ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 601/848/22

провадження № 51-5328 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі

відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 3612, ч. 2 ст. 362 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області вироком від 18 квітня 2022 року визнав ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 3612, ч. 2 ст. 362 КК та виправдав його за невстановленням в його діяннях складів кримінальних правопорушень.

Хмельницький апеляційний суд 16 грудня 2024 року вирок суду першої інстанції скасував, ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_6 за:

- ч. 1 ст. 3612 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та звільнив від нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК;

- ч. 2 ст. 362 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільнив від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

За детально викладених у вироку суду апеляційної інстанції обставин ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 з 10 червня 2020 року працював на посаді начальника відділу оперативного реагування управління оперативної підтримки ГУ ДФС у Хмельницькій області, був службовою особою, працівником правоохоронного органу, мав спеціальне звання «підполковник податкової міліції».

25 червня 2020 року у період часу з 08:51 до 09:17 ОСОБА_6 за допомогою службового комп`ютера, умисно, несанкціоновано скопіював на наданий йому ОСОБА_8 флеш-накопичувач JetFlash Transcend 16 GB інформацію з обмеженим доступом щодо діяльності ТОВ «Вайнет», яка обробляється в автоматизованій системі - базі даних ДПС України «Єдиний реєстр податкових накладних» ІТС «Єдине вікно подання електронної звітності», після чого несанкціоновано збув її ОСОБА_8 , що призвело до витоку цієї інформації.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 - закрити.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:

- не з`ясував суті обсягу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та обставин, які належать до предмета доказування, з урахуванням усіх зазначених в обвинувальному акті кваліфікуючих ознак кримінальних правопорушень, належно не перевірив правильності встановлення фактичних обставин;

- безпідставно критично поставився до показань ОСОБА_6 , оскільки вони узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- не взяв до уваги того, що:

- флеш-накопичувач є недопустимим доказом, а відтак похідні докази - відповідні протоколи добровільної видачі, огляду предмета також слід визнати недопустимими доказами;

- інформація щодо ТОВ «Вайнет» (далі - Товариство) не є конфіденційною;

- ОСОБА_6 не був працівником ТОВ «Вайнет», а тому не може бути суб`єктом конфіденційної інформації цього Товариства;

- файли на флеш-накопичувачі були не скопійовані, а новостворені, відтак ОСОБА_6 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК;

- ОСОБА_6 не мав фізичної можливості здійснити копіювання з бази даних ДПС.

На думку захисника, кримінальне провадження не містить достатніх доказів винуватості його підзахисного, а вирок апеляційного суду ґрунтується на припущеннях.

Від прокурора Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_10 надійшли заперечення, в яких він, із відповідним обґрунтуванням, просить касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений підтримав касаційну скаргу захисника та просив її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити без зміни оскаржуване судове рішення.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції не перевіряє судове рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час перевірки доводів, зазначених захисником ОСОБА_7 у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених апеляційним судом.

У поданій касаційній скарзі захисник покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що, на його думку, призвело до безпідставного засудження ОСОБА_6 за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Проте наведені у касаційній скарзі доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370, ч. 2 ст. 420 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.

За приписами ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - під кутом зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 3612, ч. 2 ст. 362 КК, правильність кваліфікації його дій за цими нормами кримінального закону судом апеляційної інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Виконуючи приписи ст. 404 КПК, за клопотанням прокурора апеляційний суд безпосередньо допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , заслухав пояснення експерта ОСОБА_13 та дослідив надані стороною обвинувачення докази.

На підставі цих доказів суд апеляційної інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 3612, ч. 2 ст. 362 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 винен у вчиненні несанкціонованого збуту інформації з обмеженим доступом, що зберігається в автоматизованій системі, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, а також несанкціонованому копіюванні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, що призвело до її витоку, вчиненому особою, яка має право доступу до такої інформації.

Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, зробив ґрунтовний аналіз матеріалів кримінального провадження і підсумував, що саме сукупність досліджених доказів беззаперечно доводить винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У той же час суд апеляційної інстанції за результатом розгляду кримінального провадження не виявив таких порушень КПК, що свідчили б як про недопустимість зібраних органом досудового розслідування доказів, так і неконкретність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, на чому наполягала сторона захисту.

Зокрема, суд апеляційної інстанції визнав надмірно формалізованими висновки місцевого суду про недопустимість протоколу про результати негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину в формі оперативної закупки від 14 липня 2020 року - через його несвоєчасне направлення прокурору з порушенням 24-годинного строку та у зв`язку з тим, що флеш-накопичувач не був належним чином упакований працівниками СБУ одразу після добровільної видачі, направлений прокурору без оформлення як додатку до протоколу про проведення НСРД, а також те, що оперативний працівник, який проводив НСРД, переглянув вміст флеш-накопичувача та виготовив резервну копію.

