Справа № 553/1243/25
Провадження № 1-кп/553/513/2025
В И Р О К

Іменем України

06.06.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтавиу складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Подільського районного суду міста Полтави кримінальне провадження № 0000040 від 19.03.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, освіта неповна середня, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України такого, що судимості не має,

?у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 10.03.2025, близько 15 год. 39 хв., перебуваючи в торговому залі магазину «Свіжина», розташованому за адресою м. Полтава, вул. Богдана Хмельницького, буд. 28, заволодів банківською карткою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку остання випадково залишила в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», встановленому в торговому залі вказаного магазину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння банківською карткою ОСОБА_6 , 10.03.2025, близько 15:39 год., діючи таємно, з прямим умислом, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повідомив працівнику магазину «Свіжина», неправдиві відомості про те, що він є власником банківської картки, заволодів банківською карткою на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , виданою в АТ КБ «ПриватБанк», яка належить останній, і яку вона випадково залишила в зазначеному магазині, та яка згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 02 жовтня 1992 року, п.п. 7, 13, 56, 63 ст.1, ст. 59 Закону України «Про платіжні послуги» № 1591-ІХ від 30.06.2021 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121 - III від 07 грудня 2000 року, «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого постановою Правління НБ України від 29 липня 2022 року № 164, є різновидом офіційних документів.

В подальшому, 10.03.2025, в період часу з 15 год. 46 хв. до 15 год. 58 хв., ОСОБА_6 розрахувався банківською карткою на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_1 виданою в АТ КБ «ПриватБанк» в магазинах м. Полтави, здійснивши 8 транзакцій на загальну суму 1 176,30 грн.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що вдень 10.03.2025 біля магазину «Свіжина» по вул. Богдана Хмельницького у м. Полтаві почув як жінка запитували про те, хто загубив банківську картку. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливою метою, повідомив працівнику магазину «Свіжина» неправдиві відомості про те, що саме він є власником банківської карти. Заволодів банківською картою ПриватБанк та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та наслідки, з корисливих мотивів, в той же день, в декількох магазинах міста м. Полтави («атб» та інший магазин) купив продукти та цигарки на загальну суму 1176,30 грн., розрахувався банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» яка належить потерпілій. В цей же день викинув картку.

У вчиненому щиро кається, визнає цивільний позов, зазначає, що має намір у найближчий час відшкодувати спричинену майнову шкоду потерпілій у повному обсязі, виражає осуд своєї поведінки, зробив відповідні висновки, просить суд суворо його не карати, погоджується з покаранням, яке просив призначити прокурор в судових дебатах.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судове засідання не з`явилася, в цивільному позову зазначила, що просить справу розглянути без її участі.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність та істинність їх позиції не викликає сумнівів. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються вирішенню долі речових доказів та цивільного позову у кримінальному провадженні. Судом також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення та кваліфікує його дії:

- за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: заволодіння офіційним документом шляхом обману, вчинене з корисливих мотивів.

В судових дебатах прокурор вважав вину ОСОБА_4 у скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України повністю доведеною. Просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі, На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання із встановленням іспитового терміну на 1 рік.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, з дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує фактичні обставини кримінального провадження, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, беручи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, який не працевлаштований, вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України та обрати вид покарання обмеження волі, що є необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Для призначення такого виду покарання відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України перешкод не має.

Однак, з урахування даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, враховуючи конкретні обставини справи, відношення до вчиненого та прагнення обвинуваченого стати на шлях виправлення, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з встановлення мінімального іспитового строку, передбаченого ч. 4 ст. 75 КК України.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у вигляді обмеження волі з випробовуванням зі встановленням іспитового строку відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

У кримінальному провадженні потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявлено цивільний позов.

Так, ОСОБА_5 звернулася до суду із цивільним позовом у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_4 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь спричинену матеріаьну шкоду у розмірі 1176, 30 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що вчиненим ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням за ч. 1 ст. 357 КК України їй спричинено матеріальну шкоду у розмірі 1176,30 грн., яка встановлена в ході досудового розслідування та зазначена в обвинувальному акті.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ч. 5 зазначеної норми цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, з урахуванням встановлений в ході судового розгляду обставин, вважає доведеним розмір майнової шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням, що вчинене ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, який визнаний обвинуваченим у повному обсязі, підлягає задоволенню.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майнову шкоду у розмірі 1176 (одна тисяча сто сімдесят шість) гривень 30 копійок, яку перерахувати за реквізитами: АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 , IBAN: НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Речовий доказ: СD - R диск марки «Axent» із відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Свіжина» за адресою: м. Полтава, вул. Богдана Хмельницького, буд 28 від 10.03.2025, який зберігається в матеріалах кримінального провадження згідно постанови від 26.03.2025 - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000040 від 19.03.2025.

Речовий доказ: DVD - R диск марки «Axent», з інформацією наданою ТОВ «АТБ Маркет» в електронному вигляді, який зберігається в матеріалах кримінального провадження згідно постанови від 25.03.2025 - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000040 від 19.03.2025.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: суддя ОСОБА_1