Справа № 194/92/26
Номер провадження 1-кс/194/8/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області клопотання прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2025 року за №0000098 за ч. 1 ст. 249 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2025 року за №0000098 за ч. 1 ст. 249 КК України.

Своє клопотання мотивує тим, що ЄО №5901 від 13.10.2025 року до чергової частини відділення поліції №1 Павлоградського РВП надійшло повідомлення від поліцейського СРПП ВП №1 про те, що 13.10.2025 року приблизно о 11.50 год. на річці Самара поблизу малого Тернівського розливу, розташованої на землях Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області невстановлена особа займалася незаконним рибним добувним промислом. При виїзді СОГ та головного державного інспектора Дніпровського рибоохоронного патруля на місце події було виявлено та вилучено: риболовну сітку довжиною 8 м., висотою 0,8 м., розмір ячейки 30 мм., риболовну сітку довжиною 13 м., висотою 0,8 м., розмір ячейки 50 мм., риболовну сітку довжиною 8 м., висотою 0,8 м., розмір ячейки 20 мм., рибу, а саме: окунь - 98 шт., карась сріблястий 1 шт., плітка 3 шт. Сума збитку та обставини встановлюються.

Просить накласти арешт з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) шляхом заборони відчуження на майно, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000098 від 14.10.2025 року, а саме:

- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно свідоцтва про право власності виданого 03.03.2010 року перебуває у власності ОСОБА_4

- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який відповідно свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року перебуває у власності ОСОБА_4

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0104, яка розташована за адресою: Донецька область Мар`їнський район., с/рада Максимільянівська, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 472 виданого 06.06.2017 року перебуває у власності ОСОБА_4

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0085 розташований за адресою: Донецька область Мар`їнський район., м. Мар`їнка, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року у ОСОБА_4 .

Прокурор підтримав клопотання про арешт майна та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні, а також суду зазначив, що оціночну вартість житлових будинків не можливо надати, оскільки останні знаходяться на тимчасово окупованій території. Щодо оцінки вартості земельних ділянок також не можливо сформувати довідки про їх оціночну вартість, останні знаходяться на тимчасово окупованій території

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій просив суд розглянути клопотання за його відсутності.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши прокурора, прихожу до наступних висновків.

Слідчий суддя враховує, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та подано у строк передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що відомості по кримінальному провадженню за №0000098 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Крім того, з матеріалів долучених до клопотання встановлено, що відповідно до протоколу огляду місця події від 13.10.2025 року було проведено огляд місця події, в ході якого було виявлено та вилучено: риболовну сітку довжиною 8 м., висотою 0,8 м., розмір ячейки 30 мм., риболовну сітку довжиною 13 м., висотою 0,8 м., розмір ячейки 50 мм., риболовну сітку довжиною 8 м., висотою 0,8 м., розмір ячейки 20 мм., рибу, а саме: окунь - 98 шт., карась сріблястий 1 шт., плітка 3 шт.

ОСОБА_4 15 січня 2026 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1512-25 від 22.12.2025 року дані розрахунку збитків, спричинених під час здійснення вилову риби сітками, в яких знаходилась риба: окунь 98 шт., карась сріблястий 1 шт., плітка 3 шт., згідно протоколу ДП №003391про адміністративне правопорушення від 13.10.2025 р. відносно ОСОБА_4 , складеного головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» в Дніпропетровській області ОСОБА_5 на підставі додатку №1 до Постанови КМУ №1042 від 29 вересня 2023 р. становить на загальну суму 316 149,00 грн., що підтверджується арифметично та нормативно.

Державним агентством України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в Дніпропетровській області заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушення на суму 316 149,00 грн., який знаходиться в матеріалах цього кримінального провадження.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер довідки 460017269 від 13.01.2026 року, щодо суб`єкта встановлено, що у ОСОБА_4 :

відповідно свідоцтва про право власності виданого 03.03.2010 року перебуває у власності житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 109,3 кв.м (частка 1/1). Оцінка вартості цього нерухомого майна суду не надана;

відповідно свідоцтва про право на спадщину серія та номер 473 виданого 06.06.2017 року у ОСОБА_4 перебуває у власності житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , 60,7 кв.м (частка 1/1) Оцінка вартості цього нерухомого майна суду не надана;

відповідно свідоцтва про право на спадщину серія та номер 472 виданого 06.06.2017 року у ОСОБА_4 перебуває у власності земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0104 розташована за адресою: Донецька область Мар`їнський район., с/рада Максимільянівська, площа 1,98 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. (частка 1/1) Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 15.01.2026 року вартість цієї земельної ділянки не можливо встановити. Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру усереднений показник нормативно грошової оцінки земель на одиницю площі для земель сільського господарського призначення становить для Донецької області 36618 грн. за гектар;

відповідно свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року у ОСОБА_4 перебуває у власності земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0085 розташована за адресою: Донецька область Мар`їнський район., м. Мар`їнка, площа 6,72 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (частка 1/1) Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 15.01.2026 року вартість цієї земельної ділянки не можливо встановити. Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру усереднений показник нормативно грошової оцінки земель на одиницю площі для земель сільського господарського призначення становить для Донецької області 36618 грн. за гектар.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п. 4 ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). У випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, відповідно до ч. 6ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити:

1) чи набула особа статусу підозрюваного та чи наявна обґрунтована підозра щодо вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення;

2) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою;

3) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких прокурор звертається із відповідним клопотанням;

4) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

Як зазначено вище, підставою застосування арешту майна з метою забезпечення відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, є, зокрема, набуття особою статусу підозрюваного та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя виходить з того, що кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», у зв`язку з чим, керуючись приписами ч. 5ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з вказаної практики вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити саме інкриміноване йому кримінальне правопорушення. При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Викладені обставини, у сукупності з наданими прокурором поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження переконують слідчого суддю у тому, що могло мати місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та таке кримінальне правопорушення міг вчинити ОСОБА_4 .

