справа № 361/2327/25
провадження № 1-кп/361/87/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000144 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000144 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який перебуває в умовах утримання у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 27 вересня 2025 року та на переконання прокурора, підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, оскільки наявні визначені ст. 177 КПК України ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечували, прохали обрати обвинуваченому більш м`який вид запобіжного заходу, а саме домашній арешт, оскільки відсутні ризики, на які вказує у своєму клопотанні прокурор, намірів впливати на потерпілого та свідків, а також ухилятися від суду обвинувачений не має. Також прохали врахувати, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, а саме: раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2024 р.н., здійснює постійну волонтерську допомогу на добровільних засадах ЗСУ, є членом ВВЦО «Бойове братерство України».

Щодо вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали надані останніми, вважає, що тяжкість обвинувачення, яке була пред`явлене, а також існування ризиків, а саме: те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності; вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема корисливі, дають суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри (обвинувачення) перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Проте, прокурором не надано інших вагомих підстав, які б вказували, на необхідність продовження такого найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

У свою чергу, стороною захисту надано докази, які вказують на те, що обвинувачений є особою, що не має судимостей, має постійне місце проживання, одружений, має на утримання неповнолітню дитину 2024 р.н.

При вирішенні клопотання суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про можливу причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання та той факт, що існуючі та враховані при обранні запобіжного заходу ризики із врахуванням стадії судового провадження на даний час зменшились.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(с) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту (O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 36).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).

Наявні у матеріалах клопотання докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, є достатніми та на час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення та обвинувачений причетний до цієї події.

Крім того, прокурор у судовому засіданні вказав на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме на можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Суд вважає, що подане прокурором до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 не відповідає вимогам чинного законодавства, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю правопорушень та наявністю ризиків, за відсутності відповідних доказів у провадженні.

Тому, суд вважає, що прокурором не доведено та у судовому засіданні не встановлено, що наявні ризики виправдовують застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 саме виняткового запобіжного заходу та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання, де постійно проживає разом із дружиною та дитиною, тому суд погоджується з доводами захисника, що належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків можливо забезпечити шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Застосування такого виду запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт без використанням електронного засобу контролю, на думку суду, на теперішній час може запобігти таким ризикам, як переховуванню обвинуваченого від суду, а також вчиненню ним інших злочинів.

Отже, оскільки прокурором не доведено та у судовому засіданні не встановлено даних, які би свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою, тому клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає та наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, наявні достатні правові підстави для покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 331 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, а саме по 23 листопада 2025 року включно.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, мобільного номеру телефону;

3) утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні поза межами процесуальних дій;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (вразі наявності).

У період введення воєнного стану на території України дозволити обвинуваченим після сигналу «Повітряна тривога» та протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебуванні останнього в укритті.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому, що порушення покладених на нього судом обов`язків може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду.

Ухвала в частині запобіжного заходу діє два місяці, а саме до 23 листопада 2025 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу в виді домашнього арешту безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 26 вересня 2025 р. о 12 год. 15 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1