Справа №295/5870/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0003989, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.12.2024 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Житомира, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

20.12.2024 близько 20 години 00 хвилин водій ОСОБА_5 керував технічно справним автомобілем марки Volkswagen CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким рухався по вул. Отаманів Соколовських зі сторони вул. Народицька, у напрямку проспекту Незалежності у м. Житомирі.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_5 у порушення вимог пунктів 2.3.б, 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР України), під час здійснення маневру повороту ліворуч з вул. Отаманів Соколовських на проспект Незалежності на регульованому світлофором перехресті проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_4 , внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля Volkswagen CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка переходила проїзну частину проспекту Незалежності, на яку він повертав зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу в межах пішохідного переходу, розташованого поблизу будинку № 100 по проспекту Незалежності у м. Житомирі та позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої поєднаної травми тіла: саден на волосистій частині голови та обличчі, саден на правому променево-зап?ястному суглобі та кисті, правому колінному суглобі; забою головного мозку в лобній частці, травматичного субарахноїдального крововиливу в лобній частці та в скроневій частці з обох сторін, по намету мозочка праворуч, лінійного перелому потиличної кістки праворуч з переходом на великий потиличний отвір та на потиличну кістку ліворуч; лінійного перелому нижньо-латеральної стінки правої гайморової пазухи; перелому передньої дуги та верхньої суглобової поверхні 1 шийного хребця ліворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3.б, 16.2 ПДР України перебуває у причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

30.04.2025 між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , у приміщенні Житомирської окружної прокуратури (м. Житомир, вул. Леха Качинського, 2) на підставі статтей 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно усунув заподіяну шкоду.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як необережні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження. Сторони погодили покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки та вважають за можливе звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України зі встановленням іспитового строку та покладенням на обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які визначить суд.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненому розкаявся і підтвердив, що йому цілком зрозумілі його права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення, а також вид покарання, що буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив суд затвердити угоду, при цьому вказав, що угода укладена добровільно, без будь-якого тиску та примусу.

Захисник обвинуваченого підтвердив позицію свого підзахисного, заявив про відсутність будь-якого впливу на його підзахисного, добровільність укладення ним угоди в його ж інтересах, просив затвердити вказану угоду у кримінальному провадженні.

Прокурор вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 , яка надала письмову згоду на укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості та призначення узгодженого сторонами покарання, підтримала свою позицію.

Вирішуючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості в порядку ст. 474 КПК України, враховуючи думку обвинуваченого, його захисника, позицію прокурора та потерпілої, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятт ірішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право, зокрема затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Інкриміноване ОСОБА_5 діяння правильно кваліфіковане за ч. 2 ст. 286 КК України, необережні дії, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 , є необережним тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, можливість застосування угоди про визнання винуватості щодо якого передбачена законом; угоду укладено після повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; потерпілою надано згоду на укладенняцієї угоди. Таким чином, сторони при укладенні угоди дотримались вимог частин 4 та 5 ст. 469 КПК України.

Зміст угоди відповідає вимогам, встановленим ст. 472 КПК України, угода містить передбачені ст. 473 КПК України наслідки її укладення та затвердження.

При цьому суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє свої права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання, укладення угоди є добровільним, без застосування насильства, примусу, погрози або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що сторони розуміють наслідки укладення та затвердженняданої угоди, визначені ст. 473 КПК України, зокрема, щодо обмеження в праві на оскарження вироку суду та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інши осіб. Для визнання винуватості ОСОБА_5 наявні фактичні підстави.

Суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Узгоджені сторонами угоди вид і міра покарання, що визначені у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на переконання суду будуть достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Очевидної неможливості виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 30.04.2025 між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокуророром ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_6 та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2024 на автомобіль марки Volkswagen CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , скасовано ухвалою слідчого судді від 16.01.2025, а даний транспортний засіб повернуто власнику.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягненню з обвинуваченого на користь держави підлягають процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз № СЕ-19/106-25/7711-ІТ від 29.04.2025 та СЕ-19/106-25/7389-ІТ від 25.04.2025 у загальній сумі 7 131 грн 20 коп.

Цивільний позов у кримінальномупровадженні не заявлено.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченоого не обирався та підстав для його застосування судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 394, 472-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити у кримінальному провадженні № 0003989 угоду про визнання винуватості, укладену 30.04.2025 між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 у приміщенні Житомирської окружної прокуратури.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненн ікримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконаєпокладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, у разі працевлаштування - роботи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирати.

Відповідно до положення ст. 165 Кримінально - виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошеннявироку суду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення судових інженерно-транспортних експертиз у сумі 7 131 (сім тисяч тридцять одна) грн 20 коп.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційно їскарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому. Захисник та потерпіла мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя