Провадження № 1-кп/537/207/2025
Справа № 537/2615/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2025 Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження № 0001025 від 05.05.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчука, громадянин України, українець, з вищою освітою, одружений, викладач Дитячої музичної школи №3 ім. М.М. Колачевського, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших непрацездатних осіб не маючий, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин:

05 травня 2024 року приблизно о 07 год 50 хв, у світлий час доби, в ясну погоду без опадів, при сухому асфальтобетонному покритті вул. Олександрійська, що в Крюківському районі міста Кременчука Полтавської області, зі сторони вул. Кавалерійська, керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ» модель «2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_4 .

В цей саме час, по вул. Василя Стуса зі сторони вул. Івана Приходька до вул. Академіка Герасимовича, керуючи транспортним засобом, мотоциклом марки «Shineray», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_7 , який перевозив в якості пасажира ОСОБА_6 .

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, рухаючись по проїзній частині другорядної дороги, та під`їжджаючи до перехрестя вул. Василя Стуса вул. Гайдацької та вул. Олександрійської з головною дорогою, водій ОСОБА_4 , не переконався в безпеці своїх дій та в тому, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на головну дорогу, не надавши при цьому превагу у русі водію мотоцикла марки «Shineray», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі, тим самим порушив вимоги п.п. 16.11. та 2.1. розділу 33 Правил дорожнього руху України, де відповідно вказано:

?п. 16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

?п. 2.1. розділу 33 «Дати дорогу» - Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі та в подальшому допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля марки «ВАЗ» модель «2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у бокову праву частину мотоцикла марки «Shineray», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

В результаті зіткнення водій мотоцикла марки «Shineray», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та пасажир ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 767 від 31.07.2024 у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закрита тупа травма правої гомілки у вигляді: синця та саден в верхній та середній третинах гомілки; уламково-фрагментарного перелому великогомілкової кістки в верхній та середній третинах, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1492 від 28.11.2024 у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закрита тупа травма правої гомілки у вигляді: синця в ділянці правого гомілково-ступневого суглобу, перелому латеральної кісточки правої малогомілкової кістки, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-25/113-ІТ від 20.03.2025, у цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки «ВАЗ» модель «2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти зіткненню з мотоциклом марки «Shineray», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконавши вимоги п.п. 16.11. та 2.1. розділу 33 Правил дорожнього руху.

У цій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля марки «ВАЗ» модель «2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 16.11. та 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав повністю, пояснивши що не порушував ПДР, позов не визнає, надавав допомогу потерпілим, бажає оскаржити вирок в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 05 травня 2024 року керував мотоциклом по вул. Приходька у місті Кременчук. На пасажирському сидінні позаду перебував ОСОБА_10 . Рухаючись по вул. Василя Стуса зі швидкістю приблизно 2535 км/год, побачив автомобіль марки ВАЗ червоного кольору. Коли він, перебуваючи на головній дорозі, почав об`їжджати перешкоду, водій автомобіля ВАЗ, не надавши перевагу в русі, почав рух, порушив правила дорожнього руху, не пропустив мене як водія, що рухається по головній дорозі, та вчинив зіткнення з моїм мотоциклом. Внаслідок зіткнення пасажир мого мотоцикла отримав тілесні ушкодження зокрема, перелом ноги. Після зіткнення я проїхав уперед та зупинився. Водій автомобіля ВАЗ підійшов до нас, вибачався та сказав, що не побачив мотоцикл. Однак жодної допомоги нам не надав. На момент ДТП на смузі мого руху іншого транспорту не було. Вважає, що водій ВАЗу проігнорував дорожній знак «Дати дорогу» та виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого й сталося зіткнення.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він 05.05.2025 року в якості пасажира рухався на мотоциклі. В цей день була ясна погода. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рухалися по головній дорозі, коли в них в*їхав автомобіль ВАЗ червоного кольору, який не уступив їм дорогу. В результаті ДТП він отримав травму ноги. Водій ВАЗа ОСОБА_4 підійшов до них та побачив, що у нього травма, вибачився. Ніякої допомоги не надав.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона разом з чоловіком ОСОБА_4 їхали на автомобілі ВАЗ. Коли повертали на головну дорогу, то ніякого транспорту не було. Вони під*їхали до знаку «Дати дорогу», зупинилися і в цей час в них в*їхав мотоцикл, пошкодив крило. На момент зіткнення машина не рухалась. За кермом автомобіля був її чоловік.

