Провадження № 11-сс/4823/548/25
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

28 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002549 від 03.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та накладений арешт на предмети, вилучені в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на електронні ваги з нашаруванням невідомої речовини; порожні зіп-пакети у кількості 34 шт.; на вилучені в ході обшуку кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого поблизу будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Гонча, 30, на земельній ділянці з кадастровим номером №:02:050:0402, а саме: на порожні зіп-пакетики у кількості 69 шт.; пристрій для паління з нашаруванням невідомої речовини, які належать ОСОБА_9 , із забороною останньому, а також будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

При цьому відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на мобільний телефон марки «Redmi 10» imei НОМЕР_1 , обладнаний sim-картою ТОВ «лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_2 та ухвалено повернути телефон ОСОБА_9 .

Таке рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначені у клопотанні слідчого речі, крім мобільного телефону, є речовими доказами та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, як докази злочину, відповідають критеріям встановленим у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і тим самим знищення слідів та доказів кримінального правопорушення, таке майно підлягає арешту.

Проте, слідчий суддя прийшов до висновку, що оскільки слідчим суддею не надавався дозвіл на вилучення мобільних телефонів, а тому під час проведення обшуку слідчий мав діяти відповідно до вимог абз. 2 ч.6 ст. 236 КПК України. Однак, з доданих до клопотання матеріалів вбачається, що на місці проведення обшуку огляд вмісту інформації на мобільному телефоні не було проведено, а тому відсутні підстави вважати, що такий відноситься до кримінального провадження, у рамках якого проводився обшук.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу слідчого скасувати, постановити нову, якою клопотання про арешт майна задовольнити повністю. Накласти арешт на предмети, вилучені в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_9 : на електронні ваги з нашаруванням невідомої речовини; порожні зіп-пакети у кількості 34 шт.; накласти арешт на вилучені в ході обшуку проведеного за місцем роботи підозрюваного ОСОБА_9 , побутового кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого поблизу будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Гонча, 30, на земельній ділянці з кадастровим номером №:02:050:0402, а саме: на порожні зіп-пакетики у кількості 69 шт.; пристрій для паління з нашаруванням невідомої речовини; мобільний телефон марки «Redmi 10» imei НОМЕР_1 , обладнаний sim-картою ТОВ «лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_9 , із забороною останньому, а також будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що висновки слідчого судді, які стали підставою відмови для накладення арешту на вилучений мобільний телефон, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, як такі, що містять істотні суперечності.

Зокрема, поза увагою суду залишився той факт, що вилучений мобільний телефон є речовим доказом, оскільки свідок ОСОБА_10 домовлявся про зустріч з підозрюваним по телефону. При цьому відшукання мобільного телефону, було санкціоновано ухвалами слідчого судді від 26.09.2025, а тому сторона обвинувачення вважала відсутніми підстави повторного доведення перед слідчим суддею значення відповідного телефону як речового доказу, а тому і не долучалися до клопотання відповідні докази.

Також звертає увагу апеляційного суду на можливість повернення поданого клопотання в порядку ч.3 ст. 172 КПК України для усунення недоліків, які мали бути очевидними для слідчого судді, проте цього зроблено не було.

З іншого боку, зазначає апелянт, слідчим суддею зроблений безпідставний та помилковий висновок щодо відсутності дозволу на відшукання конкретного телефону, оскільки такий був ідентифікований за його номером, як при зверненні з клопотання про проведення обшуку, так і з клопотанням про арешт майна. Крім того, слідчим безпосередньо в ході проведення обшуку забезпечено огляд знайденого мобільного телефону в обсязі, що дозволяв його вилучення на підставі ухвали слідчого судді. При цьому, на думку прокурора, огляд інформації, збереженої на даному пристрої, не було обов`язковим на місці проведення обшуку, а така слідча дія могла бути проведена під подальшого досудового розслідування.

Як додаткову підставу для арешту мобільного телефону, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, апелянт зазначає забезпечення конфіскації майна як додаткового виду покарання, оскільки вказаний телефон належить підозрюваному.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді просив скасувати та постановити нову, якою повністю задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно заявлене у клопотанні, захисника, який не погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, ухвалу слідчого судді вважав законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладений арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, а згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні слідчим суддею вищезазначені вимоги закону не були дотримані в повному обсязі.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002549 від 03.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

30.09.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова, були проведені обшуки за місце проживання та місцем роботи ОСОБА_9 .

У рамках даного кримінального провадження до слідчого судді звернувся слідчий з клопотанням про накладення арешту на речі, вилучені під час обшуку, зокрема, мобільний телефон, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, шляхом позбавлення права відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

У поданій апеляційній скарзі прокурор додатково зазначив, що телефон використовувався для організації зустрічей зі свідком, який вказує на ОСОБА_9 , як на особу, причетну до незаконного збуту психотропних речовин. Тобто, мобільний телефон є знаряддям вчинення злочину і може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, як прокурор зазначав в апеляційній скарзі, необхідність накладення арешту на вказане майно обумовлена і тим, що санкцією ч. 2 ст. 307 України передбачена і конфіскацію майна.

З`ясувавши всі обставини даного провадження та проаналізувавши усі наявні в матеріалах провадження докази, з наданням їм відповідної правової оцінки, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту лише на те майно, яке є предметами злочину та об`єктами підтвердження незаконного збуту психотропних речовин та їх походження, з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Проте, слідчим суддею не були враховані зібрані докази у провадженні, в тому числі й те, що відповідно до протоколу затримання підозрюваного від 30.09.2025 року, ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а саме під час перебування в побутовому кіоску «Ремонт взуття», де останній за грошові кошти у сумі 500 грн. незаконно збув зіп-пакетик з кристалоподібною речовиною ОСОБА_10 .

У цей же день, за місцем проживання та знаходження ОСОБА_9 (в кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») були проведені обшуки, у ході яких вилучено електронні ваги з нашаруванням невідомої речовини; порожні зіп-пакети та телефон.

Характерною ознакою вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 КК України, є використання мобільних пристроїв з установленими в них застосунками для інтернет зв`язку, онлайн банкінгу, гаманців для зберігання крипто валюти, через які відповідно здійснюється зв`язок та отримання коштів за збут психотропних чи наркотичних речовин.

Слідчий суддя також не врахував, що ОСОБА_9 був затриманий у кіоску під час збуту кристалоподібної речовини, а тому є всі підстави вважати, що вилучений під час особистого обшуку телефон, може містити номери телефонів та переписку з покупцями психотропної речовини, відомості щодо отримання грошових коштів чи переказ, а також номери телефонів постачальників наркотичних та психотропних речовин або будь-які інші відомості, пов`язані зі збутом останніх. Вказана інформація може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більше того, ухвалою слідчого судді були санкціоновані вище вказані обшуки та слідчому був наданий дозвіл на відшукання мобільного телефону з номером, яким користувався ОСОБА_9 .

Таким чином, матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що зазначене у клопотанні слідчого майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, що і вказує на необхідність накладення арешту з метою його збереження як речового доказу та запобігання ризикам, яке має істотне значення для кримінального провадження.

Отже, в клопотанні слідчого про арешт майна в достатній мірі обґрунтована підстава і мета накладення арешту на майно, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, де чітко зазначено, що з метою збереження речових доказів, а тому посилання слідчого судді в оскаржуваній ухвалі на те, що до клопотання не долучені докази проведення огляду вмісту інформації на мобільному телефоні є хибним, оскільки у клопотанні обґрунтовано мету накладення арешту на майно із зазначенням усіх необхідних відомостей, а також долучено постанову слідчого від 30.09.2025 року, якою зокрема і телефон марки «Redmi 10» imei НОМЕР_1 , обладнаний sim-картою ТОВ «лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_2 обґрунтовано визнано речовими доказами у даному кримінальному проваджені.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2025 року про часткове задоволення клопотання слідчого і арешт частини майна підозрюваного ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на предмети, вилучені в ході обшуку житла за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 : на електронні ваги з нашаруванням невідомої речовини; порожні зіп-пакети у кількості 34 шт.; вилучені ході обшуку проведеного за місцем роботи підозрюваного, у побутового кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого поблизу будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Гонча, 30, на земельній ділянці з кадастровим номером №:02:050:0402, а саме: на порожні зіп-пакетики у кількості 69 шт.; пристрій для паління з нашаруванням невідомої речовини; мобільний телефон марки «Redmi 10» imei НОМЕР_1 , обладнаний sim-картою ТОВ «лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_9 , шляхом заборони останньому, а також будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та користуватись переліченим майном.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14