Справа № 346/544/22
Провадження № 1-кс/346/1106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі слідчого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

заявниці ОСОБА_3 ,

представника заявниці ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, капітана поліції ОСОБА_5 від 02.06.2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2021 року за № 0000300, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

в обґрунтування скарги представник заявниці вказав, що відповідно до її заяви про вчинення кримінального правопорушення, зі змісту електронних листів, які зберігались на електронній пошті ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), де вона працює, а саме з облікових листів праці і виконаних робіт їй стало відомо, що у період часу з серпня 2019 року по серпень 2020 року громадянці ОСОБА_6 нараховано 42 139 грн. 30 коп. за виконання робіт на току дослідної станції, робіт з очистки зерна, а також прибирання приміщень установи, які вона фактично не виконувала. Аналогічні відомості були зазначені у протоколі допиту свідків ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_7 .

Однак, в ході проведення досудового розслідування слідчим досліджувалось лише питання фактичного здійснення ОСОБА_6 своїх трудових обов`язків як прибиральниці адміністративних приміщень та службових кабінетів дослідної станції, в той час як факт наявності або відсутності здійснення нею своїх трудових обов`язків на току установи, а також робіт з очистки зерна, повністю залишився поза увагою слідства, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови та покази свідків, на які посилається слідчий, мотивуючи своє рішення про закриття кримінального провадження.

Зокрема, як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, свідки у даному кримінальному провадженні з вищезазначеного приводу не допитувались взагалі, відсутні в оскаржуваній постанові посилання і на будь-які інші докази, якими би підтверджувався або спростовувався факт здійснення ОСОБА_8 своїх трудових обов`язків на току дослідної станції, особливо у період з 05.08.2019 р. по 31.12.2019 р., а також виконання нею робіт з очистки зерна.

Представник заявниці вказує, що при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження слідчим залишена поза увагою суперечність та невідповідність між показами свідків та між документами наявними у даному кримінальному провадженні, при цьому така суперечність та неузгодженість знайшла своє відображення у прийнятому слідчим рішенні про закриття кримінального провадження.

Так, допитаний під час досудового розслідування свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_6 систематично здійснювала прибирання адміністративних приміщень та службових кабінетів ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу з 05.08.2019 . по 21.08.2020 р.. Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_10

В той же час, як вбачається із показів свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , вони не знають і взагалі ніколи не бачили ОСОБА_6 .

В свою чергу, допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_22 пояснили, що про факт прибирання ОСОБА_8 у службових приміщеннях дослідної станції їм було відомо (при цьому, досудовим розслідуванням не встановлено джерело такої обізнаності), однак, саму ОСОБА_6 вони також не бачили.

Крім того, слідчим не взято до уваги, що такі свідки як ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 на мали і не мають службових кабінетів безпосередньо у лабораторному корпусі дослідної станції і їхні робочі місця знаходяться на току і в майстерні установи, а тому їх покази в частині прибирання службових кабінетів та їх чистоти потребують критичного відношення, уточнення та перевірки.

Також слідчим не враховано, що свідок ОСОБА_10 з 2017 року перебуває на посаді начальника фінансового ІНФОРМАЦІЯ_3 і в період 2019-2020 років працювала на вищевказаній дослідній станції за сумісництвом на неповний робочий день, при цьому, свою роботу на станції вона виконувала дистанційно, а тому її покази про те, що вона особисто бачила ОСОБА_6 за виконанням своїх трудових обов`язків на Дослідній станції, слід сприймати критично, а наявність суперечностей між її показами та показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з одного боку та показами інших допитаних під час досудового розслідування тринадцяти свідків з іншого, необхідно було усувати слідчим шляхом, в тому числі за допомогою проведення одночасних допитів раніше допитаних свідків.

Представник заявниці також вказує, що допитана під час досудового розслідування ОСОБА_6 пояснила, що у період часу з серпня 2019 р. по серпень 2020 р. працювала на ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді прибиральниці. Аналогічні покази надав і свідок ОСОБА_9 .

