Справа № 308/7559/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката - ОСОБА_5 ,

та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/7559/19, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002571 від 24.07.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березний та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002571 від 24.07.2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 маючи в своїй приватній власності квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , 22.06.2005 звернувся до відділення Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль», а саме до Ужгородського відділення №8 Закарпатського ОФ АППБ «Аваль», де уклав кредитний договір №014/4074/74/18411 про отримання кредиту у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 10000.00 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 22.06.2005 становить 216354 гривні. Крім того 22.06.2005 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №014/4074/74/18411 від 22.06.2005, в якій вказується, що позичальник, тобто ОСОБА_4 , зобов`язується до 23.07.2005 оформити з банком і нотаріально посвідчити договір застави на одну кімнатну квартиру в АДРЕСА_3 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/4074/74/18411 від 22.06.2005. Після укладення кредитного договору 26.07.2005 між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено договір іпотеки відповідно до якого предметом є нерухоме майно, а саме квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_4

Усвідомлюючи те, що квартира АДРЕСА_2 має обтяження у вигляді договору іпотеки до 2020 року ОСОБА_4 вирішує укласти договір купівлі-продажу даної квартири.

ОСОБА_4 , знайшовши покупця на квартиру АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_6 , з яким у нього склались приятельські відносини та увійшовши у довіру до покупця повідомив, що не може переоформити квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що вона має обтяження у вигляді договору іпотеки, яку йому потрібно виплатити, а також погасити заборгованості по комунальним платежам даної квартири. Довірившись ОСОБА_4 , ОСОБА_6 розраховуючи на його відкритість та правдивість дій вирішив надати грошові кошти на погашення договору іпотеки та боргів по комунальним платежам, уклавши попередній договір з ОСОБА_4 та надавши йому першу оплату за квартиру для погашення іпотечного договору в розмірі 8500 доларів США, що згідно курсу Національного банку України на день укладення попереднього договору еквівалентно 179010,00 гривень.

Так, ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, спрямованим на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, зловживаючи довірою, заснованою на дружніх відносинах з ОСОБА_6 , 15.06.2015 року, знаходячись у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 179 010 (сто сімдесят дев`ять тисяч десять) гривень, що згідно курсу НБУ на день укладання попереднього договору еквівалентно 8500 доларів США, уклав із останнім попередній договір № 804 від 15.06.2015 щодо зобов`язання укладення до 05.07.2015 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , впевнивши ОСОБА_6 та зобов`язуючись зняти з реєстрації особисто та з іншими особами, які зареєстровані у вказаній квартирі, сплатити заборгованість по комунальних та інших платежах.

В свою чергу, ОСОБА_6 , будучи помилково впевненим у добросовісності ОСОБА_4 та в тому, що він зацікавлений у продажі квартири та отримання повної оплати за неї в розмірі 231 660 грн., що згідно курсу НБУ на день укладання Основного договору, повинно бути еквівалентно 11 000 доларів США 15.06.2015 року, знаходячись у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 179010 (сто сімдесят дев`ять тисяч десять) гривень, що згідно курсу НБУ на день укладання попереднього договору еквівалентно 8500 доларів США, як забезпечення виконання своїх обов`язків, та які являлись забезпечувальним платежем, як частина коштів, що сплачена попередньо за вищевказану квартиру.

Маючи намір на незаконне збагачення ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою отримав на підставі попереднього договору грошові кошти в розмірі 179010 гривень, що згідно курсу НБУ на день укладання попереднього договору еквівалентно 8500 доларів США від ОСОБА_6 , які були призначені зі сторони ОСОБА_6 на погашення іпотечного договору. Однак ОСОБА_4 погасив частково іпотечний договір, а саме він оплатив 3500 доларів США іпотечний договір, а іншу частину грошових коштів в розмірі 5000 доларів США привласнив та витратив на власні потреби, що стало наслідком не погашення іпотечного договору та не зняття обтяження на майно та призвело до неможливості оформити документи на ім`я ОСОБА_6 , щоб останній в подальшому міг стати власником квартири по договору купівлі-продажу.

Однак, ОСОБА_4 , завідомо маючи умисел не виконувати зобов`язань, наданих 15.06.2015 ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що на квартиру АДРЕСА_2 з 26.07.2005 існує обтяження у вигляді заборони на відчуження у зв`язку з оформленням ним договору іпотеки, у зв`язку з чим основний договір купівлі-продажу вищевказаної квартири укладений не може бути, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , заволодів вищевказаними коштами.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди у великих розмірах на загальну суму 179 010 (сто сімдесят дев`ять тисяч десять) гривень, яка перевищує двісті п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян встановлених на 01 січня 2015 року.

За таких обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

22.09.2025 року від адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене його адвокатом клопотання з викладеними в такому мотивами. Дав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності та просив клопотання задоволити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання за викладеними в такому мотивами та просив його задоволити.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заявленого стороною захисту клопотання. Також прокурор повідомив суду, що розшук був формальний, оперативно-розшукова справа відносно обвинуваченого не заводилася, ОСОБА_4 не переховувався від суду, більше до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 не притягувався. Підстави для зупинення чи переривання строків давності відсутності.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засідання залишив розгляд даного клопотання на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема подане стороною захисту клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років - у разі вчинення тяжкого злочин.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" вказано, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового нетяжкого злочину, тяжкого чи особливо тяжкого.

Приймаючи до уваги той факт, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 було вчинено останнім у червні 2015, і у відповідності до вимог ст. 12 КК України, таке кримінальне правопорушення на сьогоднішній день є тяжким злочином, то строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності сплив.

Згідно ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного суду у справі № 730/67/16-к від 26.03.2020 р., визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Що стосується підстав для зупинення або переривання строку давності у даній справі, то суд враховуючи правову позицію викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05.04.2021 року, у справі №328/1109/19, вважає, що такі не встановлені.

З огляду на викладені фактичні обставини справи та зважаючи на те, що з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину минуло більше десяти років, обвинувачений заявив суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності, суд дійшов висновку, що подане ОСОБА_4 та його адвокатом ОСОБА_5 клопотання ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, є підставним, а тому підлягає до задоволення.

Водночас, слід зазначити, що закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення від кримінальної відповідальності, в порядку ст.49 КК України, не відноситься до реабілітуючих підстав.

Що стосується цивільного позову, слід зазначити також наступне.

Статтею 129 КПК України передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме: ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 КПК України, суд залишає позов без розгляду.

Тобто КПК України не передбачено вирішення цивільного позову одночасно із вирішенням питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, а відтак заявлений потерпілим ОСОБА_6 позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - слід залишити без розгляду, що не позбавляє позивача можливості і права звернутися до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, ст.ст. 284, 285, 286, 371, 372 КПК України, суд ,

У Х В А Л И В :

Клопотання - задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.190 КК України закрити, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Заявлений по справі цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1