ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2634/25 Справа № 199/9342/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 (в ред. Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008), ч. 4 ст. 190 (в ред. Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Соборного районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року ОСОБА_8 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008) (в частині заволодіння правом на квартиру АДРЕСА_2 ) та виправдати в зв`язку з недоведеністю того, що злочин вчинено ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 і ч. 4. ст. 190 КК України (в ред. Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008) у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч. 4 ст. 190 КК України (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008) у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши до відбуття покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховувати з дня затримання останнього після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів та розподілу судових витрат.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його перебування під вартою в період з 05 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року із розрахунку один день тримання від вартою за два дні позбавлення волі.

Як встановлено судом першої інстанції, в квітні 2016 року ОСОБА_8 та інші невстановлені особи отримали інформацію про квартиру АДРЕСА_3 , що перебувала у власності ОСОБА_10 , 1/3 ч., ОСОБА_11 , 1/3 ч. та ОСОБА_12 , 1/3 ч. на підставі свідоцтва про право власності від 04.04.1995 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження №1/844-95, а саме про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 померли, а ОСОБА_12 постійно проживає в Російській Федерації. В квартирі фактично мешкає ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями. Після чого у ОСОБА_8 та інших невстановлених осіб виник злочинний намір, направлений на придбання права на вказану квартиру, шляхом обману.

В квітні 2016 року, маючи злочинний умисел направлений на придбання права на вказану квартиру шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 вступив у попередню змову з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадженні, а також іншими невстановленими особами з метою вчинення злочину.

З метою реалізації свого злочинного умислу співучасники злочину попередньо розподілили ролі та згідно їх домовленості ОСОБА_8 повинен був підшукати осіб на яких в подальшому буде оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_3 , домовитись з нотаріусом щодо вчинення реєстраційних та нотаріальних дій з вказаним нерухомим майном та забезпечити наявність підроблених правовстановлюючих документів на квартиру на ім`я особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а остання повинна була з використанням виготовлених на її ім`я підроблених документів, надати їх нотаріусу, зареєструвати за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 та в подальшому продати її на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання права на чуже майно шляхом обману, 14.04.2016 року, ОСОБА_8 звернувся та надав приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 копії паспортів громадянина України на ім`я ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , а також заздалегідь підроблені документи:

- дублікат свідоцтва про право власності на житло від 04.12.2002, виданий згідно розпорядженням Дніпропетровської міської ради від 26.08.2003 №97 на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_16 , в якому, згідно висновку судової технічної експертизи документів від 16.09.2016 №13/2.3-425, відтиск печатки не відповідає відтиску печатки Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради;

- довідку з КП «ДМБТІ» ДОР №3665 від 08.04.2016 p., в якій, згідно висновку судової технічної експертизи документів від 16.09.2016 №13/2.3-425 зображення підпису від імені ОСОБА_17 нанесений за допомогою рельєфного еластичного кліше високого друку факсиміле.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на придбання права на чуже майно шляхом обману, діючи відповідно до відведеної йому ролі, ОСОБА_8 домовився з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження за грошову винагороду, щоб остання 14.04.2016 року прибула до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 , підтвердила приватному нотаріусу наявність у неї права власності на квартиру АДРЕСА_3 , надала останньому оригінал свого паспорта громадянина України та підписала договір купівлі-продажу між нею та ОСОБА_14 з яким ОСОБА_8 , за грошову винагороду у розмірі 500 грн., заздалегідь домовився про те щоб останній підписав необхідні документи для подальшого продажу квартири третім особам.

ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, відповідно до відведеної йому ролі, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, маючи прямий умисел, направлений на придбання права на чуже майно шляхом обману, усвідомлюючи, що дублікат свідоцтва про право власності на житло від 04.12.2002, виданий згідно з розпорядженням від 26.08.2003 №97 на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_16 та довідка з КП «ДМБТІ» ДОР №3665 від 08.04.2016 р. є підробленими, розуміючи, що ОСОБА_16 ніколи не приватизувала та не набувала у власність на підставі цивільно-правових угод право власності на вказану квартиру, а ОСОБА_14 не є реальним покупцем вказаної квартири, забезпечив явку особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та покупця квартири ОСОБА_14 до приміщення приватного нотаріуса ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 , де ріелтор ОСОБА_18 провела останніх до нотаріуса та надала йому технічний паспорт і звіт про оцінку вказаної квартири з метою подальшого укладення удаваного правочину між ОСОБА_16 та ОСОБА_14

