№ провадження 1-кп/208/492/25
ВИРОК

Іменем України

26 червня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у підготовчому судовому засіданні, в режим відеконференції згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0000816 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , за письмовою згодою потерпілої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні службового кабінету Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, за адресою: Дніпропетровська область м. Павлоград, вул.. Дніпровська, 129 «а», укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , приблизно о 14.00 годині 10.10.2024 року, проїжджав по вулиці Захисників України, у місті Покровськ Донецької області, де на території автостоянки по вулиці Злагоди, будинок 114, побачив автопричіп моделі ММЗ 81021, 1982 року випуску.

Реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 діючи таємно, в умовах воєнного стану, проник до сховища території автостоянки, звідки викрав автопричіп моделі MM3 81021, 1982 року випуску вартістю 11 104 грн. 01 коп., який належать ОСОБА_9 , після чого залишив місце вчинення злочину

Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Враховуючи наявність декілька підстав які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , між обвинуваченим та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання з застосування ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, яке на підставі ст. 58 КК України замінити на службові обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки та відрахуванням із суми грошового забезпечення у дохід держави у розмірі 20 відсотків.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому ОСОБА_4 , роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

ОСОБА_4 , зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі обвинувачення під час судового розгляду; сприяти в забезпеченні виконання завдання кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого судового розгляду обвинувального акту в суді, у разі затвердження угоди виконати призначене вироком покарання.

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 ,підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинуваченні, та пояснив суду наступне.

Він є військовослужбовцем, службу проходить в м. Покровськ. 10.10.2024 року проїжджаючи по місту, побачив на стоянці автопричеп. Подумав, що причеп нічийний, вирішив його викрасти для використання у власних потребах, що і зробив.

Свою вину визнає повністю та щиро розкаюється у скоєному. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання вини та щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих інших обставин - фізичного та морального виснаження, і ця обставина не заперечується сторонами.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Статус солдата-військовослужбовця, тобто особи яка захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, особи яка брала безпосередню участь в бойових діях пов`язаних з військовою агресією проти України, безперечно є обставиною яка викликає повагу в суспільстві.

Військовослужбовець ОСОБА_8 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем служби.

Зазначені обставини, визнаються судом як окремо пом`якшуючи покарання ОСОБА_8 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.4 ст. 185 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Вирішуючи питання щодо міри покарання обвинуваченому, суд відзначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого покарання виду покарання ніж зазначене в цій санкції та передбачене угодою яка розглядається, здатне забезпечити його виправлення.

На думку суду, призначення військовослужбовцю передбаченого угодою покарання за ч.4 ст. 185 КК України, з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 2 роки, які відповідно до ст. 58 КК України визначаються як 2 роки службових обмежень для військовослужбовців з відрахуванням із суми грошового забезпечення у дохід держави у розмірі 20 %, є законним, справедливим та достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд дійшов до наступного висновку:

- ОСОБА_4 дійсно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 185 КК України, та він у цьому винний;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 22.11.2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Потерпілий по справі надав добровільну письмову згоду на укладення прокурором угоди з обвинуваченим про визнання ним винуватості. Шкода завдана злочином відшкодована повністю, шляхом повернення майна. Цивільний позов ним не заявляється.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених КК України.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судової експертизи, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягнення з обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 22.11.2024 року на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні службового кабінету Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, за адресою: Дніпропетровська область м. Павлоград, вул.. Дніпровська, 129 «а», між прокурором ОСОБА_7 та притягнутим в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України та застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_11 , призначене судом покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на 2 (два) роки службових обмеженнь для військовослужбовців з відрахуванням 20 % грошового забезпечення в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1 591,80 гривень.

Речовий доказ причеп, знявши арешт з майна залишити у власності потерпілого.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1