту прав і свобод людини, про що неодноразово висловлювався багаторічний голова Верховного Суду Ізраїлю Аарона Барака)8.

З огляду на таке, судді, захищаючи саме конституційні методи і засоби протидії ворогу, зміцнюють державу, її обороноздатність і національну безпеку, сприяють ефективному веденню Україною оборонної війни.

2.2. З огляду на таке роль суду полягає у тому, що він, маючи відповідальність за захист конституційного порядку загалом від зовнішньої збройної агресії (першість у цій місії мають інші органи публічної влади, Збройні Сили України), має в межах своєї компетенції здійснювати контроль за тими конкретними методами і засобами, які вживаються проти ворога.

3. Не зайвим буде нагадати й те, що ані - Конституція України, ані - приписи законодавства, що ґрунтуються на ній, не є «суїцидальним пактом», який би допомагав зруйнувати нашу державу, не надавши механізмів і можливостей для її ефективного захисту під час збройної агресії, саме ту державу, яка й несе головний обов`язок у захисті прав людини9.

4. Варто наголосити й на тому, що потреби оборони не можуть спричиняти свавілля цивільної чи воєнної влади.

Стосовно обставин цього кримінального провадження таке на цьому етапі означає, що обмеження прав обвинуваченої, а тим більше - її тримання під вартою - має відбуватись лише з дотриманням передбачених законом гарантій від свавільного обмеження свободи.

ІІ......Стосовно запобіжних заходів, які, відповідно до приписів законодавства можуть бути застосовані відносно ОСОБА_4 , суд відзначає таке.

1. Відповідно до щойно процитованих приписів законодавства та прямих вказівок у рішенні Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року, відносно ОСОБА_4 можуть бути застосовані такі запобіжні заходи:

-тримання під вартою;

-застава

2. «Дух» процедури визначення розміру застави у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - дозволити звинуваченій особі залишитися поза в`язницею, доки суд не визнає їх винною10.

З цього випливає обов`язок суду призначити такий розмір застави, щоб була забезпечена процесуальна поведінка особи, а людина вийшла на волю. Правосуддя не потребує, щоб людина чекала вироку під вартою - вона ж ще не винна11.

Розмір застави, як сума гарантії, повинна бути оціненою переважно щодо обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків.

Так, намагання «прив`язати» суму гарантії від затриманої особи виключно до суми збитку, приписуваного йому, не відповідає ст. 5 (3) Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а, імовірніше, для забезпечення присутності звинуваченого на слуханні. Тож її сума повинна бути встановлена здебільшого шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які повинні надати заставу. Іншими словами, перспектива втрати застави чи дій проти гарантів у разі його неявки до суду буде виступати як достатній стримувальний фактор, щоб розсіяти будь-яке бажання з його боку переховуватись від правосуддя.

Такий розмір має відповідати встановленим законом межам

ІІІ......Підставами для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 є:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею злочину;

-наявність передбачених законом ризиків, що виправдовують застосування запобіжного заходу

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_4 .

І......Спершу суд відзначає, що оскільки по справі здійснюється лише підготовче провадження, «обґрунтованість підозри» у сенсі «обґрунтованості висунутого обвинувачення» судом не перевіряється, а встановлення її вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування запобіжного заходу на цьому етапі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

ІІ...... Разом з тим, відповідно до правової позиції, що започаткована у практиці Європейського Суду з Прав Людини, зокрема - у згаданому вище рішенні у справі «Parildak v. Turkey», яка є джерелом права - суд відзначає таке.

1. Сутність висунутої ОСОБА_15 підозри полягає ні в чому іншому, як у тому, що

вона, діючи у спеціально створених (шляхом імітації предмету злочину) умовах за грошову винагороду у розмірі, близькому до 100.000 грн., за завданням та під контролем «оператора» здійснила отримання, активацію та перенесення до вказаного «оператором» місця предмету, який імітував вибуховий пристрій.