14.04.2016 особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у вказаному місці у невстановлений час, достовірно знаючи, що вона не являється власником квартири, на підставі раніше спеціально заготовлених завідомо підроблених документів, які подав ОСОБА_8 приватному нотаріусу ОСОБА_15 , що містять недостовірні дані про право власності на квартиру ОСОБА_16 , повідомила та підтвердила приватному нотаріусу ОСОБА_15 завідомо неправдиву інформацію, що вона являється власником вказаної квартири на підставі поданих ОСОБА_8 правовстановлюючих документів, має намір зареєструвати право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у подальшому продати квартиру ОСОБА_14 .

Після чого приватний нотаріус ОСОБА_15 на підставі наданих документів, прийнявши їх за достовірні, відкрив розділ на об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 , але після співставлення адреси реєстрації місця проживання особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка зареєстрована у м. Дніпродзержинську та адреси квартири, яку начебто приватизувала остання, встановив розбіжності, які виклали у нотаріуса ОСОБА_15 підозру. Перевіривши у телефонному режимі справжність довідки отриманої з КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я ОСОБА_16 та встановивши, що вказана довідка не видавалась та інформація про належність квартири на праві власності ОСОБА_16 не відповідає дійсності, скасував реєстраційні дії, внесені ним до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_16 та повідомив про намір викликати співробітників правоохоронних органів, у зв`язку з чим, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_14 та ОСОБА_18 покинули приміщення нотаріальної контори та направились до ОСОБА_8 , який чекав останніх біля приміщення нотаріальної контори.

Вказаними діями ОСОБА_19 за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, намагався придбати право на квартиру АДРЕСА_3 , що могло спричинити шкоду потерпілій ОСОБА_20 , як є спадкоємиці померлих ОСОБА_21 та ОСОБА_11 , згідно висновку будівельно- технічної експертизи від 09.08.2016 року №4062-16 на суму 959 468,00 грн., що станом на 01.01.2016 року складає 1392 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто шкоду у особливо великому розмірі.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008), а саме, закінчений замах на придбання права на чуже майно шляхом обману вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Далі, в червні 2016 року до ОСОБА_8 звернулась ОСОБА_22 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_5 та ОСОБА_23 , які повідомили про те, що ОСОБА_22 має труднощі з приватизацією квартири АДРЕСА_6 , в якій проживає на підставі ордеру №24 від 18.11.1960 року, у зв`язку з заборгованістю за комунальні послуги, а також те, що вказана квартира є не приватизованою, перебуває у власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.11.2003 № 3535, та запропонували ОСОБА_8 за грошову винагороду надати послуги з оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_22 .

Після чого, розуміючи, що квартира станом на червень 2016 року не приватизована та перебуває лише у користуванні ОСОБА_22 на підставі ордеру №24 від 18.11.1960 року, знаходиться у власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, у ОСОБА_8 виник злочинний намір, направлений на придбання права власності на вказану квартиру на ОСОБА_22 , шляхом обману, з метою особистого збагачення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_22 , що з метою приватизації квартири останній необхідно видати довіреність на ім`я ОСОБА_23 та ОСОБА_8 з наданням права на: представництво інтересів в усіх державних, громадських, господарських, інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі у відповідних уповноважених органах нотаріату, архівних установах, в бюро технічної інвентаризації, реєстраційних органах, перед державними реєстраторами, суб`єктами господарювання, органах місцевого самоврядування, органах комунальних служб, житлово-експлуатаційних організаціях, в банківських установах тощо; зареєструвати право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_5 , отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; подавати та одержувати будь- які документи, довідки, інформацію, витяги, замовити та одержати висновок про експертну оцінку вищевказаної квартири, технічну документацію, укладати попередній договір, якщо у тому виникне потреба, та договір купівлі-продажу, розписуватися за ОСОБА_22 , у тому числі на попередньому договорі, договорі купівлі-продажу, сплачувати заборгованість по комунальним платежам, подавати від імені ОСОБА_22 заяви, у тому числі заяви відносно сімейного стану, отримувати належні ОСОБА_22 гроші, сплачувати належні з ОСОБА_22 платежі, включаючи державне мито (плату), податки, а також вчиняти всі інші юридичні дії, пов`язані з вказаною довіреністю.

