Справа №403/46/26 провадження № 1-кп/403/24/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції клопотання прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 від 30 липня 2024 року, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Устинівка

Устинівського району Кіровоградської області,

адреса місця проживання, зареєстрована у

встановленому законом порядку та фактичного

місця проживання:

АДРЕСА_1 , громадянина України,

одруженого, маючого середню спеціальну освіту,

перебуваючого на посаді командира 3 відділення

охорони 2 взводу охорони роти охорони сьомого

відділення

ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні

сержанта, раніше не судимого

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 від 30 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за фактом самовільного залишення ним місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, а саме: будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді командира 3-го відділення охорони 2-го взводу роти охорони сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «сержант», умисно, діючи в порушення вимог ст.ст.2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків, обвинувачений ОСОБА_4 10 листопада 2023 року самовільно залишив зазначене місце служби за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи в різних місцях та використовуючи виниклий у звязку з цим вільний час на власний розсуд, що не було повязано з виконанням ним обовязків з військової служби, до моменту вручення йому повідомлення про підозру, тобто до 13 листопада 2025 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурором підтримане подане до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави, яке обгрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може: ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки вчинив умисний тяжкий злочин, який є триваючим та після вчинення якого самостійно не зявився до органу досудового розслідування, військової частини або іншого органу військового управління; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки певний час перебував разом з іншими військовослужбовцями в одному місці, а тому має можливість вплинути на них з використанням дружніх звязків, шляхом застосування методів фізичного та морального спливу; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом невиконання процесуальних обов`язків щодо явки за викликами до слідчого судді чи прокурора, посилаючись на різні поважні обставини, затягуючи таким чином хід судового розгляду та перешкоджаючи прийняттю процесуальних рішень; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши про можливість застосування до нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Суду пояснив, що він все своє життя проживає в с-щі Устинівка, одружений, має двох дорослих дітей, займався домашнім господарством. Після початку війни, у березні 2022 року він пішов на військову службу. В подальшому, будучи обмежено придатним для військової служби та не погодившись із наказом ОК «Південь» про його переведення в іншу військову частину, у вересні 2023 року він залишив місце служби та перебував вдома, оскільки у поданні рапорту на проходження військово-лікарської комісії в ТЦК йому було відмовлено. Під час досудового розслідування йому роз`яснювався порядок звільнення від кримінальної відповідальності і слідчий дав йому направлення на проходження ВЛК, яку він розпочав проходити з метою повернутись на військову службу, але не закінчив з огляду на тримання під вартою. Від слідчого чи суду він не переховувався, завжди з`являвся на виклики і особисто прибув до суду на розгляд стосовно нього клопотання про обрання запобіжного заходу. Зазначив, що хворіє на гіпертонію, проходив лікування у військовому госпіталі. Підтвердив в судовому засіданні свій намір повернутися на військову службу.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та прохав обрати його підзахисному ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а у разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Зазначив, що в межах даного кримінального провадження відсутні будь-які ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які б надавали підстави для тримання його підзахисного під вартою і прокурором до клопотання не було додано жодного документа на підтвердження їх існування. Обвинувачений протягом всього часу досудового розслідування не змінював свого місця проживання в с-щі Устинівка за адресою, відомою слідству; прибував за викликами до слідчого; розпочав проходження військово-лікарської комісії за направленням слідчого; особисто з`явився до суду для розгляду клопотання щодо обрання стосовно нього запобіжного заходу; має місці соціальні зв`язки (дружину, дітей), раніше не судимий, що свідчить про необгрунтованість клопотання прокурора та недоведеність зазначених в ньому ризиків належними та допустимими доказами. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 має заощадження та майно, яке належить йому на праві власності (автомобіль), члени його сім`ї також мають офіційні доходи, що свідчить про достатність грошових коштів для внесення обвинуваченим застави у разі визначення її судом.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, безпосередньо дослідивши зміст клопотання прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_6 від 14 січня 2026 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 14 січня по 13 лютого 2026 року включно. Підставою обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою була наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та наявність ризиків: переховування, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню з огляду на суворість покарання, у вчиненні якого він підозрюється, та неможливість його відбування без ізоляції від суспільства; можливість впливати на свідків, з якими він проходив військову службу, з метою надання ними показань на його користь; посередню характеристику за місцем несення військової служби, згідно з якою він потребував контролю, мав незадовільну мотивацію, знаходив причини невиконувати накази та прохання.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст.176 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, крім іншого, запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (пункт 1); незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні (пункт 3) та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (пункт 5).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України). Крім того, згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей; вагомість наявних доказів, якими обгрунтовуються відповідні обставини тощо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України (ч.1 ст.183 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (п.51 рішення у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991 року, заява №12369/86), особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, крім іншого, ст.407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, яким є тримання під вартою.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який згідно з положеннями ч.5 ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин. Санкція ч.5 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строк від 5 до 10 років.