Апеляційний суд, не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, слушно вказав на те, що, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, слід з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема, встановити, наскільки процедурні недоліки зруйнували або звузили ці права, або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання. На цьому також неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях.

Тож за результатом перевірки вказаних доказів суд апеляційної інстанції, не виявивши істотного порушення прав та свобод ОСОБА_6 при проведенні процесуальних дій, зазначив про необґрунтованість висновків місцевого суду та навів у вироку детальні мотиви свого рішення.

Також апеляційний суд, безпосередньо заслухавши пояснення експерта ОСОБА_13 , дійшов висновку про неправильну оцінку судом першої інстанції його пояснень, і визнав спроможними доводи прокурора в цій частині, встановивши причину різниці у кількостях стовпців та стрічок у файлах «ПЗ.xls» і «ПК.xls», які містяться на флеш-накопичувачі, та тих, що були збережені слідчим під час проведення огляду бази даних на диску «456».

Суд апеляційної інстанції визнав досліджені докази достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Серед іншого, перевіривши висновки місцевого суду щодо пред`явлення ОСОБА_6 неконкретного обвинувачення, суд апеляційної інстанції зважив на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК, в ньому чітко та зрозуміло викладені фактичні обставини, вказані дата, час та місце вчинення кримінальних правопорушень, зазначені норми податкового законодавства, законів України про інформацію та доступ до неї, а також внутрішні правила порядку доступу до інформації в системах органів ДФС Хмельницької області, які порушив ОСОБА_6 , тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованих останньому кримінальних правопорушень.

Водночас суд визнав неспроможними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не є суб`єктом інкримінованих кримінальних правопорушень, так як його звинувачено у збуті інформації, яка є загальнодоступною, та вказав на те, що вони спростовуються відомостями з Інтернет-ресурсу «Clarity Project», який не містить інформації про продавців, покупців та фінансово-господарські операції ТОВ «Вайнет» з приватними підприємствами, установами та фізичними особами-підприємцями, яка зберігається лише в автоматизованій системі - базі даних ДПС України «Єдиний реєстр податкових накладних», показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

За таких обставин апеляційний суд констатував, що:

- ОСОБА_6 , працюючи на посаді начальника відділу оперативного реагування управління оперативної підтримки ГУ ДФС у Хмельницькій області, будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу, який має спеціальне звання підполковника податкової міліції, за допомогою службового комп`ютера, умисно, несанкціоновано скопіював на флеш-накопичувач JetFlash Transcend 16 GB інформацію з обмеженим доступом, яка обробляється в автоматизованій системі - базі даних ДПС України «Єдиний реєстр податкових накладних» ІТС «Єдине вікно подання електронної звітності», щодо ТОВ «Вайнет»;

- ОСОБА_6 за своїми службовими обов`язками мав право доступу до комп`ютерної інформації з обмеженим доступом, тому є суб`єктом кримінальних правопорушень, передбачених статтями 3612, 362 КК;

- відомості про податкові накладні, продавців, покупців та фінансово-господарські операції ТОВ «Вайнет» з придбання та продажу товарів/послуг, суми коштів, що підлягають сплаті, суми ПДВ, номенклатуру та кількість товарів/послуг, ціну постачання одиниці товару, є конфіденційною інформацією та інформацією з обмеженим доступом у розумінні ст. 3612 КК;

- ОСОБА_6 несанкціоновано збув конфіденційну інформацію ОСОБА_8 , що призвело до витоку цієї інформації;

- винуватість ОСОБА_6 у несанкціонованому копіюванні інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, що призвело до її витоку, вчиненому особою, яка має право доступу до такої інформації, а також несанкціонованому збуті інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованій системі, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, доведена зібраними у справі доказами.

Заразом суд дав критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , визнавши їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, та зазначив про те, що вони повністю спростовуються встановленими під час судового розгляду фактичними обставинами та сукупністю зібраних у справі доказів.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, дані про особу винного, зокрема, те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, одружений, має постійне місце проживання, а також те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК.

Разом із тим, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного за ч. 2 ст. 362 КК основного покарання на підставі ст. 75 КК.

Також апеляційний суд установив передбачені п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК підстави для звільнення ОСОБА_6 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 3612 КК.

Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог статей 337, 404 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, діям ОСОБА_6 дано правильну юридичну оцінку. Вирок суду апеляційної інстанції містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в ньому викладені обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, наведені докази на підтвердження встановлених обставин, і мотиви спростування позиції сторони захисту, тобто рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 368, 370, 374, 420, 439 КПК.

Колегія суддів погоджується з викладеними у судовому рішенні висновками суду апеляційної інстанції, які зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час апеляційного розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та вважає їх достатньо переконливими.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, воно є необхідним для виправлення засудженого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, умотивованість його висновків, захисник у касаційній скарзі не навів.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3