ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/491/25 Справа № 243/1397/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Кривий Ріг

29.05.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2021р., яким обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, який зареєстрований в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років

за участю захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 (далі обвинуваченого) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Вирок суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 (далі захисник), прокурором ОСОБА_7 (далі прокурор) та обвинуваченим.

В апеляційній скарзі захисник:

- вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення;

- зазначає, що суд першої інстанції не надав правильної оцінки показанням обвинуваченого, потерпілої та свідків в судовому засіданні та безпідставно дійшов висновку, що дії обвинуваченого підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки обвинувачений при досудовому розслідуванні та в судовому засіданні показав, що він не бажав та не допускав, що наслідком нанесення ним ножем ударів в області сідниці потерпілої буде спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя;

- вважає, що в діях обвинуваченого має місце необережна форма вини (злочинна недбалість);

- зазначає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не надав належної оцінки думці потерпілої, яка прохала врахувати, що діти обвинуваченого та загиблої доньки залишились без матері та батька, та звільнити обвинуваченого з під варти;

- прохає скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор:

- вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення, його особі;

- не погодився з висновком суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, оскільки у обвинуваченого не було умислу на спричинення смерті потерпілої, проте відповідно до численних висновків судово-медичних експертиз трупа потерпілої обвинувачений, саме з метою умисного вбивства, розуміючи, що в результаті його злочинних може наступити смерть потерпілої та бажаючи настання таких наслідків, наніс кухонним ножем потерпілій не менше п`яти ударів в праве стегно потерпілої та один удар в волосисту частину голови лобно-тім`яної ділянки зліва, заподіявши колото-різані рани правого стегна з пошкодженням великої підшкірної вени стегна та без пошкоджень великих кровоносних судин, різану рану волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки зліва, від яких потерпіла померла на місці вчинення злочину, та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та які є причиною смерті потерпілої, спричинені незадовго до моменту настанням смерті, та ускладнились розвитком загального малокров`я внутрішніх органів, та між якими та настанням смерті потерпілої є прямий причинний зв`язок;

- зазначає, що всі виявлені тілесні ушкодження на трупі потерпілої спричинені саме обвинуваченим із силою із силою, достатньою для їх утворення в один короткий проміжок часу, оскільки показання обвинуваченого щодо його особистої непричетності до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілої спростовуються матеріалами кримінального провадження;

- вказує, що показання обвинуваченого про відсутність у нього умислу на умисне вбивство потерпілої не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки між обвинуваченим та потерпілою склались неприязні стосунки, мала місце конфліктна ситуація, обвинуваченим для вчинення злочину було використано знаряддя з підвищеними травмуючими властивостями-кухонний ніж з великим лезом, нанесення обвинуваченим що найменше п`яти ударів, спрямованих в життєво важливий орган - стегно з наявними артеріями та венами, та внаслідок чого одним з численних ударів було пошкоджено велику підшкірну вену стегна, вказана рана утворилась від однієї ударної дії гострого предмету, який мав довжину клинка на глибині занурення не менше 4-5см з достатньою силою, не здійснення виклику обвинуваченим швидкої допомоги після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки відповідно до висновку СМЕ трупа потерпілої з моменту спричинення колото-різаного поранення стегна та до настання смерті потерпілої минуло декілька годин, протягом яких вона могла виконувати певні активні дії, та в разі своєчасного надання її медичної допомоги, можливо було уникнути смерті потерпілої, проте обвинувачений повідомив сусідці про необхідність викликати швидку допомогу потерпілій лише після того, як переконався у настанні смерті потерпілої;

- зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку допустив істотні суперечності у своїх висновках при встановленні фактичних обставин справи, а саме, що після виявлення тіла потерпілої обвинувачений перебував у стресовому стані, весь час кричав та плакав, що було обумовлене смертю потерпілої, а не побоюванням за свою подальшу особисту долю внаслідок заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, проте саме про це свідчить подальша поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, наведена вище;