Після чого, ОСОБА_8 , діючи повторно з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на придбання права на чуже майно шляхом обману, розуміючи, що квартира є неприватизованою, придбав у невстановленої особи підроблений правовстановлювальний документ на квартиру АДРЕСА_6 , а саме свідоцтво про право власності на житло від 03.04.2000 видане згідно з розпорядженням від 03.04.2000 №П-152 на квартиру АДРЕСА_6 на ім`я ОСОБА_24 яке згідно висновку судової технічної експертизи документів від 16.09.2016№13/2.3-425 містить відбиток круглої гербової печатки, що не відповідає відтиску печатки Управління житлового господарства. Далі ОСОБА_8 на підставі довіреності від 14.06.2016 року №НТВ607563, 04.07.2016 року звернувся та надав до відділу державної реєстрації майнових прав управління - реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради підроблене свідоцтво про право власності на житло та інші документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру, з метою реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_22 .

Державним реєстратором відділу державної реєстрації майнових прав ОСОБА_25 після отримання вказаних вище документів, була зупинена реєстрація права власності та в порядку п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», направлено запит до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР з метою отримання інформації щодо зареєстрованого права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_22 , про що було попереджено ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_6 є підроблені та у КП «Дніпропетровське Міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР відсутня реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне придбання права на чуже майно шляхом обману з використанням завідомо підроблених документів, 30.06.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_26 з метою реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_22 . З цією метою ОСОБА_8 : придбав у невстановленої особи нові правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_6 з ознаками фіктивності, які подав у подальшому до приватного нотаріуса ОСОБА_26 з метою реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_27 . Однак, ОСОБА_26 , перевіривши відомості, наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановила, що станом на 30.06.2016 року в реєстрі була зареєстрована заявка державним реєстратором відділу державної реєстрації майнових прав ОСОБА_25 , подана ОСОБА_8 щодо реєстрації права власності на квартиру, у зв`язку з чим остання повідомила ОСОБА_19 , що не може провести реєстрацію доки не буде вирішено питання з заявкою зареєстрованою посадовими особами відділу державної реєстрації майнових прав управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради.

Далі, ОСОБА_8 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на придбання права на чуже майно шляхом обману 04.07.2016 року, на підставі довіреності від ОСОБА_22 подав заяву про відкликання попередньо поданої заяви на реєстрацію нерухомого майна №17341929, з метою подальшої реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_27 у приватного нотаріуса ОСОБА_26 .

Однак, приватний нотаріус ОСОБА_26 , в ході проведення державної реєстрації квартири АДРЕСА_6 , перевіривши довідку з КП «ДМБТІ» ДОР, встановила, що довідка, подана ОСОБА_8 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 , КП «ДМБТІ» ДОР не готувалась та не видавалась, у зв`язку з чим ОСОБА_26 було відмовлено ОСОБА_8 у реєстрації вищевказаної квартири, а посадовими особами КП «ДМБТІ» ДОР повідомлено органи поліції про вказаний факт.

Після чого ОСОБА_28 , розуміючи, що посадовими особами КП «ДМБТІ» ДОР було повідомлено в органи поліції щодо подання ним підроблених документів до приватного нотаріуса ОСОБА_26 , з метою запобігання особистого викриття та конспірації повідомив ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , що останнім необхідно з`явитись до приватного нотаріуса ОСОБА_26 з метою отримання правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_6 та самостійно відвіз останніх на своєму автомобілі Тойота Корола д/н НОМЕР_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_26 .

Далі, 13.07.2016 року ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що йому відмовили у реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 у відділі державної реєстрації майнових прав Дніпропетровської міської ради та у приватного нотаріуса ОСОБА_26 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, маючи прямий умисел, направлений на повторне-придбання права на чуже майно шляхом обману, достовірно знаючи, що свідоцтво про право власності на житло від 03.04.2000 та довідка з КП «ДМБТІ» ДОР від 11.07.2016 року за №9367 є підробленими, розуміючи, що ОСОБА_22 ніколи не приватизувала та не набувала у власність на підставі цивільно-правових угод право власності на квартиру АДРЕСА_6 , повідомив ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , яка не була обізнана про порядок проведення реєстрації права власності на квартиру, що їм необхідно прибути до приватного нотаріуса ОСОБА_29 , за адресою: АДРЕСА_7 та надати нотаріусу документи, які ОСОБА_8 отримав у невстановленої особи та які мають ознаки фіктивності, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 03.04.2002, видане згідно з розпорядженням від 03.04.2002 №152-П на квартиру АДРЕСА_6 на ім`я ОСОБА_22 ; довідка з КП «ДМБТІ» ДОР №9367 від 11.07.2016 року; технічний паспорт на квартиру, для чого 13.07.2016 року ОСОБА_8 відвіз ОСОБА_23 та ОСОБА_22 до вищевказаного нотаріуса та чекав їх у автомобілі Тойота Корола до завершення реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_22 .