Однак, відповідно до журналу обліку руху трудових книг дослідної станції ОСОБА_6 на підставі наказу № 27-к від 05.08.2019 р. прийнята на роботу не на посаду прибиральниці, а на посаду робітника.

При цьому, згідно з діючим на той момент штатного розпису дослідної станції посади прибиральниці не існувало взагалі, а наявні дві посади робітника були вже зайняті такими працівниками як ОСОБА_14 та ОСОБА_23 .

Водночас, правдивість показів свідка ОСОБА_9 в частині прийняття ОСОБА_6 на позаштатну посаду робітника на підставі трудового договору слідчим також належним чином не перевірена, оскільки незважаючи на велику кількість відпрацьованого нею часу відповідно до облікових листків праці та виконаних робіт, на які посилаються як ОСОБА_3 , так і слідчий у своєму оскаржуваному рішенні, у дійсності ніхто із працівників дослідної станції, крім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які можуть бути причетними до кримінального правопорушення, ОСОБА_6 за виконанням своїх трудових обов`язків ніхто не бачив, в тому числі і на току вищевказаної установи.

З огляду на це представник заявниці вважає, що не дивлячись на наявність зазначених суперечностей між показами свідків, а також між наявними у матеріалах справи документами, в ході проведення досудового розслідування слідчим ці суперечності не усунуті, що є самостійною підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки встановлення об`єктивної істини у справі має безпосереднє значення для прийняття правильного, законного та обґрунтованого остаточного процесуального рішення у даному кримінальному провадженні та забезпечення виконання завдань кримінального провадження, зазначених у ст. 2 КПК України.

В свою чергу, факт зняття ОСОБА_6 грошових коштів у найбільш територіально наближеному до місця її проживання пункті зняття готівки, також не спростовує факти викладені у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення і жодним чином не впливає на наявність або відсутність обставин, які становлять предмет доказування у даному кримінальному провадженні. Крім того, постанова про закриття даного кримінального провадження не містить належного мотивування щодо попередньої правової кваліфікації.

Так, не дивлячись на те, що зі змісту заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, а також із змісту показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вбачалось, що предметом даного кримінального провадження були факти привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , слідчим під час досудового розслідування не вивчено питання доцільності зміни правової кваліфікації даного кримінального провадження з ч. 2 ст. 191 на ч. 3 ст. 191 КК України та/або надання правової оцінки йому через ст. 27 КК України і оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження також не містить жодних відомостей з цього приводу.

В свою чергу, допущення вищезазначених порушень норм КПК України при здійсненні досудового розслідування даного кримінального провадження свідчить про передчасність винесення слідчим постанови про його закриття.

З огляду на вищевикладене представник заявниці вважає, що оскаржувана постанова є є немотивованою, незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Щодо строку оскарження постанови представник заявниці зазначає, що остання отримала копію оскаржуваної постанови 10.10.2025 року, а тому строк на подання скарги дотримано.

В судовому засіданні заявниця та її представник, ОСОБА_4 підтримали подану скаргу з вище вказаних підстав. Представник заявниці також вказав, що слідчий не дослідив заяву про вчинення кримінального правопорушення в повному обсязі, провів досудове розслідування не всебічно, не повно, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є необґрунтованою.

Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань не подав.

Враховуючи принцип диспозитивності кримінального провадження, положення ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу за відсутності слідчого, який виніс оскаржувану постанову.

Слідчий суддя, заслухавши присутніх учасників, вивчивши подану скаргу та матеріали відповідного кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.2 КПК України зміст та форма кримінального проваджених повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом та судом, повага до людської гідності, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Частина 2 ст.9 КПК України закріплює обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, на власний розсуд визначає об`єм слідчих та процесуальних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч.2 ст.283 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 24 вказаного Кодексу кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З урахуванням доводів представника заявниці про отримання останній копії оскаржуваної постанови 10.10.2025 року та відсутності заперечень даного факту з боку органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що вказаний строк не пропущено.