- звертає увагу на те, що обвинувачений під час розмови зі співкамерником ІТТ зазначив, що не може вирішити, яку позицію зайняти в суді, скоріш за все, буде казати, що він не пам`ятає обставин смерті потерпілої, оскільки під час конфлікту перебував у стані сильного душевного хвилювання, та мав намір видати смерть потерпілої за самооборону, та відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи обвинувачений під час бесіди з ним, щодо обставин смерті потерпілої проявив невелику демонстрацію почуттів, драматизацію, одночасно спалахи інтенсивного гнівного афекту, який періодично може закінчуватися насильством, що виразилося у його бажанні «покарати потерпілу»;

- зазначає, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності за вбивство потерпілої постійно міняв версії смерті потерпілої, спочатку наполягаючи на тому, що вона зачепилась за металевий паркан, потім навмисно вигадав версію про спричинення невідомими наркозалежними громадянами смертельних тілесних ушкоджень потерпілій, та в подальшому послідовно підтримував цю позицію, що спростовує висновки суду першої інстанції, про його перебування після події злочину в стресовому стані, оскільки враховуючи обставини справи, доведеність спрямованого умислу обвинуваченого на умисне вбивство потерпілої, заподіяних її тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, він бажав настання смерті потерпілої;

- вважає, що суд першої інстанції при перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки застосував закон, який не підлягає застосуванню, що потягло за собою призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість;

- зазначає, що враховуючи те, що обвинувачений є особою працездатного віку, перебував на обліку у лікаря-психіатра та нарколога, постійного місця роботи та доходів не має, має неповнолітніх дітей, які рішенням відповідних органів відібрані у обвинуваченого та потерпілої у зв`язку з постійним невиконанням своїх батьківських обов`язків, та які на момент події злочину перебували на повному державному утриманні, зловживає алкогольними напоями, вживає наркотичні засоби, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, свою винуватість у вчиненні умисного вбивства потерпілої, яке є особливо тяжким злочином, невідворотні наслідки вчиненого обвинуваченим у виді смерті потерпілої, призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років буде законним та справедливим, необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів;

- прохає скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років, в іншій частині залишити без змін.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений :

- зазначає, що з вироком не згодний у зв`язку з неправильним застосуванням до нього норм кримінального права, вирок є незаконним, підлягає скасуванню, оскільки кримінальна справа від початку сфабрикована слідчим та прокурорами, оскільки у оперуповноважених була версія, за якою він не мав ніякого відношення до смерті своєї дружини - потерпілої, яку він кохав більше, ніж життя, яка була матір`ю його трьох малолітніх дітей, 2016р.н., 2017р.н., 2019р.н., щодо яких він не позбавлений батьківських прав;

- вказує, що коли він розповів слідчому та прокурорам про конфлікт між ним та потерпілою, що відбувся за годину чи півтора до їх прибуття на місце події, вони відкинули першу версію, не розпочали шукати телефон, сумочку з паспортом потерпілої та її вбивцю, проігнорували його особисту інформацію, хто є вбивцею потерпілої, ввели його особисто та усіх в оману, що це зробив особисто він, коли порізав потерпілій джинси на сідницях, та при цьому перерізав потерпілій артерію;

- зазначає, що в кримінальному провадженні він побачив, що смерть потерпілої наступила від не менш сорока ударів по голові та по кінцівках, а всі артерії у потерпілої цілі;

- вказує, що прокурор у судових засіданнях заявляв, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, проігнорувавши довідку з наркологічної лікарні про відсутність алкоголю та наркотиків;

- зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідка - бармена ОСОБА_11 з більярдної, що розташована в 30м від його будинку, який бачив потерпілу після конфлікту між ним особисто та потерпілою, із садном на голові та руками в крові, з телефоном та сумкою, при цьому вона привела себе в порядок в туалеті більярдної, купила пляшку коньяку, пачку цигарок та пішла в бік їх будинку, а потім через 30хв. свідок ОСОБА_11 побачив швидку допомогу, яка під`їхала до їх будинку, а ще через 10хв. під`їхали три поліцейські автомобілі, вранці свідок дізнався, що потерпіла загинула;