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 190 КК України (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008), а саме, придбання права на чуже майно шляхом обману вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Крім того, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання права на чуже майно шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, з використанням завідомо підроблених документів ОСОБА_8 домовився з ОСОБА_30 щоб він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_31 з метою реєстрації на себе в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

04.07.2016 року невстановлена слідством особа на ім?я ОСОБА_32 , діючи за вказівками ОСОБА_8 , звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_31 та надав правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2 , які останньому передав ОСОБА_8 та є підробленими згідно висновку експерта, після чого приватний нотаріус ОСОБА_31 , на підставі наданих документів, прийнявши їх за достовірні зареєструвала в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказану квартиру за невстановленою слідством особою на ім?я ОСОБА_33 .

Далі, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2 є підробленими, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, маючи прямий умисел, направлений на придбання права на чуже майно шляхом обману, діючи за попередньою змовою групою осіб, з використанням завідомо підроблених документів, попередньо домовившись з підставними особами, яких підшукав заздалегідь для вчинення злочину на ім?я ОСОБА_32 та ОСОБА_34 , надав приватному нотаріусу ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документи на вищевказану квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 03.04.2002, видане згідно із розпорядженням від 03.04.2002 року №112-п на ім?я ОСОБА_36 ; паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_36 , паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; довідку про склад сім?ї на ім?я ОСОБА_36 ; звіт про оцінку майна та домовився з приватним нотаріусом про посвідчення удаваного правочину - договору купівлі-продажу між ОСОБА_30 та ОСОБА_38 , який не мав на меті настання реальних наслідків, а проводився з метою отримання від нотаріуса належного правовстановлюючого документа без ознак фіктивності, а саме договору купівлі-продажу та реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_38 , з метою подальшої реалізації незаконно набутої квартири на вторинному ринку нерухомості.

Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів від 16.09.2016 №13/2.3-425, зображення підпису від імені ОСОБА_39 , який с у довідці КП «ДМБТІ» ДОР №13075 від 28.10.2015 р., нанесений за допомогою рельєфного еластичного кліше високого друку - факсиміле, а відбиток круглої гербової печатки «Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (ОКПО 21927994), яка є у свідоцтві про право власності на житло від 03.04.2002, видане згідно з розпорядженням Дніпропетровської міської ради від 03.04.2002 №112-п на квартиру АДРЕСА_2 на ім?я ОСОБА_40 , нанесений не печаткою «Україна * Дніпропетровська міська рада * Управління житлового господарства * ОКПО 21927994 *» та «Україна, Дніпропетровська міська рада * Управління житлового господарства *», вільні зразки відбитків, які надані на експертизу.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 , шляхом обману, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з невстановленими у ході слідства особами на ім?я ОСОБА_41 , ОСОБА_32 та ОСОБА_34 , матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав право на квартиру АДРЕСА_2 , що спричинило шкоду територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 09.08.2016 року №4061-16 на суму 539 319,00 грн., що станом на 01.01.2016 року складає 782 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто шкоду у особливо великому розмірі.

Вказаними діями, згідно версії сторони обвинувачення, ОСОБА_8 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 190 КК України (в ред. Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008), а саме, заволодіння правом на чуже майно шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою, у особливо великих розмірах.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній сказі просить скасувати вирок першої інстанції від 18 червня 2025 року та постановити новий вирок, яким виправдати його за ті злочини, за які був засуджений.

На думку обвинуваченого ОСОБА_8 вирок першої інстанції потрібно скасувати оскільки він винесений з порушенням норм матеріального права, що призвело до помилкових висновків суду та невірної кваліфікації дій обвинуваченого.

Визнати відсутність складу злочину у зв`язку з відсутністю потерпілої особи, оскільки на момент дати вчинення інкримінованого замаху громадянка ОСОБА_20 не була особою, що має право на спадкування часток квартири за адресою: АДРЕСА_8 ;

18.10.2017 року ОСОБА_20 укладає договір купівлі-продважу у нотаріуса ОСОБА_42 . На користь покупця ОСОБА_43

14.05.2024 власник ОСОБА_44 укладає договір купівлі-продавжк квартири на кристь ОСОБА_45 , що відбувається у нотаріуса ОСОБА_46 .

