Житомирський апеляційний суд
Справа №284/1099/22 Головуючий у 1-й інст. Чорній, Болейко, Семенцова
Номер провадження №11-кп/4805/319/26
Категорія ст.422-1 КПК Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №284/1099/22 в межах кримінального провадження №0000230 від 19.09.2022 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 05.01.2026,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб до 05.03.2026 включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову ухвалу про застосування іншого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , тобто домашній арешт на нічну пору доби в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за місцем проживання. При цьому, наголошує, що ОСОБА_7 не визнає висунуте обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185 КК України та заперечує свою причетність. Зазначає, що процесуальним прокурором до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не було надано жодного доказу на підтвердження ризиків, зазначених в клопотанні та про не виконання обвинуваченим обов`язків обвинуваченого, визначених в ч.7 ст.42 КПК України. Звертає увагу, що ОСОБА_7 перебуваючи під вартою не порушив жодного покладеного на нього обов`язку, як на обвинувачену особу, приймав участь в досудовому розслідуванні та приймає участь в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій. Звертає увагу і на те, що з 05.01.2026 вже понад 3-и роки ОСОБА_7 перебуває під вартою, тобто таке тримання можливе за належного обґрунтування судом, але рішення не містить достатніх обґрунтувань як таких, що відповідали б індивідуальному принципу застосованому до даної справи. Зазначає, що під час попередніх судових розглядів, як судом першої інстанції, який розглядав справу вперше, так і судом апеляційної інстанції, не було встановлено жодного факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 тиску на потерпілих та свідків і жодної заяви не надійшло від даних осіб, за період судового провадження в суді першої інстанції та апеляційної в справі. Разом з цим, процесуальними прокурорами не перевірялося алібі ОСОБА_7 , не збиралися докази на його непричетність і не надано доказів, що права ОСОБА_7 як затриманого, підозрюваного, обвинуваченого було належно дотримано. Також, в частині характеризуючих даних на ОСОБА_7 судом не взято до уваги той факт, що він має захворювання за МКХ 10 за шифром 1-70.1. тобто має уразливий стан у порівнянні із здоровими людьми, як міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки: є одруженим з 03.04.2018р. з ОСОБА_8 у них в шлюбі народилося двоє малолітніх дітей, дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також його батько ОСОБА_11 є пенсіонером, хворіє і потребує допомоги в побуті.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням застосувати до нього інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому, зазначає, що не визнає висунуте обвинувачення та заперечує свою причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Вважає, що прокурором не надано доказів на підтвердження процесуальних ризиків та не дотримання ним обвинуваченим, процесуальних обов`язків в попередньому. Також, наголошує, що прокурором не перевірялось його алібі, як і не збирались докази його непричетності до правопорушень. Звертає увагу і на хворобливий стан свого здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, перебування на утриманні батька. Крім того, звертає увагу і на довготривалий строк його тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності до виділених матеріалів судового провадження №284/1099/22, в провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0000230 від 19.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185 КК України.

05.01.2026 Богунським районним судом м.Житомира, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_5 (а.п.36-40) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

В свою чергу, сторона захисту була відповідно ознайомлена з цим клопотанням, безпосередньо в судовому засіданні заперечувала про задоволення цього клопотання просила застосувати цілодобовий домашній арешт (а.п.43), тощо. Вирішуючи зазначене клопотання прокурора, як і сторони захисту про зміну запобіжного заходу, після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів у своїй ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення, зазначивши мотиви в існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Крім того, під час розгляду клопотання прокурора, судом першої інстанції належно досліджені доводи обвинуваченого та його захисника викладені останніми безпосередньо в судовому засіданні про зміну запобіжного заходу, тощо, цим доводам дана відповідна оцінка та належний аналіз.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні умисних кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України, є тяжким та особливо тяжким, за які в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк або довічне позбавлення волі, та дійшов висновку, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час продовження попередньою ухвалою обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існують та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

В свою чергу, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом факту винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості обвинувачення, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції при постановленні вироку.

Водночас, апеляційний суд наголошує, що сам по собі факт розгляду обвинувального акту в суді, а відтак перебування особи у статусі обвинуваченого, дають підстави стверджувати про наявність висунутого обвинувачення. При цьому, доведеність такого обвинувачення чи його спростування встановлюється виключно рішенням суду за наслідками судового розгляду, зокрема вироком.

З урахуванням зазначеного, апеляційні посилання сторони захисту на необґрунтованості/недоведеності обвинувачення ОСОБА_7 , є безпідставними, такими, що явно виходять за межі апеляційної перевірки оскаржуваного рішення прийнятого за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання (в разі засудження), передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій переховування від суду.

Крім того, враховано і фактичні обставини, тяжкі наслідки смерть 2-х осіб, того факту, що обвинувачений є раніше судимою особою, у тому числі, за вчинення умисних тяжких кримінальних правопорушень.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про наявність ризику незаконного впливу на свідків/потерпілих в даному провадженні. Так в проваджені триває судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами), яке на цей час не завершене, не допитані потерпілі та свідки кримінального провадження. В даному випадку, слід врахувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників процесу під час судового засідання.

В свою чергу, з огляду на те, що обвинувачений в попередньому притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких правопорушень, судимості за які не погашені у встановленому законом порядку, не працевлаштований не мав постійного джерела доходу, тому апеляційний суд вважає і доведеним процесуальний ризик вчинення інших правопорушень.

Таким чином, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування останнього від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

В даному випадку, апеляційні доводи сторони захисту не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким у цьому випадку може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій та особи обвинуваченого є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду. Крім того, в даному випадку, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що процесуальні ризики продовжують існувати, що виправдовує тримання під вартою ОСОБА_7 та унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд звертає увагу, що наразі підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

В свою чергу, матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Посилання ж сторони захисту має на те, що обвинувачений має місце проживання та реєстрації, відповідні захворювання та соціальні зв`язки, як і гарантування обвинуваченого належного дотримання процесуальних обов`язків, не достатньо доводять по-за розумним сумнівом дотримання обвинуваченим відповідної сталої процесуальної поведінки.

Апеляційний суд приймає до уваги, що жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 на вказаній стадії кримінального процесу, а ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду надано не було.

Одночасно, апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту щодо значного часу перебування обвинуваченого під вартою в умовах попереднього ув`язнення, разом з тим, вказані обставини в даному випадку не переважують наявність тих ризиків, які обумовлюють тримання обвинуваченого під вартою з метою досягнення завдань кримінального провадження. Наведені в клопотанні прокурора та встановлені судом ризики з часом не зменшилися, продовжують існувати, оскільки обставини, які свідчать про наявність таких ризиків, не змінилися та не зникли.

Враховуючи доведеність прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які з часом не зменшилися, продовжують існувати, оскільки обставини, які свідчать про наявність таких ризиків, не змінилися та не зникли, як і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, всі викладені апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 05.01.2026, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб до 05.03.2026 включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :