Справа №523/8793/25
Провадження №1-кс/523/5883/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипького районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області підполковник юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000097 від 07.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 2, 3 ст. 436?2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження Пересипського районного суду надійшло клопотання старшого слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000097 від 07.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 2, 3 ст. 436?2 КК України.

Своє клопотання слідчий мотивував тим, що в ході досудового розслідування, досліджуються обставини несанкціонованого поширення інформації про місце розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

За матеріалами кримінального провадження, ряд громадян України у месенджері (сервісі для миттєвого обміну текстовими, фото, відео та аудіо файлами, а також для здійснення аудіо та відеодзвінків за допомогою мережі Інтернет) "Telegram" поширили інформацію про дати, час і місце проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 , його територіальних підрозділів ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів.

Згідно відповіді на доручення, яке надійшло з ВКІБ УСБУ в Одеській області, встановлено громадянку України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка авторизована в месенджері «Telegram» за номером телефону НОМЕР_1 під іменем користувача « ОСОБА_6 », за допомогою якого розповсюджує матеріали, що перешкоджають законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, а саме в чаті «Telegram-каналу» « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Вказане підтверджується протоколом огляду від 07.04.2025, згідно з яким в чаті «Telegram-каналу» « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), зафіксовано інформацію про поширення, в тому числі громадянкою України ОСОБА_5 , про заходи з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів.

На підставі отриманої інформації, отримано відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_1 № 943/10103 від 16.05.2025, згідно якої, підтверджено виконання завдань представниками ІНФОРМАЦІЯ_6 спільно з представниками Національної поліції, які здійснювали мобілізаційні заходи у дати, час і місцях, які поширювала ОСОБА_5 в чаті «Telegram-каналу» « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Інформація, яку розповсюджувала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , його територіальними підрозділами ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у відкритому доступі не розміщувалась. Завчасне розповсюдження ОСОБА_5 вказаної інформації негативно вплинуло на досягнення мети заходів з оповіщення, а саме: сприяло ухиленню громадянами України від виконання визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Викладені обставини у своїй сукупності дають підстави допускати причетність громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

11.09.2025 з 10 години 15 хвилини до 11 години 15 хвилини, на підставі ч. 2 ст. 234 КПК України, а саме на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 від 27.08.2025, з виконанням положень ст. 236 КПК України, був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy S20+», модель «SM-G985F/DS», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , із сім?карткою НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 .

Вищевказаний мобільний телефон, вилучений під час проведення обшуку відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вважається тимчасово вилученим майном.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні предметів, які за обставинами кримінального провадження, після проведення детального огляду та дослідження буде визнано речовими доказами, а також забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду , старший слідчий звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

У судове засідання старший слідчий не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, у зв`язку із службовою завантаженістю. Клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Від представника власника майна адвоката ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності. Проти задоволення клопотання заперечує.

Слідчий суддя розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 131 ч. 2 п. 7 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.1 ч.2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди. Зазначені предмети та речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з клопотанням, вилучене майно має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та може бути використане як доказ.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна. Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене в ході проведеного особистого обшуку - є доказом злочину.

Враховуючи те, що існують достатні підстави вважати, що вилучений в ході обшуку мобільний телефон, є речовим доказом та може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також беручи до уваги у разі повернення вказаного тимчасово вилученого майна будуть створені можливості для його знищення, або переховування, на підставі чого суд прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області підполковник юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000097 від 07.02.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 2, 3 ст. 436?2 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучений у кримінальному провадженні за №0000097 від 07.02.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України, за адресою: АДРЕСА_1 :

- мобільний телефон «Samsung Galaxy S20+», модель «SM-G985F/DS», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , із сім?карткою НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 .

Заборонити будь-яким особам розпоряджатись та користуватись майном на яке накладено арешт до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1