Крім того, за висновком суду першої інстанції помилково зазначено що 14 квітня 2024 року я приймав участь в укладанні договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_8 у приватного нотаріуса ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , однак у той день я приймав участь у судовому засіданні у Соборному районному суді мста Дніпра. Всі свідки, які давали свідчення, повідомили суд, що не знайомі зі мною.

Однак, всі викладені свідками покази суд першої інстанції не прийняв до уваги і прийшов до невірного висновку про мою присутність на укладанні угоди.

Судом першої інстанції помилково кваліфіковано дії за ч. 4 ст. 190 КК України за по АДРЕСА_5 , оціночна вартість квартири по цьому адресу становить 422498 грн. 00 коп. чого не вистачає для кваліфікації за ч. 4 ст. 190, оскільки на 2016 рік ця сума становила 1450 неоподаткований мінімум доходів громадян, де половина становить 725 грн, а отже шляхом помноження 435 000 гривень, тобто потрібна сума на 12 502 грн більшен тотму діяння кваліфіковані не вірно. тобто що нижча за поріг «особливо великого розміру».

Крім того, судом першої інстанції проігноровано показання свідків ОСОБА_23 щодо повноважень у довіреності з приводу права розпорядження майном, також ані слідством ані судом не було надано доказів мого замислу на використання довіреності із правом на розпорядження квартирою за адресою АДРЕСА_5 оскільки довіреність я передав ОСОБА_22 , а вона у подальшому працівникам правоохоронних органів.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 18.06.2025 року відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008) в частині заволодіння правом на квартиру АДРЕСА_2 ) та виправдати в зв?язку з недоведеністю того, що злочин вчинено ОСОБА_8 - скасувати, у зв?язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 18.06.2025 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008) за ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008) за епізодом закінченого замаху на придбання права на квартиру АДРЕСА_3 , та придбання шляхом обману права на квартиру АДРЕСА_9 - скасувати в частині призначення покарання, у зв?язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання:

- за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) за епізодом закінченого замаху на придбання права на квартиру АДРЕСА_3 , у виді позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) за епізодом придбання шляхом обману права на квартиру АДРЕСА_9 у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) за епізодом заволодіння правом на квартиру АДРЕСА_2 у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією майна.

Виключити з вироку посилання на історію кримінального правопорушення.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що ухвалюючи виправдовувальний вирок в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України ( в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) за епізодом заволодіння правом на квартиру АДРЕСА_2 , суд першої інстанції в основу своїх висновків поклав покази свідків ОСОБА_47 та ОСОБА_48 , які не пам`ятали ОСОБА_8 як учасника подій пов`язаних з реєстрацією права власноті на квартиру АДРЕСА_10 . Водночас, свідок ОСОБА_49 державний реєстратор ДМР, повідомив, що з приводу квартири по АДРЕСА_11 нічого не пам`ятає, оскільки до нього кожен день звертаютьмя до 10 осіб та події про які його допитують були дуже давно.

Також, суд першої інстанції у вироку за епізодом придбання шляхом м. Дніпропетровську не вказав, що ОСОБА_8 своїми діями спричинив обману права на квартиру АДРЕСА_9 в особі Дніпропетровської міської ради, хоча складений обвинувальний акт містив зазначену складову.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 за епізодом закінченого замаху на придбання права на квартиру АДРЕСА_3 , та придбання шляхом обману права на квартиру АДРЕСА_9 відповідають об?єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

На думку прокурора вирок районного суду у цьому провадженні є незаконним і підлягає скасуванню з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, судом першої інстанції при визначенні міри покарання ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) та ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення проти власності.

Крім того, відносно ОСОБА_8 в Самарівському міськрайонному суді області перебуває кримінальне провадження обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України, а саме:

- організація сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, усуненням перешкод, вчинене повторно, організованою групою, з корисливих мотивів (ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України);

- організація несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп?ютерних мережах та зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчинена організованою групою (ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 362 КК України);

- організація несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп?ютерних мережах та зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчинена повторно, вчинена організованою групою (ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362 КК України).

На думку прокурора, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання:

- за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) у виді позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 270-VI (270-17) від 15.04.2008) у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді у виді позбавлення волі строком 9 років з конфіскацією майна.

