ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1130/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 29 грудня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, не одружений, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника-адвоката ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2025 року, якою клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , а також клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задоволено частково.

Продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, починаючи з 10 грудня 2025 року і до 07 лютого 2026 року включно, з правом визначення застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби, з правом внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування скарги зазначає, що ризики, зазначені прокурором в клопотанні, є необґрунтованими та нічим не підтвердженими.

Вказане кримінальне провадження розслідується з 01 листопада 2024 року, однак ОСОБА_6 до подій від 31 жовтня 2024 року та 30 грудня 2024 року не має жодного відношення, що підтверджується навіть обвинувальним актом.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 березня 2025 року не є доказом у розумінні ст.84 КПК України та положень у розумінні глави 18 КПК України.

Крім того, клопотання слідчого або прокурора про проведення тієї або іншої негласної слідчої (розшукової) дії, ухвали Запорізького апеляційного суду, доручення про проведення НСРД у порядку ст.ст.36,40 КПК України, постанова про проведення контролю за вчиненням злочину не є належними та допустимими доказами у розумінні ч.2 ст.92 КПК України.

Також, апелянт посилається на необґрунтованість підозри, певних допущених порушень під час досудового розслідування.

Крім того, апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, певні хронічні захворювання.

Згідно з ухвалою суду, ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 17 жовтня 2025 року, постановленою в підготовчому судовому засіданні, строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 був продовжений строком на два місяці, а саме до 15 грудня 2025 року включно, з правом звільнення під заставу у розмірі п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії вказаного запобіжного заходу.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливає, однак завершити судовий розгляд кримінального провадження не є можливим з об`єктивних причин, тому існують підстави і необхідність продовження застосованого запобіжного заходу, оскільки зберігаються ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На думку прокурора, вказані ризики підтверджуються таким:

ризик переховування від суду обґрунтовується тяжкістю інкримінованого злочину, оскільки за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Реальна загроза покарання позбавленням волі може спонукати обвинуваченого до втечі з метою уникнення відповідальності;

ризики незаконно впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні обґрунтовуються тим, що обвинувачений обізнаний про місця мешкання, знайомий із потерпілим у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність можливості впливати на його поведінку, в тому числі шляхом переконання, тиску чи залякування, оскільки вказані показання є значними для встановлення обставин кримінального правопорушення, а отже є спонукальним мотивом для обвинуваченого вплинути на нього задля уникнення від відповідальності;

ризик того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовується тим, що обвинувачений має доступ до інформаційних ресурсів, що створює можливість дискредитації органів досудового розслідування, прокурора або суду, формування упередженого суспільного ставлення до справи та її учасників, є ризик, що обвинувачений буде поширювати завідомо неправдиву інформацію, спотворюючи зміст доказів або фабулу провадження, що може вплинути на об`єктивність процесу, може здійснювати вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні через третіх осіб з метою узгодження або зміни показань;

ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що свідчить про те, що обвинувачений може продовжити вчиняти вказані кримінальні правопорушення з метою особистого збагачення, характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення свідчать про його умисний, цілеспрямований характер, з використанням погроз пошкодження майна, може становити системний характер, що свідчить про високу ймовірність продовження злочинної діяльності в умовах неналежного процесуального контролю, крім того, у обвинуваченого залишаються доступ та ресурси, які використовувались для вчинення злочину, такі як контакти, комунікаційні канали з невстановленими в ході досудового розслідування особами, які, допомагали останньому у вчинені кримінального правопорушення та тиску на потерпілого, які на даний момент ще не встановлені органом досудового розслідування, що також створює ризик продовження злочинної діяльності.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував, а також зі своєї сторони заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на менш суворий або про зменшення суми застави як умови звільнення обвинуваченого з-під варти. Крім того, захисник подав також звернення з посиланням на ст.206 КПК України з вимогою негайно звільнити ОСОБА_6 через поганий стан здоров`я останнього, однак в ході обговорення позицій сторін під час судового розгляду захисник просив розглядати вказаний документ як додаткові аргументи на користь клопотання про зміну запобіжного заходу.

