Дата документу 24.09.2025 Справа № 336/2770/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2770/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/690/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 395 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дегтярка Мирославського району Рязанської області РФ, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не маючий, місця реєстрації не маючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 12 березня 2004 року Кіровським районним судом м. Макіївка Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 355, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 3 березня 2008 року по відбуттю строку покарання;

2) 24 грудня 2009 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) 14 квітня 2011 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

4) 22 березня 2012 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі;

5) 8 листопада 2013 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі. Звільнений 24 лютого 2016 року по відбуттю покарання;

6) 25 квітня 2017 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

7) 7 липня 2017 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі;

8) 13 листопада 2017 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі;

9) 27 грудня 2018 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

10) 17 грудня 2020 троку Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 11 місяців позбавлення волі. Звільнений з-під варти в залі суду по відбуттю строку покарання;

11) 27 липня 2021 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Початок відбування покарання рахувати з 18 год. 05 хв. 24 березня 2021 року;

12) 18 серпня 2021 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 10 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду, «з обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_8 , раніше засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, судимість за які не зняті і не погашені, вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 395 КК України за наступних обставин.

Відповідно до ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 встановлено адміністративний нагляд строком 12 місяців, із застосуванням наступних адміністративних обмежень: заборонити виїзд за межі міста (району) по особистим справам без дозволу органів поліції; реєстрація в територіальному органі Національної поліції 4 рази на місяць; заборона виходу з будинку (квартири) з 22:00 години до 06:00 години, за винятком звернення до лікарні чи перебування на роботі.

29 січня 2025 року дільничним офіцером поліції відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 ОСОБА_8 під підпис був ознайомлений про адміністративний нагляд відносно нього та того ж дня був поставлений на реєстрацію адміністративного нагляду дільничним офіцером поліції відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та повинен мешкати за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, ОСОБА_8 , відносно якого ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року встановлено адміністративний нагляд, діючи умисно, 16 лютого 2025 року з метою ухилення від адміністративного нагляду самовільно залишив місце свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , та більше не з`являвся на реєстрацію до відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.»

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 раніше 12 разів притягався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі, не має постійного місця проживання, не працює, на має можливості сплатити штраф.

Крім того, суд не дотримався приписів п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки не сформулював обвинувачення, що є безумовною підставою для скасування вироку.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 395 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково в частині доводів щодо невідповідності призначеного покарання з огляду на його м`якість, разом з тим вважала, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону цей вирок підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а його зміст повинен відповідати положенням ст. 374 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_8 не відповідає вказаним вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що визнавши ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, суд першої інстанції не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним в суді та не виклав його у вироку, що є порушенням п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції не виклав власних висновків щодо пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, а вказав у мотивувальній частині, що «з обвинувального акта вбачається…» вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції вказані порушення засад кримінального провадження, які стосуються встановлення фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення, і оскільки вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини кримінального правопорушення та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з тим при новому розгляді провадження суду першої інстанції необхідно врахувати дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, офіційно не працевлаштований, а отже легального джерела доходу для виконання покарання у вигляді штрафу не має.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні обвинуваченому запобіжний захід не обирався і на даний час відсутні підстави для його обрання, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирати.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4