Справа № 487/3890/25
Провадження № 1-кс/487/3330/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 02.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000461, про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 02.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000461, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в частині зменшення розміру застави до мінімального розміру.

В обґрунтування клопотання зазначено про не доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; не доведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу; необґрунтованість визначення розміру застави більшого, ніж визначено положеннями статті 182 КПК України; не з`ясування майнового стану підозрюваного ОСОБА_5 ; відсутність майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали клопотання, наполягали на його задоволенні, просили визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував. Зазначив, що інший розмір застави не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ч. 4 ст. 201 КПК України, розгляд клопотання здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000461 від 02.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , не маючи постійного джерела прибутку, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом наркотичних засобів наркозалежним особам на території міста Миколаєва.

Так, у невстановлений під час досудового розслідування дату, час та місці, у невстановленої особи, ОСОБА_5 , діючи всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (із наступними змінами), якою психотропну речовину - PVP віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, вагою не менше 0,5344 г, яку в подальшому незаконно зберігав на території домоволодіння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого незаконного збуту.

В подальшому, 14.05.2025, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконний збут психотропних речовин, в ході проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупівлі психотропних речовин, в період часу з 14:04 години по 14:17 годину, на території домоволодіння за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно збув особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_6 за грошові кошти у сумі 500 грн., особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, вагою 0,5344 г.

Крім того, ОСОБА_5 , діючи повторно, у невстановленому під час досудового розслідування дату, час та місці, у невстановленої під час досудового розслідування особи, діючи всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (із наступними змінами), якою психотропну речовину - PVP віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, вагою не менше 0,3536 г, яку в подальшому незаконно зберігав при собі, з метою подальшого незаконного збуту.

В подальшому, 12.06.2025, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконний збут психотропних речовин, діючи повторно, в ході проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупівлі психотропних речовин, приблизно о 15:20 годині, на території домоволодіння за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно збув особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_6 за грошові кошти у сумі 500 грн., особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, вагою 0,3536 г.

12.06.2025 за підозрою у скоєнні вказаного кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.06.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому повторно.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.06.2025 року, застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 серпня 2025 року включно. Визначено розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок. У разі звільнення під заставу, зобов`язано ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати наступні обов`язки: повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме: міста Миколаєва, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утриматися від спілкування зі свідками за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

При цьому судом було враховано, що наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: рапорту про виявлення кримінального правопорушення; показаннями свідка ОСОБА_6 ; протоколу контролю за вчиненням злочину ОСОБА_5 від 14.05.2025; висновку експерта, щодо речовини, яку збув ОСОБА_5 14.05.2025; протоколу контролю за вчиненням злочину ОСОБА_5 від 12.06.2025; висновку експерта, щодо речовини збутої ОСОБА_5 12.06.2025; протоколу обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_5 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

П. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким, яке передбачає можливість реального позбавлення волі на строк до 10 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також стороною обвинувачення доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Наявність ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведені, а отже вони до уваги не беруться.

Тому доводи сторони захисту про відсутність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

За даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 03.07.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 410 КК України, про що внесено відомості 19.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001570.

Наразі кримінальні провадження відносно ОСОБА_5 перебувають на стадії досудового розслідування.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України було враховано встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, в разі визнання підозрюваного винуватим йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1985 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 не одружений, має цивільну дружину. ОСОБА_5 має середню спеціальну освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , сам, офіційне джерело доходу відсутнє. Раніше не судимий, повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень наразі не має.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі триває.

Даних про те, що встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшилися або перестали існувати, а також про те, що менший розмір застави зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 та запобігти наявним ризикам - стороною захисту не надано.

Дані щодо особи підозрюваного, в тому числі наявності в нього родини та утриманців, були враховані при обранні запобіжного заходу.

Розмір застави також було визначено з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_5 , даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, який достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

Достатніх даних про те, що застава в меншому розмірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного стороною захисту не надано.

Таким чином, з огляду на конкретні, наведені вище, обставини кримінального провадження, клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в частині зменшення розміру застави до мінімального розміру не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 186, 193, 194, 201, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 02.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000461, про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 18.07.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1