Свою позицію захисник обґрунтовував тим, що, по-перше, з допиту потерпілого випливає, що обвинувачений і раніше особисто не вчиняв дій, які становили б загрозу як для потерпілого особисто, так і для бізнес-інтересів потерпілого, а тому немає підстав вважати, що у разі звільнення з-під варти ОСОБА_6 буде вдаватись до таких дій, намагатись впливати на потерпілого чи свідків чи іншим чином чинити перешкоди судовому розгляду.

По-друге, захисник посилався на те, що обвинувачений є сильно хворою людиною, яка потребує щоденних специфічних медичних втручань, досліджень, контролю, спостереження, та оформлення документів на систему оцінювання ЕКОПФО (МСЕК), з метою оцінювання ступеня втрати здоров`я і професійної діяльності та отримання трудових рекомендацій, з забезпеченням необхідних індивідуальних засобів реабілітації. Вже тривалий час ОСОБА_6 з 01 травня 2025 року не отримує медичної допомоги вузько-профільних фахівців: ендокринолога, невролога, травматолога, нейрохірурга тощо. На думку захисника, це безумовно не може бути виконано в умовах слідчого ізолятора, а потребує відвідування пацієнтом спеціалістів у відповідних закладах охорони здоров`я. Таким чином ОСОБА_6 з незалежних від нього причин, вже понад сім календарних місяців не може отримати належної медичної допомоги та пройти повне і потрібне медичне обстеження, здати аналіз крові, за результатами чого отримати відповідні консультації спеціалістів та уточнення рецептів щодо прийняття ліків, а також перебувати на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, що він робив кожний рік.

По-третє, захисник просив врахувати, що підозрюваний має постійне місце проживання, має на утриманні дочку у віці 16 років, позитивно характеризується за місцем мешканням, раніше не судимий.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника, пославшись на те, що в умовах попереднього ув`язнення він зазнає труднощів у самостійному обслуговуванні себе, потребує сторонньої допомоги у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора, проти чого обвинувачений та його захисник не заперечують.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, прокурор у клопотанні обґрунтовано звернув увагу на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк від 7 до 12 років, з конфіскацією майна, а тому, розуміючи тяжкість вказаного кримінального правопорушення та суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у цьому правопорушенні, останній може переховуватися від суду. Обвинувачений обізнаний про місця мешкання свідків, знайомий з потерпілим у кримінальному провадженні, на яких він може незаконно впливати. ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, що у сукупності з фактичними обставинами кримінального провадження свідчить про існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, зокрема і самим обвинуваченим ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом, про що свідчить зміст оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає, що ризики, на які посилався прокурор в своєму клопотанні, є підтвердженими, а фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинуваченого у сукупності свідчать про недостатність застосування інших окрім тримання під вартою запобіжних заходів до обвинуваченого для запобігання встановлених ризиків.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі одночасно з продовженням строку тримання під вартою, визначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, дійшов висновку про можливість зменшення раніше визначеного розміру застави, а саме з 500 до трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400,00 грн (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Розмір застави визначений з урахуванням всіх обставин і підстав, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, а доводи апелянта про протилежне не є переконливими.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

З вищевказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановлених ризиків.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про неналежність та недопустимість доказів сторони обвинувачення, про неповноту досудового розслідування та про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 є передчасними.

Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має двох дітей, одна з доньок обвинуваченого є неповнолітньою, обвинувачений сплачує аліменти на утримання дитини (на що звертає увагу апелянт), на думку колегії суддів, також не свідчать про відсутність вищевказаних ризиків. Обставини, на які вказує захисник, не свідчать про таку міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, яка могла б запобігти встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про неналежний стан здоров`я обвинуваченого були перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана змістовна та обґрунтована відповідь в оскаржуваній ухвалі.

Відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2025 року, якою клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , а також клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задоволено частково та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів, починаючи з 10 грудня 2025 року і до 07 лютого 2026 року включно, з правом внесення застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3