В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001261 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , уродженки міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, з повною вищою освітою, не одруженої, не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судимої: 21.10.2025 року Покровським районним судом міста Кривого Рогу за ч. 4 ст. 185, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком до 5 років, звільненої від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК,

за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

07.09.2025 року в період часу з 11-25 год. до 11-50 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні магазину «Халява», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, мрн. 4-й Зарічний 20-А, зайшла до роздягальні, де побачила залишену на гачку сумку, перевіривши її вміст виявила банківську карту № НОМЕР_2 синього кольору з номером банківського рахунку НОМЕР_3 , що належить малолітньому потерпілому ОСОБА_8 .

В цей момент в ОСОБА_3 раптово виник кримінально-протиправний умисел, направлений на викрадення вказаної банківської картки та обернення її на свою користь, з метою подальшого викрадення грошових коштів, яка згідно примітки до ст. 358 КК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБ України від 05.11.2014 року № 705, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засобом доступу до банківського рахунку.

В подальшому 07.09.2025 року об 11:48 год., ОСОБА_3 , з метою реалізації раптово виниклого кримінально протиправного умислу, спрямованого на викрадення банківської картки та звернення її на свою користь, скориставшись відсутністю свідків, очевидців, впевнившись в тому, що її дії носять таємний характер та за нею ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, із вказаної сумки викрала зазначену банківську картку, що належить малолітньому потерпілому ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, обернувши викрадене майно на свою користь.

Таким чином ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК, оскільки скоїла викрадення офіційних документів, вчиненого з корисливих мотивів.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 357 КК України, визнала повністю та покаялась у скоєному, пояснивши при цьому, що вона дійсно 7 вересня 2025 року, перебуваючи у приміщенні магазину «Халява», розташованого на мрн. 4-й Зарічний поблизу зупинки транспорту «Дивоцвіт», де вона у примірочній кімнаті приміряла одежу, де побачила на гачку сумку «бананку». Вона вирішила перевірити, що в середині такої сумки, щоб заволодіти чужим майном. З цією метою вона закрила шторку примірочної кімнати, після чого дістала з сумки мобільний телефон, пауербанк, а також банківську карту, залишивши сумку на гачку, після чого пішла з магазину з викраденим майном. В подальшому вона в магазині «АТБ» розрахувалась викраденою картою, придбавши собі продукти харчування, після чого викинула банківську карту у смітник. Просила суд не судити її суворо та не позбавляти свободи.

Допитана в суді представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 вказувала, що вона із сином, ОСОБА_9 , перебувала 7 вересня 2025 року в приміщенні магазину «Халява», де вони із сином приміряли речі у примірочній кімнаті. Однак вже на касі вона звернула увагу на те, що син забув у примірочній кімнаті свою сумку. Коли вона знайшла сумку, то виявилось, що вона була порожня. Також вона на свій телефон згодом отримала повідомлення об 11-52 год., де було вказано, що з карти її сина було зняття коштів в приміщенні магазину «АТБ», що розташований поруч. Коли вона із сином туди прийшла, то отримала ще одне повідомлення об 11-59 год. про те, що була відмова у знятті коштів з рахунку карти її сина. Однак обвинувачену вона не знайшла, тому звернулась до поліції. В подальшому їй кошти не повернули.

Оскільки обвинувачена повністю визнала свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, та після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч. 3 ст. 349 КПК, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, й така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та, отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК є кримінальним проступком, особу винної та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є її щире каяття.

Також суд вказує, що обвинувачена характеризується за місцем проживання позитивно, хоча не працює, не заміжня.

При цьому суд зважає на думку представника потерпілої особи, яка наполягала на суворому покаранні винній особі.

Таким чином при призначенні обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК, в суду наявні підстави для застосування до ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції статті кримінального закону.

При цьому згідно із вироком Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 була засуджена за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_3 вчинила наявне кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК до ухвалення вироку Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2025 року.

Отже, при призначенні обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 357 КК слід застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК.

Крім того відповідно до досудової доповіді від 27 січня 2026 року відносно обвинуваченої ОСОБА_3 вбачається, що Покровський районний відділ в м. Кривий Ріг у Дніпропетровській області філії ДУ «Центр пробації» вважав, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства з виконанням заходів пробаційної програми.

В цьому сенсі суд зазначає, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо ж злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Аналогічна правова позиція була викладена Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду у постанові від 1 червня 2020 року по справі № 766/39/17.

Враховуючи викладене вмотивування, зважаючи на кількість епізодів злочинних дій та їх тяжкість, суд вважає за необхідне при призначенні покарання ОСОБА_3 за ст. 70 ч. 4 КК України застосувати принцип поглинення менш суворого покарання, заново призначеного за ч. 1 ст. 357 КК, більш суворим, визначеним вироком Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2025 року, внаслідок чого слід остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Натомість, суд при призначенні покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі, виходячи з положень ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до тяжких злочинів, а інше до кримінальних проступків, а також встановлені обставини справи та данні особи обвинуваченої, а також відсутність завдання майнової шкоди потерпілій особі таким кримінальним правопорушенням, відсутність обставин, що обтяжують покарання винної, в свою чергу дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування призначеного їй покарання в умовах ізоляції від суспільства, зважаючи на можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням та покладенням на неї низки обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Так суд вважає за необхідне за ч. 3 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_3 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого заново призначеного покарання більш суворим покаранням, призначеним вироком Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року, визначити покарання ОСОБА_3 в вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно із ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки щодо періодичної явки для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, не виїзду за межі України без погодження з органом пробації та виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

Речові докази: два ДВД-диски з камер відео спостереження, долучені до матеріалів кримінального провадження, - залишити при справі.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним за ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1