- прохає скасувати вирок, надати йому можливість лікуватись та можливість виховувати його малолітніх дітей.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги захисника та обвинуваченого, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, те перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов виноску про залишення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого без задоволення, та часткове задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком суду першої інстанції обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 19.11.2019р. о 21:00год., знаходячись у приміщенні житлової кімнати домоволодіння АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою потерпілою, яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, затіяла сварку із обвинуваченим та між ними стався конфлікт. Під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, обвинувачений умисно наніс потерпілій не менше 40 (сорока) ударів в обличчя, по верхнім та нижнім кінцівкам, чим спричинив потерпілій синці та садна обличчя, синці верхніх та нижніх кінцівок, після чого наніс не менше п`яти ударів кухонним ножем в праве стегно потерпілої та один удар ножем у лобнотім`яну ділянку зліва волосистої частини голови, спричинивши колото різані рани правого стегна без пошкоджень великих кровоносних сосудів і з пошкодженням великої підшкірної вени стегна та різану рану лобнотім`яної ділянки зліва волосистої частини голови. Після чого потерпіла залишила будинок через вікно у спальній кімнаті, та перебуваючи біля гаража у подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_1 , від отриманих тілесних ушкоджень померла. Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент їх заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Причиною смерті потерпілої явилися пошкодження великої підшкірної вени стегна, колото різані рани правого стегна без пошкоджень великих кровоносних сосудів і різана рана лобнотім`яної ділянки зліва волосистої частини голови, які ускладнились розвитком загального гострого недокрів`я внутрішніх органів.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого перекваліфіковані з ч.1 ст.115 КК України на ч. 2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Суд першої інстанції в обґрунтування ухваленого судового рішення поклав такі докази:

- витяг з ЄРДР за 0002368 від 19.11.2019р. про внесення відомостей про вчинення злочину за кваліфікацією за ч.1ст.115 КК України;

- повідомлення від фельдшера швидкої допомоги 19.11.2019р. о 22.32 год. на телефону лінію поліції про виявлення трупа потерпілої з ознаками насильницької смерті в б. АДРЕСА_1 ;

- карту ви`їзду швидкої допомоги від 19.11.2019р., виклик якої був отриманий о 22.03год. від сусідки, прізвище невідоме, прибуття на виклик відбулось о 22 год.11 хв. та встановлено, що у дворі під стіною гаражу знайдено жінку в положенні сидячи, обпершись спиною об стіну гаражу, навколо неї численні плями крові, шкіра бліда, пульс, дихання, серцебиття відсутні, о 22год.12хв. констатовано біологічну смерть;

- протокол огляду місця події від 19.11.2019р. з відео-, та фотоносіями, згідно якого під час огляду території домоволодіння та буд. АДРЕСА_1 , який належить обвинуваченому, виявлені сліди речовини бурого кольору, схожої на кров, труп потерпілої з наявними тілесними ушкодженнями, ніж, зафіксоване місце їх розташування, зовнішній вигляд з подальшим їх вилученням;

- протокол огляду трупа потерпілої від 20.11.2019р. в приміщенні СМЕ, під час якого був оглянутий труп потерпілої, зафіксовані та описані виявленні на трупі тілесні ушкодження, вигляд внутрішніх органів та шкіряних покровів;

- висновок СМЕ трупа потерпілої № 674 від 20.11.2019р. згідно якому на ньому виявлені: колото-різані рани правого стегна без пошкоджень великих кровоносних судин (№1,2,3,4) та з пошкодженням великої підшкірної вени стегна (№5), які утворилися від п`яти дій колючо-ріжучого предмета, різана рана волосистої частини голови тім`яної ділянки зліва, яка утворилась від однієї дії гостро-ріжучого предмета незадовго до смерті і в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

Синці та садна обличчя, синці верхніх та нижніх кінцівок, які утворились від 40 дій тупих предметів незадовго до смерті і як кожен окремо, так і в своїй сумі мають ознаки легких тілесних ушкоджень;

Причиною смерті потерпілої явились колоті-різані рани правого стегна з пошкодженням великої підшкірної вени стегна і без пошкоджень великих кровоносних судин та різана рана волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки, які ускладнились розвитком загального гострого недокрів`я внутрішніх органів;

При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа потерпілої виявлений спирт етиловий 1,33г/л і 1,78 г/л відповідно. Вказана концентрація етилового спирту в крові відносно до живих осіб може відповідати алкогольному сп`янінню легкого ступеню. У сечі не знайдені: морфін, героїн, метадон, елерон, ефердрін та його похідні, амфетамін, бупренорфін, кокаїн, марихуана, метамфетамін, МДМА(екстазі), синтетична марихуана, промедол, трамадол, похідні 1-4-бензодіазепін, барбітуратів та саліцилової кислоти.