2. «Правдоподібність» цих фактів є очевидною та сторонами кримінального провадження не заперечуються.

3. В той же час суд відзначає, що та обставина, що поведінка обвинуваченої відбувалась у спеціально створених умовах, вимагає особливої ретельності та дбайливості у додержанні встановленої правової процедури.

При цьому, з огляду на проявлену ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання очевидну незрілість, пов`язану з її віком та рівнем життєвого досвіду, бодай найменша помилка у застосованій до ній правовій процедурі може мати непоправне значення для кримінального провадження.

4. Далі суду слід вирішити, чи можуть ці факти обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки.

Стосовно цього аспекту суд, не вирішуючи наперед питання про винуватість обвинуваченої та доведення версії органів досудового розслідування про кваліфікацію її дій, відзначає таке.

4.1. Версія про те, що «оператор» та особи, яких він представляє, здійснюють терористичну діяльність, є повною мірою «правдоподібною».

4.2. Далі, органи досудового розслідування та публічне обвинувачення не стверджують, що ОСОБА_4 мала власне здійснити вибух, отже - вказані ними факти вказують про те, що вона сприяла у його /вибуху/ здійсненні.

4.3. В таких умовах для обґрунтування твердження про те, що терористичну діяльність здійснювала саме ОСОБА_4 (не «оператор» або особи, яких він представляє) необхідно на цьому етапі - продемонструвати, а за час здійснення кримінального провадження у суді - довести, що вона надала усвідомлену згоду на залучення саме до тероризму, як суспільного явища (але - не тільки на виконання певних дій за грошову винагороду) та своїми попередніми діями підтвердила реальність своїх намірів.

Проте, про таке у висунутому обвинуваченні не йдеться взагалі.

4.4. Далі, не містить висунуте обвинувачення й посилань про те, що ОСОБА_4 усвідомлювала дійсний зміст діяльності, якій вона своїми діями сприяла (а саме - її (діяльності) терористичну спрямованість) та бажала сприяти саме такій діяльності.

Більше того, продемонстрована ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання очевидна незрілість, її вік, рівень компетенції та обставини виховання ОСОБА_4 дають підстави для обґрунтованих сумнівів у можливості того, що вона є здатною повною мірою усвідомити зміст терористичної діяльності, а тим більше - здатною бажати брати участь у такій діяльності.

4.5. Власне дії ОСОБА_4 , що викладені у версії обвинувачення, полягають лише у маніпуляціях з певними предметами за грошову винагороду; такі дії складу злочину, передбаченого статтею 258 Кримінального Кодексу України не утворюють.

4.6. До того ж, для кваліфікації дій ОСОБА_4 , як злочинних, необхідно на цьому етапі - продемонструвати, а за наслідками розгляду кримінального провадження - довести, що у разі, якщо б відповідні умови не були створеними, вона все одне вчинила б злочин.

Іншими словами, необхідно продемонструвати щонайменш те, що ОСОБА_4 , безпосередньо сприймаючи реальний вибуховий пристрій, поводилась би так само, як в обставинах, що є предметом розгляду цього кримінального провадження.

Та з цього приводу суд відзначає, що таке хоча й є можливим, проте - з огляду на вік ОСОБА_4 , її освіту, її досвід та очевидний рівень її розвитку та загальновизнані властивості зброї - є малоймовірним.

«Все, що менше цього, суперечить логіці, досвіду і здоровому глузду»12.

З огляду на наведене суд, не вирішуючи наперед питання про винуватість/невинуватість ОСОБА_4 , для мети вирішення питання про застосування відносно неї запобіжного заходу на цьому етапі констатує, що:

-висунута їй «підозра» в частині фактичних обставин є «правдоподібною»;

-«правдоподібність» висунутої їй «підозри» в частині кваліфікації її дій є незначною.

При цьому суд констатує, що дії, вчинені ОСОБА_4 , в будь-якому випадку не є правомірними.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

1.1. Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а строк її перебування під вартою наразі не є домірним такому.

