В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка в режимі відеоконференції в залі суду угоду про визнання винуватості від 11.07.2025 року у кримінальному провадженні №0000081 від 09.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Чугуїв, Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , з професійно - технічною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше судимого, востаннє вироком Чернівецького районного суду Вінницької області від 14.12.2022 року за ч.4 ст.185 КК України, до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.407, ч.1 ст.361, ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . у порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16. 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, учинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 29.12.2024 солдат ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (яка дислокується в АДРЕСА_2 ) не прибув та був відсутній на військовій службі до 18.06.2025 - часу затримання в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 (яка дислокується в АДРЕСА_2 ) солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про нез`явлення ним до військової частини без поважних причин, не повідомляв га проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 31.03.2025 приблизно 09:00 години ОСОБА_3 перебуваючи у будинку ОСОБА_6 , який розташований по АДРЕСА_3 , в одній із житлових кімнат на тумбочці побачив револьвер Флобер «STALKER 4 мм» чорного кольору (с/н НОМЕР_7) та ланцюжок з нержавіючої сталі сріблястого кольору у візантійському стилі, які на праві власності належать останньому.

Побачивши вищевказані речі у ОСОБА_3 виник раптовий, протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій, з метою заволодіння чужим майном для власного збагачення за рахунок чужої власності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, діючи повторно, скориставшись тим. що ОСОБА_6 знаходиться в іншій кімнаті, ОСОБА_3 викрав виявлені револьвер Флобер «STALKER 4 мм» чорного кольору (с/н НОМЕР_7) вартістю 4415.85 грн та ланцюжок з нержавічючої сталі сріблястого кольору у візантійському стилі вартістю 194,75 грн.

В подальшому ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 4610,60 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того 02.04.2025 приблизно 09:00 години ОСОБА_3 перебуваючи у будинку ОСОБА_6 , який розташований по АДРЕСА_3 на столі у одній із житлових кімнат побачив мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy М33 5G» моделі «SM-M336B» зеленого кольору, який на праві власності належить останньому.

Побачивши вищевказаний мобільний телефон у ОСОБА_3 виник раптовий, протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій, з метою заволодіння чужим майном для власного збагачення за рахунок чужої власності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, шо вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, діючи повторно, скориставшись тим. що ОСОБА_6 знаходиться в іншій кімнаті ОСОБА_3 , викрав виявлений мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy М33 5G» моделі «SM-M336B» зеленого кольору ЕМЕІ НОМЕР_8 вартістю 4095 грн.

В подальшому ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 4095 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, маючи доступ до мобільного телефону марки «Samsung» серії «Galaxy М33 5G» моделі «SM-M336B» зеленого кольору, що належить ОСОБА_6 .. ОСОБА_3 виявив на ньому встановлений мобільний додаток «Приват24», який являється системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками AT КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, обліковим записом (акаунтом), який зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 , а також згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно- телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

Після цього у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконне втручання в роботу автоматизованої системи дистанційного банківського обслуговування.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих спонукань, 02.04.2025 у період о 15:15 год. перебуваючи в м. Жмеринка Вінницької області, точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено, шляхом відкриття вказаного додатку, несанкціоновано зайшов до автоматизованої системи віддаленого доступу Mobile- банкінгу «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», та видавши себе за ОСОБА_6 , без дозволу власника з корисливих мотивів, не маючи права доступу, ввів номер мобільного телефону потерпілого НОМЕР_3 , після чого на вказаний номер надійшов SMS-код для входу в систему Mobile-банкінгу «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», який ОСОБА_3 увів в інтерфейс мобільного додатку, як код доступу до автоматизованої системи віддаленого доступу.

Отримавши можливість дистанційно здійснювати операції та безперешкодно користуватися функціями банківського рахунку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 . який належить потерпілому ОСОБА_6 .. ОСОБА_3 здійснив несанкціоноване втручання в атоматизовану систему «Приват24». яка належить AT КБ «ПриватБанк».

