КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3688/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 758/5542/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника та володільця - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 25.04.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 за матеріалами кримінального провадження № 0000272, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 25.04.2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час розгляду вищевказаного клопотання в суді першої інстанції.

Транспортний засіб повністю відповідає критеріям ст. 98 КПК України та зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, пояснення представника власника та володільця майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Подільською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 від 17.04.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що 17.04.2025 року до Подільського УП надійшов рапорт начальника СПВП Подільського УГІ ГУНП ОСОБА_9 з наступним змістом: 17.04.2025 близько 17 год. 30 хв. перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Хорива 20 виявлено автомобіль з бортовим надписом «МЕДДОПОМОГА» марки "Mersedes-Benz Sprinter 314" державний номер НОМЕР_1 в ході візуального огляду вказаного транспорту виникли сумніви щодо відповідності номерного кузова транспортного засобу.

18.04.2025 року прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Подільського районного суду міста Києва про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter 314» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , користувачем якого є ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною його використання та відчуження.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 25.04.2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Також, положенням ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Натомість колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення, що автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter 314» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , є предметом кримінального проступку, а відтак відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді на те, що органом досудового розслідування не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 за матеріалами кримінального провадження № 0000272, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 за матеріалами кримінального провадження № 0000272, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000272, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025 року, на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter 314» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , користувачем якого є ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною його використання та відчуження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3