З огляду на таке, наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України суд вважає доведеною.

1.2. В той же час суд відзначає, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання; мати, міцні соціальні зв`язки та, відповідно до рівня свого розвитку, навряд здатна самостійно забезпечити своє існування.

Таке ймовірність цього ризику істотно знижує.

Отже, ризик переховування з боку ОСОБА_4 , хоча й не є спростованим, але ступінь його ймовірності є незначним.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику вчинення обвинуваченою нових злочинів.

Стосовно наявності цього ризику суд відзначає таке.

2.1. Припущення про вчинення ОСОБА_4 неправомірних дій, як доведено вище, є «правдоподібним».

2.2. В той же час, раніше кримінальних правопорушень вона не вчиняла та до кримінальної відповідальності не притягалась.

2.3. При цьому матеріали кримінального провадження доводять, що правопорушення, у вчиненні якого вона наразі обвинувачується, було вчинене нею з корисливих мотивів.

Наведене у сукупності призводить до висновків про те, що:

-наявність ризику вчинення обвинуваченою нових злочинів на цей час не є спростованою;

-в обставинах цього кримінального провадження неправомірна поведінка обвинуваченої є пов`язаною з обставинами, які піддаються ефективному контролю.

Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосованим відносно обвинуваченої.

Вирішуючи, з огляду на встановлені вище обставини, питання про застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу, суд відзначає таке.

1. Як доведено вище, в обставинах цього кримінального провадження є наявною «правдоподібна» підозра у вчиненні обвинуваченою злочину та декілька ризиків, що виправдовують застосування запобіжного заходу.

Таке дає підстави для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу з числа передбачених законом.

2. Наразі відносно обвинуваченої застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права бути звільненою під заставу, наразі вона тримається під вартою протягом 07 місяців 23 днів.

3. В той же час:

-встановлений вище ступінь «правдоподібності» наявної відносно неї підозри;

-зниження ймовірності одного з врахованих під час обрання відносно неї запобіжного заходу ризику (ризику переховування від суду);

-можливість контролювання обставин, що впливають на вірогідність іншого з встановлених судом ризиків;

-та обставина, що ОСОБА_4 виповнилось лише 19 років

у їх сукупності доводять необхідність пом`якшення застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

4. З огляду на таке суд нагадує, що закон передбачає можливість визначення розміру застави, за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

В зв`язку з таким суд наголошує на такому.

4.1. Суд нагадує, що відповідно до змісту наявної відносно ОСОБА_4 підозри стверджуваний злочин був вчиненим з корисливих спонукань.

4.2. Таке, окрім іншого, означає, що корисливі міркування, зокрема - можливість отримати грошову винагороду - є повною мірою здатними змінити її поведінку на протиправну.

4.3. Таке, в свою чергу, дає підстави обґрунтовано вважати, що острах втратити значну суму є цілком здатним утримати її від суспільно небезпечної поведінки.

Таке доводить, що визначення розміру застави в обставинах цього кримінального правопорушення відповідає характеру стверджуваного злочину та встановленим судом ризикам.

З огляду на таке суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою слід задовольнити, але - визначити розмір застави, за умови внесення якої та підлягає звільненню з-під варти.

Стосовно суми застави, за умови внесення якої обвинувачена підлягає звільненню з-під варти.

Обвинувачена пропонує визначити розмір застави, яка має бути сплаченою у разі її звільнення з-під варти, у сумі 240.000 грн.

З цього приводу суд відзначає наступне.

1. Запропонована обвинуваченою сума майже дорівнює максимальній суми застави, що передбачена законом для злочинів цієї категорії (відповідно до процитованих вище приписів законодавства, максимальна сума застави в таких випадках становить 242.240 грн.)

2. Запропонована обвинуваченою сума є більш ніж вдвічі більшою за ту, що спонукала її до зміни поведінки на протиправну.