Згідно з п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03). Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87).

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи суду (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25 липня 2001 року).

Кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Зі змісту наданих ОСОБА_4 та його захисником в підготовчому судовому засіданні пояснень вбачається, що обвинувачений має грошові заощадження, йому на праві власності належить автомобіль, під час досудового розслідування він не лише перебував вдома за адресою свого місця проживання в с-щі Устинівка, але й вільно пересувався поза межами свого місця проживання, в тому числі здійснював поїздки до м.Кропивницький.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, зазначена обставина, на думку суду, може свідчити про його суворість та наявність у зв`язку з цим ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення можливого покарання за наявної для цього реальної можливості (наявність в розпорядженні обвинуваченого власного автомобіля, грошових заощаджень, відсутність на утриманні малолітніх чи недієздатних осіб, догляд за якими він здійснює).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків судом враховується встановлений нормами КПК України порядок отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: 1) на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України); 2) суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею; 3) суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

З огляду на викладене, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За вказаних обставин, враховуючи, що свідки у даному кримінальному провадженні, які є військовослужбовцями, з якими ОСОБА_4 проходив військову службу, не допитувались судом першої інстанції, обвинувачений, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні із ними, в тому числі і з урахуванням проживання одного зі свідків безпосередньо в с-щі Устинівка, може здійснити на них вплив (зокрема, шляхом умовлянь, погроз, психологічного тиску) з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі для уникнення кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого він обвинувачується.

Отже, на переконання суду ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 дій, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, є об`єктивно наявним.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, що полягає у самовільному залишенні ним, як військовослужбовцем, без поважних причин місця проходження військової служби тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану, що є порушенням військового Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військової присяги та покладених на нього, як на сержанта, обов`язків проходження військової служби що, як наслідок, переконує суд у можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інших подібних кримінальних правопорушень.

Крім того, судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою раніше не судимою.

Згідно обставин, встановлених слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу від 14 січня 2026 року, обвинувачений ОСОБА_4 за місцем несення служби та за місцем проживання характеризується посередньо.

Обвинувачений ОСОБА_4 (в тому числі із урахуванням наданих ним пояснень в підготовчому судовому засіданні) зареєстрований та постійно проживає в с-щі Устинівка Кропивницького району Кіровоградської області, займається власним господарством.

Одружений, є батьком двох дітей, які досягли повноліття, тобто має сталі сімейні та родинні відносини.

Доказів наявності на утриманні обвинуваченого малолітніх та (або) неповнолітніх чи непрацездатних осіб, догляд та матеріальне забезпечення яких він здійснював чи здійснює, матеріали кримінального провадження не містять.

Обгрунтованість висунутої ОСОБА_4 під час досудового розслідування підозри підтверджується висновком, викладеним в ухвалі слідчого судді від 14 січня 2026 року, з яким суд погоджується під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, як такого, що підтверджений вагомістю досліджених доказів, зібраних у ході досудового розслідування, в їх сукупності, які містять достатні дані, що можуть свідчити про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

За таких обставин, вирішуючи питання необхідності продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, суд зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.177, ч.1 ст.194 КПК України, прокурором доведено: існування обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та наявність ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може здійснити спроби переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України (можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) прокурором під час розгляду клопотання доведена не була з огляду на те, що наведена ним на обгрунтування даного ризику обставина можливого невиконання обвинуваченим процесуальних обов`язків щодо явки за викликом до слідчого судді чи прокурора охоплюється змістом ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду).