Щодо суті доводів сторони заявника у розглядуваній скарзі, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 2 ст. 191 КК України передбачає відповідальність за привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем

Частина 2 вказаної статті, крім двох діянь, передбачених частиною 1 цієї статті, також містить третє діяння, а саме «заволодіння чужим майном». Крім того, частина 2 містить посилання на те, що усі три діяння можуть бути вчинені лише конкретним, визначеним у ній, способом та лише конкретним, визначеним у ній, суб`єктом, тобто лише «шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем».

Поняття «привласнення» передбачає безоплатне вилучення винною особою чужого майна, а також його утримання чи неповернення з метою отримання користі для себе або третіх осіб. Варто зауважити, що до моменту злочину воно знаходилось у правомірному володінні. Основна ціль полягає у покращенні матеріального становища коштом викраденого.

Відносно поняття «розтрата» передбачається, що винна особа витрачає в незаконному та безоплатному порядку чуже майно, яке попередньо було йому ввірене. Завдяки розтраті (споживання, використання, обміну) також є факт поліпшення матеріального становища.

Важливим моментом є розуміння складової злочину, тобто які саме діяння можуть кваліфікуватись як розтрата чи привласнення. В цьому аспекті ст. 191 КК України вказує на законність володіння ввіреного майна. Його відання має бути правомірним, тобто обумовлюватись письмовими дорученнями, договірними відносинами чи службовими обов`язками.

З об`єктивної сторони ч. 2 ст. 191 КК передбачає три різні форми вчинення злочину: привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем. Привласнення це незаконне безоплатне утримання майна, ввіреного винному, або майна, яке перебуває в його віданні на законній підставі. Розтрата це незаконне безоплатне відчуження, використання, витрачання майна, яке було ввірене винному чи перебувало в його віданні (продаж, дарування, споживання, передача іншим особам тощо). Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо.

Специфіка ч. 2 ст. 191 КК полягає в тому, що майно, яким особа заволодіває, не ввірене їй, не перебуває в її безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Зловживання службовим становищем це спосіб заволодіння майном. Це означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна. За ч. 2 ст. 191 КК суб`єкт незаконно вилучає майно з наявних фондів і безоплатно обертає його на свою користь, використовуючи для цього службове становище як спосіб такого заволодіння.

Слідчим суддею встановлено, що оскаржуваною постановою, винесеною зазначеним слідчим 02.06.2023 року, закрито вказане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В цій постанові зазначено, що будучи допитаною заявник заявницяповідомила, що є працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 . В червні 2020 року їй стало відомо, що у них на підприємстві працевлаштована ОСОБА_6 . Загалом у ІНФОРМАЦІЯ_4 працює біля 10 чоловік, яких вона знає візуально. На думку заявниці ОСОБА_6 не виконувала роботи з прибирання і заробітну плату, яка їй нараховувалась міг отримувати завідувач ОСОБА_9 .

Аналогічні за змістом покази надав свідок ОСОБА_7 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 показали, що вони працюють в ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, не знають та ніколи не бачили ОСОБА_6 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_24 , яка працює в ІНФОРМАЦІЯ_2 , показала, що ОСОБА_6 працювала в зазначеному підприємстві та неодноразово бачила, як вона прибирала службові приміщення, у службових приміщеннях завжди було чисто.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , який працює в ІНФОРМАЦІЯ_2 , показав, що ОСОБА_6 працювала на посаді прибиральниці в зазначеному підприємстві. Вона прийнята на роботу відповідно до заяви від 05.08.2019 р. ОСОБА_6 на підставі наказу №27-к від 05.08.2019 р. Відповідно до заяви від 21.08.2020 відповідно до наказу №30-к від 21.08.2020 р. ОСОБА_6 звільнено за власним бажанням. Остання здійснювала прибирання адміністративного приміщення та службових кабінетів, за час роботи будь-яких зауважень щодо її роботи не було, в приміщеннях було чисто.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 повідомила, що з серпня 2019 року по серпень 2020 року працювала прибиральницею в ПДСДС ІСГ КР НААН. На роботу доїжджала маршрутним автобусом сполученням « ІНФОРМАЦІЯ_5 », заробітну плату отримувала на банківський рахунок, який вказувала при прийнятті на роботу. Будь-яких коштів ОСОБА_9 не оплачувала та не передавала, в серпні 2020 року звільнилася за власним бажанням.