Безпосередньо дослідивши та перевіривши в судовому засіданні зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

-Рапорт заява про ДТП від 05.05.2024року;

-Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.05.2024року відповідно до якого встановлено місце вчинення ДТП, обставини справи, місцезнаходження транспортних засобів після ДТП, схема до протоколу огляду місця ДТП, фото таблиця;

-Довідка екстреної медичної допомоги м.Кременчука про реєстрацію виклику з приводу ДТП;

-Висновок Експерта №767 від 01.07.2024року яким встановлені тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_6 , безпосередній механізм заподіяння тілесних ушкоджень;

-Висновок експерта №СЕ-19/117-24/7735-ІТ від 10.05.2024року, яким встановлений технічний стан автомобіля ВАЗ;

-Висновок експерта №СЕ-19/117-24/7739-ІТ від 29.05.2024року, яким встановлений технічний стан мотоцикла ;

-Висновок експерта №СЕ-19/117-24/7734-ІТ від 28.05.2024року, яким встановлений розташування ТЗ в момент зіткнення;

-Довідка КНМП Лікарня інтенсивного лікування від 27.06.2024року про діагнос;

-Висновок експерта №767 від 01.07.2024 року яким виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 ;

-Висновок проведення слідчого експерименту від 09.10.2024року, яким встановлені обставини ДТП, визначено видимість перехрестя, проведенні відповідні замірі;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 09.10.2024року за участі свідка ОСОБА_7 ;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 20.12.2024року за участі ОСОБА_4 ;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 20.12.2024року за участі ОСОБА_11 ;

-Висновок Експертів № СЕ-19/117-25/113-ІТ за результатами проведення комплексної судової дорожньо-технічної, авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 20.03.2025року та іншими матеріалами в їх сукупності дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заявлене в судовому засіданні клопотання про направлення доручення на проведення додаткового огляду та проведення експертиза задоволенню не підлягають, тому що обвинувачений був присутній при проведенні всіх слідчих дій, будь яких заперечень або зауважень від нього не надходило. Заявлене клопотання суд розцінює як намагання затягування розгляду справи, зловживання своїми процесуальними правами

Отже, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні письмові докази та документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків та дослідивши письмові докази, суд прийшов до переконання, що своїми діямиОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за обставин, викладених у вироку, його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки своїми діями він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження..

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином; також положення ст.. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та згідно до положень ст. 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, суд не встановлено.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до інформаційної довідки раніше не судимий, працює, одружений, на обліках в Кременчуцькому наркологічному диспансері та Кременчуцькому психоневрологічному диспансері не перебуває.

Так, згідно зі статтями 50, 65КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст.65КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст.286КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.

За змістом ст.75КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи та прийде дл висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Разом з цим, з огляду на положення ст.75КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, зваючи на те, що думка потерпілого не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, разом із тим, позиція потерпілого, не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.

Зазначені обставини, які, на думку суду, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляціїОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого ст. 75 КК України.

Таке покарання, на думку суду, повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

Беручи до уваги вище викладене, також враховуючи думку потерпілого про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до переконання щодо призначення міри покарання у межах санкції статті передбачаючої відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення не пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, поклавши відповідно до ст. 76 КК України на нього обов`язки, оскільки саме це покарання, на думку суду, буде достатнім та необхідним для його виправлення.

Призначаючи покарання суд застосовує положення ч.1 ст. 5 КК України та призначає покарання в редакції ч.1 ст. 286 КК України, яка діяла на момент скоєння кримінального правопорушення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання за ст.286 ч.1 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі прокурором заявлений цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 на суму 5 591 грн. 45 коп; в особі Національної служби здоров`я України витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 на суму 11 344 грн. 14 коп.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного.

Як вбачається із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов прокурора про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Ухвали слідчого судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області про накладення арешту на майно - скасувати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним та призначити покарання за ст. 286 ч.1 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши 1/один /рік іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України впродовж іспитового строку на засудженого ОСОБА_4 покласти обов`язки:

1)періодично з*являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов*язання, поклавши на нього обов*язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення експертиз, а саме :

-висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 10.05.2024 № СЕ-19/117-24/7735-ІТ 1514 гривень 56 копійок;

-висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 10.05.2024 № СЕ-19/117-24/7739-ІТ 1514 гривень 56 копійок;

-висновок судової транспортно-трасологічної експертизи від 28.05.2024 № СЕ-19/117-24/7734-ІТ 1514 гривень 56 копійок;

-висновок судової автотехнічної експертизи від 20.03.2025 № СЕ-19/117-25/113-ІТ 3183 гривень 60 копійок., а всього 7727.28грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.05.2024 року на автомобіль ВАЗ 2109 днз НОМЕР_1 - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.05.2024 року на мотоцикл марки Shineray днз НОМЕР_2 скасувати.

Речовий доказ, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме автомобіль ВАЗ 2109 днз НОМЕР_1 залишити власнику.

Речовий доказ, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме мотоцикл марки Shineray днз НОМЕР_2 залишити власнику.

Цивільний позов прокурора задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави:

- в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, 39614 УК у Кременчуці 24060300, р/р UA0016706 в ГУК у Полтавської області, код ЄДРПУ 37959255) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 на суму 5 591 грн. 45 коп;

- в особі Національної служби здоров`я України (ГУК у Полтавській області, м. Кременчук 24060300, р/р UA0016706, код ЄДРПУ 37959255) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 на суму 11 344 грн. 14 коп.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілим.

Суддя: ОСОБА_1