Захисник в своїй апеляційній сказі просить скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий вирок, яким в частині обвинувачення за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 та ч.4 ст.190 КК України визнати невинуватим та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вказує, що в обвинувальному акті стверджується, що умисні дії ОСОБА_8 виразилися у кінченому замаху на заволодіння правом на чуже майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб у особливо великих розмірах і кваліфікуються за ч.2 ст. 15, 4.4 ст 190 КК України.

Однак, в диспозиції ч. 4 ст. 190 відсутня така кваліфікаційна ознака як за попередньою змовою групою осіб. У формулюванні обвинувачення не є зрозумілим, який суб?єктний склад так званих співучасників, скільки їх було, форма співучасті, які мотиви, які дії були вчинені, які наслідки настали тощо.

По всім епізодам містяться посилання на невстановлених осіб, які діяли разом з ОСОБА_8 , роль кожного із співучасників у вчинені злочинів, форма співучасті та зазначення того, хто, де, коли, яким способом, з яких мотивів, яка мета, прокурор не зазначив, що призводить до незрозумілості обвинувачення, таким чином порушується право на захист. По епізоду закінченого замаху на придбання шляхом обману права на квартиру АДРЕСА_3 . В своїх показах ОСОБА_8 зазначав, що в день проведення угоди в конторі у нотаріуса ОСОБА_15 його не було, йому невідомо що там відбувалось. Зазначав, що він в цей день знаходився в судовому засіданні та його підготовки у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська по справі № 201/3663/16-ц. Проте, суд першої інстанції не цей факт не звернули уваги та не надали йому оцінки.

Свідок ОСОБА_15 зазначав, що всі документи щодо угоди по цій квартирі йому надавала ріелтор ОСОБА_18 . Зазначав, що ОСОБА_8 забирав відповіді на запити до БТІ. Підтвердив, що ОСОБА_8 до нього з природу реєстрації права власності на квартиру не звертався, документи не подавав, при намаганні посвідчити угоду присутній не був. ОСОБА_50 телефонував, однак, ОСОБА_8 повідомив, що це не його справа і він документи не подавав.

Суд першої інстанції посилається на документи переоформлення права власності квартири на ОСОБА_20 , проте ці документи не є доказами, які підтверджують вчинення злочину, а підтверджують, що ОСОБА_20 стала власницею квартири.

Також, суд першої інстанції та сторона обвинувачення чітко не зазначила, якою частиною квартири, власницею або спадкоємицею була ОСОБА_51 на момент вчинення злочину.

Суд першої інстанції посилається як на докази, на документи, вилучені у нотаріуса ОСОБА_52 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, однак не обґрунтовує яким чином причетний до цієї угоди ОСОБА_8 .

Також, обов?язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього але в обвинувальному акті не зазначено обставин, за яких обставин потерпіла ОСОБА_20 добровільно передавала чи мала намір передати внаслідок обману ОСОБА_8 право на майно. Обман це повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування фактів, повідомлення яких були обов?язковими, що вводить потерпілого в оману. В судовому засіданні ОСОБА_20 зазначала, що вона не знайома з ОСОБА_8 , і раніше його не бачила.

На думку захисника вина ОСОБА_8 доведена не була, а кваліфікація його дій проведена з грубим порушенням кримінального законодавства.

По епізоду придбання шляхом обману права на квартиру АДРЕСА_6 . Свідок ОСОБА_22 в своїх показах пояснювала, що надала довіреність на переоформлення своєї квартири на свого племінника ОСОБА_23 та ОСОБА_8 і він займався поданням документів до реєстраційної служби по АДРЕСА_12 , де державним реєстратором ОСОБА_53 процес виконання було зупинено.

Після цього оформленням проведення реєстрації права власності на квартиру займалась ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Після сварки з ОСОБА_23 , ОСОБА_8 повернув довіреність ОСОБА_22 , та у подальшому не приймав ніякої участі у реєстрації цієї квартири та пізніше він дізнався, що квартира була переоформлена на підставі договору купівлі-продажу у приватного нотаріуса ОСОБА_54 ОСОБА_8 не приймав жодної участі у цьому.

В обвинувальному акті також, зазначається, що ОСОБА_8 вчиняв відповідні кримінальні правопорушення з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення. Однак, в судовому засіданні мотив та мета на які посилається прокурор доведені не були.