Крім того, в ході досудового розслідування долучено інформацію про рух коштів по рахунку ОСОБА_6 на який здійснювалось зарахування заробітної плати. В ході аналізу руху коштів встановлено, що кошти з рахунку ОСОБА_6 знімалися в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, яке являється районним центром її фактичного місця проживання (с. Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області).

Також на підставі ухвали слідчого судді даного проведено тимчасовий доступ до документів щодо працевлаштування, нарахування заробітних плат та звільнення ОСОБА_6 . У ході аналізу вилучених документів встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_6 від 05.08.2019 р.. на підставі наказу №27-к від 05.08.2019 р. прийнято на роботу в ІНФОРМАЦІЯ_2 за трудовим договором на позаштатну посаду робітника з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу із спеціального фонду. З ОСОБА_6 укладалися трудові договори строком з 05.08. по 31.12. 2019 р., з 31.12.2019 р. до 31.03.2020 р., з 31.03. по 30.09. 2020 р. Відповідно до заяви від 21.08.2020 р. відповідно до наказу №30-к від 21.08.2020 р. ОСОБА_6 звільнено за власним бажанням. Також встановлено, що заробітна плата ОСОБА_6 нараховувалась на підставі облікових листів праці і виконаних робіт.

Слідчий вказав, що проведеним досудовим розслідування підтвердити факт фіктивного працевлаштування ОСОБА_6 в ІНФОРМАЦІЯ_2 та невиконання нею прибирання не представляється можливим. Виконання нею робіт підтверджується показами працівників підприємства, оскільки останні вказали, що в службових приміщеннях було прибрано та чисто. Факт її працевлаштування, а також облік робочого часу підтверджується документами вилученими в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також встановлено, що грошові кошти знімалися ОСОБА_6 в м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, де наявний найближчий пункт зняття готівки.

Даючи оцінку щодо всебічності та повноти досудового розслідування, слідчий суддя зазначає, що слідчим ОСОБА_5 вказані вимоги дотримано в достатньому обсязі. Зокрема, ним допитано велику кількість свідків, які працевлаштовані в ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримано тимчасовий доступ до документації, зміст якої спростовуює доводи заявниці.

Слідчий суддя відхиляє доводи скарги про те, що проведено досудове розслідування в даному кримінальному провадженні було неповним та невсебічним, а оскаржувана постанова необґрунтованою, оскільки слідчим в ході досудового розслідування здійснено достатню кількість слідчих дій та зроблено обґрунтований висновок щодо відсутності складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Таким чином, на підставі наведеного слідчим суддею встановлено, що здійснене слідчим досудове розслідування та винесення за його наслідками оскаржуваної постанови відповідають вищевказаним вимогам ч.2 ст.9 КПК України, які передбачають, що орган досудового розслідування зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що висновки слідчого ґрунтуються на зібраних під час здійснення досудового розслідування доказах, які є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності - достатніми, узгоджуються між собою і свідчать про об`єктивність та законність висновків слідчого щодо відсутності складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, та закриття провадження з цієї підстави.

При цьому слідчий суддя вважає, що доводи сторони заявниці та її представника про незаконність оскаржуваної постанови зводяться до незгоди із цим рішенням. Крім того, заявницею та її представником не зазначено будь-яких істотних обставин, які би вплинули (могли вплинути) на прийняття слідчим рішення за наслідками проведення розслідування, і що саме ці обставини залишилися поза увагою слідчого. Отже, вжиті слідчим заходи слідчий суддя вважає достатніми для прийняття рішення про закриття даного кримінального провадження.

Тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26, 117 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , поданої 19.10.2025 року в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , про скасування постанови, винесеної слідчим СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, капітаном поліції ОСОБА_5 02.06.2023 року, про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2021 року за № 0000300, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу її оголошення.

Повний текст ухвали складено 05.11.2025 року о 17 год. 05 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1