ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2764/25 Справа № 185/9365/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 вересня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватими, та особу обвинуваченого, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти. Разом із цим, суд дійшов висновку, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у випадку відмови - визначити останньому заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на недоведеність встановлених судом ризиків. На переконання захисника, клопотання прокурора є ідентичними, що свідчить про формальний підхід сторони обвинувачення до порядку продовження запобіжного заходу. Адвокат вважає, що обвинувачений перебуваючи під вартою зробив висновки щодо своєї поведінки та наміру переховуватись, здійснювати вплив на учасників провадження, та вчиняти новий злочин не має. При цьому, останній має місце проживання, на обліках у лікарів не перебуває. Окрім цього, захисник вважає, що суд визначив завідомо непомірний розмір застави, як для обвинуваченого, так і для його родичів, не врахувавши, що останній не працював та постійного заробітку не мав.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу скасувати, змінивши йому запобіжний захід на домашній арешт та зменшити розмір застави до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений зазначає, що тримається під вартою вже рік, а тому заявлені прокурором ризики зникли. При цьому, обвинувачений вказує на численні помилки у клопотанні, які ганьблять прокуратуру.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 29 липня 2025 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , який відноситься до категорії тяжких, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим до 8 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, міцних соціальних зв`язків не має, та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності притягується не вперше, міцних соціальних зв`язків не має, що доводить ризики його переховування від суду, впливу на учасників провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Доводи захисника про наявність у обвинуваченого місця проживання не заслуговують на увагу, як і відомості про те, що останній не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, оскільки ці обставини не є стримуючим фактором належної процесуальної поведінки останнього.

Не є обґрунтованими й доводи захисника про формальність клопотання прокурора, оскільки даних, які б спростовували наведені у ньому обставинами судом не встановлено.

Що стосується доводів сторони захисника про визначення обвинуваченому завідомо непомірного розміру застави, то вони також не заслуговують на увагу.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом визначено заставу у максимальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 с. 182 КПК України.

Колегія суддів погоджується з тим, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. На переконання колегії суддів, обставини провадження, відомості про особу останнього та встановлені ризики, які не зменшились, доводять обґрунтованість цього розміру застави та не дають підстав визнати його завідомо непомірним для обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4