За такого підстави вважати, що острах втратити цю суму не здатен утримати обвинувачену від протиправно поведінки, вочевидь є відсутніми.

Отже, запропонована обвинуваченою сума є достатньою для забезпечення її належної поведінки.

3. За такого передбачені законом підстави для визначення застави у більшому розмірі є відсутніми.

4. Оскільки ця сума запропонована самою обвинуваченою, підстави вважати, що вона є непомірною, є відсутніми.

Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір застави, що підлягає внесенню за ОСОБА_4 , має становити 240.000 грн..

При цьому у разі звільнення ОСОБА_4 під заставу на неї слід покласти обов`язки, виконання яких здатне забезпечити її виклик до суду та її прибуття у судові засідання.

Отже, клопотання прокурора та захисту про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 369-372; 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 258, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

2.Здійснювати розгляд цього кримінального провадження одноособово.

3.Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 - частиною 1 статті 258, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 листопада 2025 року на 11:30 годину.

4.У судове засідання викликати обвинувачену, її захисника та прокурора.

5.Доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_4 у строк до 17 листопада 2025 року.

6.Клопотання прокурора та захисту про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 19 грудня 2025 року включно.

Визначити розмір застави, за умови внесення якої ОСОБА_17 підлягає звільненню з-під варти, у сумі 240.000 грн. /двісті сорок тисяч/ гривень.

У разі звільнення ОСОБА_4 під заставу, покласти на неї на строк до 19 грудня 2025 року, окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першим викликом, наступні обов`язки:

-негайно повідомити суд про місце свого проживання та засоби зв`язку, а також - повідомляти суд про їх зміну;

-не відлучатись за межі Миколаївської області без дозволу суду;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 05 днів, в решті - оскарженню окремо від судового рішення не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_18 =

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\

2 - https://hudoc.echr.coe.int/ukr#%22itemid%22:[%22001-57544%22]\

3 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22itemid%22:[%22001-183126%22]\

4 - file:///F:/%D0%B7%D0%B0%D0%B3%D1%80%D1%83%D0%B7%D0%BA%D0%B0/CASE%20OF%20MANGOUR

AS%20v.%20SPAIN%20-%20[Ukrainian%20Translation]%20legal%20summary%20by%20the%20COE%20Human%20

Rights%20Trust%20Fund.pdf

7 - такі ж міркування висловлені, зокрема, у збіжній думці судді Конституційного Суду України ОСОБА_19 , яку він надав за результатами постановлення Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року у справі № 1-р(ІІ)/2022. у справі; Електронний ресурс] / Режим доступу: https://ccu.gov.ua/sites/default/files/ docs/1_p2_2022_1.pdf

8 - див. згадану вище збіжну думку судді Конституційного Суду України ОСОБА_19 , яку він надав за результатами постановлення Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року у справі № 1-р(ІІ)/2022. у справі; Електронний ресурс/ Режим доступу: https://ccu.gov.ua/sites/default/files/ docs/1_p2_2022_1.pdf

9 - див. згадану вище збіжну думку судді Конституційного Суду України ОСОБА_19 , яку він надав за результатами постановлення Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року у справі № 1-р(ІІ)/2022. у справі; Електронний ресурс/ Режим доступу: https://ccu.gov.ua/sites/default/files/ docs/1_p2_2022_1.pdf

10 - див., окрім іншого, рішення Верховного Суду США у справі « Stack v. Boyle» від 05 листопада 1951 року (Stack v. Бойл | 342 U.S. 1 (1951) | Justia Центр Верховного суда США)

11 - див. аналогічну думку -

https://yur-gazeta.com/publications/sferi-praktiki/antikorupciyna-praktika/yak-viznachaetsya-rozmir-zastav-yak-zapobizhnih-zahodiv-i-shcho-pishlo-ne-tak.html 12 - Decision U.S. Supreme Court in case of Nix v. Williams (1984) 467 U. S. 431 - https://supreme.justia.com/cases/federal/ us/467/431/