Підсумовуючи, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Частина 10 статті 170 КПК України встановлює, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Прокурор у своєму клопотанні просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належать на праві приватної власності підозрюваному, а саме на:

- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно свідоцтва про право власності виданого 03.03.2010 року перебуває у власності ОСОБА_4

- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який відповідно свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року перебуває у власності ОСОБА_4

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0104, яка розташована за адресою: Донецька область Мар`їнський район., с/рада Максимільянівська, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 472 виданого 06.06.2017 року перебуває у власності ОСОБА_4

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0085 розташований за адресою: Донецька область Мар`їнський район., м. Мар`їнка, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року у ОСОБА_4 .

Отже, дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчим суддею встановлено, що вказане майно, зокрема земельні ділянки та житлові будинки на праві власності належать підозрюваному ОСОБА_4 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що обмежень чи заборон щодо накладення арешту на вказане майно не було встановлено, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо можливості накладення арешту на таке майно:

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0104, яка розташована за адресою: Донецька область Мар`їнський район., с/рада Максимільянівська, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 472 виданого 06.06.2017 року перебуває у власності ОСОБА_4

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0085 розташований за адресою: Донецька область Мар`їнський район., м. Мар`їнка, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року у ОСОБА_4 .

Щодо можливості накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільного позову), слідчий суддя зазначає наступне.

Як зазначено вище, відповідно до ч. 6ст. 170 КПК України застосування арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення може бути за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

При цьому, згідно з ч. 8 вказаної статті вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

При вирішенні питання щодо достатності підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні на нерухоме майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя бере до уваги такі обставини:

- у цьому кримінальному провадженні розслідуються обставини завдання державі збитків в сумі 316149,00 грн;

- у цьому кримінальному провадженні заявлений цивільний позов на суму 316149,00 грн;

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України;

- перелічене у клопотанні майно належать ОСОБА_4 на праві власності;

- вартість майна (земельних ділянок) на яке просить накласти арешт прокурор є співмірною із розміром шкоди, завданої від імовірного вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання документами.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що встановлено достатньо підстав для висновку, що у випадку засудження ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення на нього може бути покладеного обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема, за рахунок майна, яке йому належить.

Отже, враховуючи, що існують об`єктивні підстави вважати, що незастосування арешту в цьому випадку зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення цивільного позову, слідчий суддя вважає, що арешт майна на цьому етапі є цілком законним і необхідним заходом для забезпечення дієвості кримінального провадження.

При цьому, прокурор наголошує, що підставою накладення арешту на вказане майно є існування реального ризику його відчуження до постановлення кінцевого рішення у справі, що призведе до неможливості забезпечення наявності достатньої кількості майна для відшкодування завданої шкоди, а тому, накладення арешту на всі перелічені об`єкти є розумним та співрозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У цьому кримінальному провадженні необхідність арешту майна обумовлена сукупністю підстав вважати, що за рахунок такого майна може бути забезпечено відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником чи довіреними йому особами.

Зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього кримінального провадження та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 249 КК України, в результаті вчинення якого державі, завдано збитків у розмірі 316149,00 гривень та враховуючи, що на підозрюваного за вироком суду може бути покладено обов`язок з її відшкодування, зокрема, за рахунок майна, яке йому належить, слідчий суддя доходить висновку, що можливість відчуження ним вказаного майна є обґрунтованою.

З накладенням арешту можливість особи розпоряджатись відповідним майном на власний розсуд та відчужувати його на користь третіх осіб втрачається. Отже, у такий спосіб, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

За таких умов, заявлені прокурором підстави арешту є виправданими, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності арешту, слід зазначити наступне.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в цьому випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його специфіку, наявність обґрунтованої підозри у його вчиненні особи, яка є власником такого майна. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті слідчий суддя зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самого підозрюваного, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Крім того, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, що розслідуюється у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає підозрюваний на цьому етапі виправдовують такий ступінь втручання у їх право власності.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для часткового задоволення клопотання прокурора про арешт майна в частині накладення арешту на земельні ділянки.

Однак, слідчий суддя приходить до висновку про не можливість накладення арешту на житлові будинки, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , оскільки прокурором не надано суду доказів вартості вищезазначених житлових будинків, та з урахуванням цього, а також того, що вартість земельних ділянок приблизно є однаковою з вартістю завданої шкоди, тому це є не співмірною із розміром шкоди, завданої від імовірного вчинення кримінального правопорушення. Отже, в частині накладення арешту на житлові будинки з урахуванням зазначеного слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 94, 98, 100, 132, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2025 року за 14.10.2025 року за №0000098 за ч. 1 ст. 249 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом заборони особи на відчуження, на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яке належить йому на праві приватної власності, а саме на:

земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0104, яка розташована за адресою: Донецька область Мар`їнський район., с/рада Максимільянівська, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 472 виданого 06.06.2017 року перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (частка 1/1);

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0085, яка розташована за адресою: Донецька область Мар`їнський район., м. Мар`їнка, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (частка 1/1).

В частині накладення арешту на: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно свідоцтва про право власності виданого 03.03.2010 року перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який відповідно свідоцтва про право на спадщину серія та номер 471 виданого 06.06.2017 року перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається прокурору.

Виконання ухвали доручити прокурору Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Роз`яснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1