УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000276 від 19.03.2025 року відносно :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси Одеської області, громадянина України, українця з повною вищою освітою, не працюючого, одруженого, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання досудовим розслідуванням установлено, що 19.03.2025, приблизно о 13 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4 достовірно знаючи що перебуває у хворобливому стані внаслідок наявності у нього захворювання у вигляді посттравматичної епілепсії, яка супроводжується судомними нападами, які у свою чергу характеризуються раптовим виникненням гипертонусу м`язів (тобто, виникають тонічні судоми), та під час нападу виникає втрата свідомості, будучи зобов`язаним вживати відповідних заходів для безпечного керування транспортним засобом, а саме проходити позачерговий медичний огляд з метою визначення здатності до безпечного керування транспортними засобами, (питання про яке вирішується виключно медичною комісією в закладі охорони здоров`я), будучи обізнаним, що встановлений у 2007 році діагноз свідчить про втрату свідомості що неприпустимо при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, востаннє пройшов медичну комісію ще у 2014 році, тим самим усвідомлюючи, що постійно приймає лікарські препарати, які знижують швидкість реакції та увагу, згідно інструкції до яких категорично заборонено керування транспортними засобами, грубо нехтуючи вимогами Правил дорожнього руху України, наражаючи на небезпеку як себе так і інших учасників дорожнього руху, знаходячись під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що категорично заборонено Правилами дорожнього руху України, приступив до керування легковим автомобілем, а саме розпочав на ньому рух і під час руху перебуваючи під впливом лікарських препаратів уважно не стежачи за дорожньою обстановкою, керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем «FORD FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в денний час доби, здійснював рух по проїзній частини вулиці Люстдорфська дорога, рухаючись по горизонтальній та прямій, без ям та вибоїн, сухій асфальтобетонній проїзній частині, в бік проспекту Адмиральський, в межах населеного пункту, зі швидкістю перед зіткненням не менше ніж 159 км/год, яка значно перевищувала дозволену в населеному пункті швидкість 50 км/год, тобто діючи самовпевнено, обрав швидкісний режим без врахування дорожньої обстановки, наражаючи як себе, так і інших учасників дорожнього руху на небезпеку, чим порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», «д», 2.9 «а», «б», 12.4, 12.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі «Правила») (введені в дію 01.01.2002 постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

п. 2.9. «Водієві забороняється:

a) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу»;

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

п.12.9. «Водієві забороняється:

a) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу»;

а також п. 21 Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами категорії «В» Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1817 від 07.10.2022 року «Про затвердження Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами» (далі - «Перелік»)

Група I - водії транспортних засобів категорій A1, A, B1, B, BE

п. 21 «Переліку»: Епілепсія та синкопальні стани (можливий допуск осіб з поодинокими і рідкими епілептичними нападами без психічних порушень);

та п. 1.5 Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів спільного Наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства внутрішніх справ України № 65/80 від 31.01.2013 «Про затвердження Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів» (далі «Положення»):

І. Загальні положення

п. 1.5 «Положення»: Позачерговому медичному огляду підлягають водії транспортних засобів перевізника за направленням власника або посадової особи, що відповідає за експлуатацію транспортних засобів перевізника, за інформацією медичного працівника про стале погіршення стану здоров`я водія, що перешкоджає безпечному керуванню транспортним засобом, а також на вимогу та/або за рішенням уповноваженої посадової особи Державтоінспекції за наявності підстав.

Водій власного транспортного засобу у разі погіршення стану здоров`я, якщо це перешкоджає безпечному керуванню транспортним засобом, також повинен вжити відповідних заходів для безпечного керування транспортним засобом;

водій ОСОБА_4 діючи далі, в порушення вимог п. 12.1 «Правил», якими передбачено:

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

рух керованого автомобіля внаслідок впливу лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, постійно не контролював і маючи об`єктивну можливість виявити попереду у смузі свого напрямку руху транспортні засоби, що зупинились на проїзній частині вулиці Люстдорфська дорога, перед перехрестям вулиця Люстдорфська дорога вулиця Якова Бреуса, на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофору, тим самим проявляючи злочинну самовпевненість, своєчасно заходів для зниження швидкості і зупинки керованого транспортного засобу перед перехрестям не застосував, заходів що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, не забезпечив контроль над керуванням автомобілем з урахуванням дорожньої обстановки та вибраної швидкості, внаслідок чого, при відсутності будь - яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не відреагував на виниклу небезпеку для руху, не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, скоїв наїзд на задню частину автомобіля «TOYOTA AVALON», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , продовжуючи рух скоїв наїзд на задню частину автомобіля «NISSAN МICRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , та далі автомобіля «RENAULT KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_10 .