Суд також не вбачає наявності зазначеного в клопотанні ризику продовження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, з огляду на те, що за змістом обвинувального акту, фактичними обставинами кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, які прокурор вважає встановленими, та наявного формулювання обвинувачення ОСОБА_4 , є самовільне залишення останнім, як військовослужбовцем, місця служби тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, що мало місце з 10 листопада 2023 року до 13 листопада 2025 року, тобто до моменту вручення останньому повідомлення про підозру.

За вказаних обставин продовження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за пред`явленим йому обвинуваченням після 13 листопада 2025 року, тобто поза межами визначеного прокурором періоду самовільного залишення місця проходження військової служби, є неможливим.

На час розгляду клопотання у підготовчому судовому засіданні будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, судом встановлено не було, обставини провадження та особа обвинуваченого змін не зазнали, а інших обставин, які б давали підстави змінити або скасувати запобіжний захід стосовно нього судом не вбачається.

При цьому суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на інший з огляду на тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується та імперативність норми ч.8 ст.176 КПК України, яка є обов`язковою до застосування.

На підставі викладеного, з урахуванням: тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 ; суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення; особи обвинуваченого та тієї обставини, що строк тримання ОСОБА_4 під вартою закінчується 13 лютого 2026 року, а судовий розгляд даного кримінального провадження розпочатий не був, суд відповідно до ч.3 ст.315 КПК України дійшов висновку про необхідність та доцільність продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а тому клопотання прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст.407 КК України.

Тобто, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави і її розміру, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч.4 ст.183 КПК України в кожному конкретному випадку.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має зареєстроване місце проживання, за яким проживає протягом тривалого часу.

Обвинуваченим та його захисником в підготовчому засіданні зазначено про наявність, як в обвинуваченого, так і в членів його сім`ї заощаджень та офіційних джерел доходів, за рахунок яких ним може бути сплачена застава у разі визначення її розміру судом.

Також судом встановлено, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 був направлений для проходження військово-лікарської комісії, що не заперечувалось прокурором та безпосередньо підтверджено медичною документацією, наданою захисником обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні, з якої вбачається проходження обвинуваченим 17 грудня 2025 року огляду у лікаря-хірурга, 18 грудня 2025 року - у лікаря-отоларинголога та 25 грудня 2025 року - проходження консультації у лікаря-терапевта.

В підготовчому судовому засіданні обвинуваченим підтверджено намір завершити проходження військово-лікарської комісії з метою вирішення в подальшому питання щодо можливості проходження ним військової служби.

Судом враховується, що ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі слідчого судді про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вмотивовано, на підставі яких наявних у матеріалах кримінального провадження фактичних даних (доказів) можна стверджувати, що визначення розміру застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, в тому числі і на час судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини застава необхідна лише тоді, коли існують підстави тримання під вартою (п.139 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява №15217/07). Влада має визначати з однаковою ретельністю як розмір застави, так і необхідність продовження тримання особи під вартою (п.39 рішення від 03 листопада 2009 року у справі «Пьотр Осух проти Польщі», заява №30028/06). Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За змістом п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зазначені правові норми, з урахуванням майнового стану ОСОБА_4 , даних про його особу та інших обставин, встановлених відповідно до ст.178 КПК України, а також ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд визначає суму застави у п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня 2026 року - 3328,00 грн.), що становить 166400 грн. 00 коп., з покладенням на обвинуваченого в разі внесення застави обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-177, 181, 183, 194, ч.1 ст.331, 369, 372, 376, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задоволити частково.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задоволити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з 03 лютого 2026 року до 03 квітня 2026 року включно обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу в розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 166400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: отримувач: ТУ ДСА України в Кіровоградській області; код отримувача: 26241445; банк отримувача: ДКСУ м.Київ; розрахунковий рахунок: UA0002505.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки на строк в два місяці:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі нез`явлення ОСОБА_4 за викликом до суду без поважних причин чи неповідомлення ним про причини своєї неявки або порушення інших покладених на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а також вирішується питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

В задоволені клопотання прокурора в частині продовження запобіжного заходу без визначення розміру застави - відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, - відмовити.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити (направити) обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Копію ухвали невідкладно направити до Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» (адреса місцезнаходження: вул.Куроп`ятникова, буд.№50б м.Кропивницький Кіровоградська область, поштовий індекс 25009).

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1