Суд першої інстанції посилається на протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Проте, впізнання за фотознімками проводилось з порушеннями. У всіх протоколах фото ОСОБА_8 стоїть під номером 1. В протоколах не зазначено за якими саме рисами обличчя свідки впізнавали особу ОСОБА_8 . Фотографії не прошиті та протоколи складені з порушенням кримінального процесуального законодавства.

Також, суд першої інстанції посилається на протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 27.09.2016 року згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2016 року було здійснено зняття інформації з абонентського номеру НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 але обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних.

За правилами ст. 290 КПК обов?язковому відкриттю підлягають усі зібрані сторонами матеріали, у тому числі й ті, які є правовою підставою для проведення органом досудового розслідування негласних слідчих (розшукових) дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів, оскільки за умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє рівності сторін у кримінальному процесі. інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів та принцип

Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення але захиснику ОСОБА_7 при ознайомленні з матеріалами справи в 2018 році були надані тільки 5 томів матеріалів кримінального провадження. Том з матеріалами НСРД був відсутній та не був наданий для ознайомлення. Захисник ознайомилась з цим томом тільки в 2024 році, коли він був долучений до матеріалів справи саме в судовому засіданні.

Крім того, старшим оперуповноваженим був складений протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії в якому відсутні дані про хід та результати НСРД, оскільки даний доказ отриманий не в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, він повинен бути визнаний недопустимим доказом.

Також в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про проведення НСРД, тому недотримання вимог п.5 ч.1 ст. 251 КПК України також тягне за собою визнання отриманих в результаті НСРД доказів недопустимим, оскільки такі докази отримані не в порядку, передбаченому КПК України.

Таким чином, судом першщої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального законодавства щодо перевірки на належність та допустимість вказаних доказів, а також доказування форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення.

Суд достатньою мірою не врахував обставини справи та всупереч вимогам ст. ст. 94, 370 КПК України не надав оцінки зібраним доказам окремо та в їх сукупності, побудував своє рішення на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони обвинувачення, фактично не оцінивши докази захисту, не проаналізувавши їх у взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами.

При даному розгляді винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 та 4.4 ст.190 КК України доведена не була. Всі сумніви повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

На думку захисника суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим по справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним фактичним обставинам справи.

Таким чином, судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо доказування мотиву, мети вчинення злочину, складу кримінального правопорушення, умислу на вчинення злочину та зазначення цього у мотивувальній частині вироку.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити частково, з підстав викладених в апеляційній скарзі. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, прокурор заперечував та просив залишити її без задоволення.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги своїх апеляційних скарг просили її задовольнити з підстав викладених в них. Апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, вказаних вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.

Так, ОСОБА_8 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 190 КК України (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008), а саме, придбання права на чуже майно шляхом обману вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах квартирою за адресою АДРЕСА_5 .

Даний склад злочину є матеріальним, тобто вважається закінченим із моменту, коли особа фактично заволоділа майном та отримала реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд.

Відтак, обвинувачення, яке визнається судом доведеним, повинно містити чітке визначення всіх істотних обставин кримінального правопорушення часу, місця, способу вчинення та обов`язково розміру заподіяної майнової шкоди.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним щодо епізоду від червня 2016 року стосовно квартири за адресою АДРЕСА_5 ., судом першої інстанції не було встановлено, кому саме та в якому розмірі було завдано майнову шкоду. Відсутність цих відомостей у формулюванні обвинувачення є беззаперечним порушенням вимог КПК України, оскільки унеможливлює визначення наявності складу кримінального правопорушення при цьому, апеляційний суд також позбавлений можливості перевірити повноту дослідження доказів та правильність встановлення фактичних обставин у цьому кримінальному провадженні, то, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними, а вирок суду таким, що ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку та призначення нового судового розгляду.

Одночасно зазначені обставини у суді першої інстанції підлягають обов`язковій перевірці, адже саме на цьому етапі суд зобов`язаний з`ясувати повноту та допустимість доказів, якими обґрунтовується обвинувачення. Невстановлення потерпілого, конкретного розміру шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого і наслідками свідчить про те, що суд першої інстанції не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження доказів.

Відтак такі порушення процесуального закону є підставою для скасування вироку суду першої інстанції як ухваленого з істотним порушенням вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 417 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008), ч. 4 ст. 190 (в ред. Закону №270-VI (270-17) від 15.04.2008) КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4