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, тобто несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Крім того, ОСОБА_3 , попередньо вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, 02.04.2025 в період часу з 15:17 год по 15:19 год, перебуваючи в м. Жмеринка Вінницької області, точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено, діючи в період воєнного стану, діючи повторно використовуючи мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy МЗЗ 5G» моделі «SM-M336B» зеленого кольору належний ОСОБА_6 , авторизувався в особистому кабінеті ОСОБА_6 в автоматизованій системі дистанційного банківського обслуговування «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», та умисно, таємно, шляхом вільного доступу, переслідуючи корисливий мотив, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 , а саме, здійснив переказ кредитних грошових коштів з банківського рахунку емітованого AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , на свою банківську карту AT «ПУМБ» № НОМЕР_5 на загальну суму 43800 грн, після чого викраденими коштами розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 43800 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

11.07.2025 між прокурором ОСОБА_7 , обвинуваченим ОСОБА_3 , , за участі захисника ОСОБА_5 , у відповідності до ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.5 ст.407, ч.1 ст.361, ч.4 ст.185 КК України та погодженого сторонами призначення обвинуваченому відповідного покарання з урахуванням обтяжуючих обставин, передбачених ст. 67 КК України тобто рецидиву злочинів, та наявності обставин, передбачених ст. 66 КК України, яка пом`якшує покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Відповідно до змісту укладеної угоди сторони погодили, що беручи до уваги істотні для даного кримінального провадження обставини, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 злочинів визнання вини та щире каяття, сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі; за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років З місяців позбавлення волі; за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, визначити остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Чернівецького районного суду Вінницької області від 14.12.2022, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 6 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.361, ч.4 ст.185 КК України, та сторони узгодили міру покарання.

Крім того, згідно умов даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України та наслідки невиконання угод.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 угоду підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_3 , підтримавши угоду повністю, визнав свою винуватість, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.361, ч.4 ст.185 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті, та пояснив що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо яких він визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, наслідки невиконання угоди, відтак просить затвердити угоду.

Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду, вказав, що це відповідає волі підзахисного.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору на укладання угоди про визнання винуватості із обвинуваченим ОСОБА_3 , та погодився із призначенням обвинуваченому покарання згідно умов угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюєть провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У статті 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості. Згідно вимог ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Так, кримінальні правопорушення, у вчиненні який обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України злочини є тяжкими злочинами, що в силу вимог ч. 1 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, вивчивши обвинувальний акт, надані суду матеріали зібрані під час досудового розслідування, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 4 ст.469, ст.472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст.474 КПК України обставини, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним і, обвинувачений розуміє наслідки невиконання угоди, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується особа. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарання, передбаченим КК України.

Щодо особи обвинуваченого, судом встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_3 , раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Чернівецького районного суду Вінницької області від 14.12.2022 року за ч.4 ст.185 КК України, до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, за місцем проживання та проходження служби характеризується негативно, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, потерпілий претензій до нього матеріального та морального характеру не має.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,, обставини що обтяжують покарання згідно з ст.67 КК України є рецидив злочинів.

Враховуючи викладене, а також те, що умови вищевказаної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 шістдесят днів тобто до 07 грудня 2025 року

Керуючись ст.ст. 314, 368, 373, 374, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 липня 2025 року між прокурором Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , якому на підставі ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000081 від 09.04.2025 та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладену із додержанням вимог ст.52 КПК України, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.407 КК України, ч.1 ст.361 КК України та ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання а саме: за кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст.407 КК України у виді 5 років 1 місяця позбавлення позбавлення; за кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі; за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, визначити остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Чернівецького районного суду Вінницької області від 14.12.2022, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 6 років позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_3 , в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення за період з 18.06.2025 по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 шістдесят днів тобто до 07 грудня 2025 року

Скасувати арешт накладений на речові докази, ухвалою слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 16.04.2025 року.

Речові докази, а саме: револьвер чорного кольору марки «STALKER» 4 мм із серійним номером НОМЕР_7, ланцюжок сірого кольору, які належать ОСОБА_6 повернути власнику та банківську картку № НОМЕР_5 емітовану АТ «ПУМБ» , сім- карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_6 , які належать ОСОБА_3 , що знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області за адресою вул. І.Гаврилюка. 51, смт Томашпіль Тульчинського району Вінницької області, повернути останньому.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні за проведення експертами судово - товарознавчої експертизи на загальну суму 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) гривні 48 копійок.

Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1