В результаті зазначеної дорожньо транспортної події водію автомобіля «TOYOTA AVALON», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були заподіяні наступні тілесні ушкодження: сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, яка ускладнилась субдуральним крововиливом (крововиливом між твердою та павутиноподібною мозковими оболонками) в лобно - тім`яній ділянці правої гемісфери та вздовж серпа головного мозку, субарахноїдальним крововиливом (крововиливом між м`якою та павутиноподібною мозковими оболонками) з розвитком атрофії медіальних відділів скроневих часток та внутрішньої неоклюзійної гідроцефалії (накопиченням внутрішнє-черепної рідини) та комою, закритий перелом кісток носа, підапоневротична гематома в правій лобно - тім`яній ділянці, скальпована рана тім`яної ділянки, забійна рана в потиличній ділянці, садна на голові; закритий осколково - торсіонний перелом нижньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків, травматичне пошкодження правого променевого нерва з грубим порушенням функції аксона (на 90%), парез (втрата рухової здатності) правої кисті, садна на верхніх кінцівках; закрита травма грудної клітки - закриті переломи 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го правих ребер, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го, 9-го, 10-го лівих ребер, забої обох легень та серця, яка ускладнилась правобічним травматичним пневмо - гемотораксом (накопичення серозно - геморагічної рідини 500 мл та повітря в правій плевральній порожнині, ліво-бічний тотальний пневмоторакс з розвитком гострої дихальної недостатності (дихання не ефективне, з 19.03.2025 по 29.03.2025 штучна вентиляція легень), садна грудної клітки, закритий перелом поперечних відростків 1-го, 2-го, 3-го поперекових хребців без зміщення, перелом внутрішньої та зовнішньої кісточок правої гомілки, гематома правої гомілки. Клінічний перебіг усіх ушкоджень ускладнився розвитком травматичного шоку тяжкого ступеня, складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п. 2.1.3 «в», «о» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Отже, водій ОСОБА_4 шляхом належного виконання вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», «д», 2.9 «а», «б», 12.4, 12.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху України; п. 21 Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами категорії «В» Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1817 від 07.10.2022 року «Про затвердження Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами»; п. 1.5 Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів спільного Наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства внутрішніх справ України № 65/80 від 31.01.2013 «Про затвердження Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів» гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП і саме його фактичні дії перебувають у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди і наслідками у вигляді заподіяння водію автомобіля «TOYOTA AVALON» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжких тілесних ушкоджень.

За викладених обставин, 27.11.2025 року ОСОБА_4 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, в цілях запобігання настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з таким клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиція сторін у судовому засіданні.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисники підозрюваного заперечували, щодо задоволення клопотання, надали письмові заперечення з додатками, та зазначили, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні ненавмисного злочину, скоїв ДТП так як у нього стався серцевий приступ, хворіє, раніше не засуджений, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце проживання, 2 групу інвалідності, хворіє та потребує лікування та постійного нагляду. Відшкодовує збити з моменту ДТП тобто навіть ще до повідомлення про підозру. Просили застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника, з підозрою погодився частково, погодився з тим, що сталося ДТП, але не згоден з тим, що вживав медичні препарати, у нього стався серцевий напад.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Оцінка і мотиви слідчого судді.

27.11.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів справи, копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та доданих до нього матеріалів була отримана підозрюваним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», п. пунктом 175; рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.03.2025, схемою та фототаблицею до нього; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , та потерпілої ОСОБА_8 ; вилученими відеозаписами, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.

Дані, що містяться у наданих слідчому судді копіях матеріалів кримінального провадження можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, а лише на підставі долучених до клопотання матеріалів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення останньою кримінально-протиправних дій.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Обставини, які підтверджують ризик передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_4 інкриміноване діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачено позбавлення волі від на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років, у зв`язку з чим усвідомлюючи міру можливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку слідчого судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання в сукупності з вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Слідчий суддя враховує, і те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію. Тому слідчий суддя, вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, адже потерпілий та свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

До того ж, слідчий суддя зазначає, що досудове розслідування триває і є необхідність у встановленні та допиті інших свідків, проведенні додаткових допитів вже встановлених свідків.

При оцінці вказаного ризику слідчий суддя враховує встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Одночасно слідчий суддя не може погодитись з доведенням наявності ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки сторона обвинувачення при доведенні його існування не надала відповідних підтверджень зазначеному, а обмежилась лише висловленням припущень про можливе перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню.

Можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У клопотанні слідчий просив засотувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, є недостатнім, посилаючись на доводи, викладені у клопотанні.

Оцінюючи обґрунтованість вказаних доводів сторони обвинувачення, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із домашнім арештом, за ступенем суворості є застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, соціальні зв`язки, та обставини вчиненого. Зважаючи на викладені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, такий як особисте зобов`язання, особиста порука не зможуть в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної і виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам, оскільки не створюють в достатній мірі стримувальних чинників.

Слідчий суддя вважає, що, з урахуванням наведених вище обставин, на даному етапі кримінального провадження більш ефективним щодо інших запобіжних заходів, з метою запобігання вчиненню ОСОБА_4 поза процесуальних дій та неналежної процесуальної поведінки, буде запобіжний захід домашній арешт.

При цьому слідчий суддя приймає до уваги, що події за якими повідомлено про підозру відбулися 19.03.2025, за цей час підозрюваний не укривався та не допускав будь яких інших порушень, взагалі відшкодовує шкоду потерпілій. Хворіє та потребує відвідування лікарні. Має постійне місце проживання, одружений, що вказує на можливість застосування домашнього арешту у нічний час.

Щодо покладення на підозрюваного обов`язків.

Відповідно до правил ч. 5 ст. 194 КПК України, з урахуванням доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, поза межами проведення досудового розслідування, або не під час судового засідання, тобто за відсутності слідчого, прокурора, слідчого судді; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрювану на строк не більше двох місяців.

За таких обставин, клопотання підлягає задоволенню

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 25 січня 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 06.00 години до 22.00 години за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 25 січня 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , та потерпілою ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, поза межами проведення досудового розслідування, або не під час судового засідання, тобто за відсутності слідчого, прокурора, слідчого судді;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1