- протокол слідчого експерименту від 20.11.2019р. з відеоаудіозаписом за участі обвинуваченого, під час якого він в присутності його захисника та двох понятих показав, що 19.11.2019р. приблизно о 22.00год. він спав вдома, в цей час потерпіла, яка знаходилась в стані наркотичного сп`яніння, прийшла додому, підсунула стілець до вікна спальні, залізна на нього та стала стукати у вікно. Він відкрив вікно, через яке потерпіла залізла до кімнати, вскочила на ліжко, запропонувала зайнятись сексом, а коли він відмовився, спочатку стала висловлюватись нецензурною лайкою, потім накинулась на нього, намагалась нігтями нанести йому тілесні ушкодження обличчя, проте її це не вдалося. Після цього потерпіла з полиці біля ліжка схопила ніж, повідомила, що збирається виколоти йому око, піднялась на ноги на ліжку, та обвинувачений зробив її підсікання, внаслідок чого потерпіла впала, однак її вдалося нанести удар рукояткою ножа в ліву брову обвинуваченого. Потім обвинувачений вихопив ніж у потерпілої та тримаючи ніж в правій руці, наніс ним один удар в сідницю потерпілої. Після цього потерпіла стала зміщатись, та його другий удар ножем прийшовся по стегну, куди були нанесені інші удари, йому точно невідомо. Він наносив удари ножем різко, лезо ножа входило в потерпілу не повністю. Після цього потерпіла вискочила через вікно на подвір`я, а він пішов в сусідню кімнату, в якій викинув ніж на крісло-ліжко, та повернувся до спальної кімнати. Під час події в кімнаті світло було лише від монітора комп`ютера, тому він не побачив чітко, куди в ногу потерпілій наніс удари, не відразу побачив плями крові, а лише відчув їх на дотик, коли поправляв ковдру на ліжку, та одразу увімкнув світло в кімнаті, побачивши кров. Потім він вийшов у двір, став гукати потерпілу, вона не відкликалася, тоді він пішов до воріт та побачив потерпілу, яка сиділа біля гаражу навпочіпки. Він став перевіряти чи жива потерпіла, яка була ще тепла, після чого він, не знайшовши ключів від воріт та телефону, став стукати в паркан до сусідів, які на його прохання викликали швидку медичну допомогу та його сина.

Після чого обвинувачений продемонстрував за допомогою статиста всі дії, вчинені ним щодо потерпілої.

- матеріали негласної слідчої дії з відеоаудіозаписом з проведення аудіо, відео-контролю за обвинуваченим в умовах камери ІТТ №7 ГУНП в Донецькій області в м. Слов`янськ Донецької області, відповідно до яких в період з 10.12. по 11.12.2019р. зафіксований діалог обвинуваченого із співкамерником, під час якого обвинувачений повідомив аналогічні обставини вчиненого ним кримінального провадження, що й при проведенні слідчого експерименту. При цьому обвинувачений додав, що він вийшов у двір тому, що потерпілої довго не було. Крім того, коли він побачив потерпілу, яка сиділа навпочіпки біля гаражу, обперта до стіни, він присів до неї ніс до носу та відчув, що вона дихає, став викликати швидку допомогу. Наміру вбивати потерпілу у нього не було, оскільки вона є його дружиною, вони мають трьох малолітніх дітей. Він й гадки не мав, що наносячи ножем удари потерпілій, зачепив якусь велику судину в нозі;

- відомості про потерпілу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за місцем мешкання АДРЕСА_1 , зарекомендувала позитивно, скарги відсутні, на 21.11.2019р. за психіатричною допомогою не зверталась, з квітня 2016р. перебувала під профілактичним наглядом у лікаря-нарколога, в силу ст.89 КК є несудимою особою;

- висновок СМЕ обвинуваченого № 446 від 16.12.2019р. про виявлення у нього:

по одній рані у зовнішнього краю лівої брови, на межі росту волосся в лівій лобній області, та в правій тім`яній області, які утворилися від ударної дії тупих предметів, за 3-6 діб до його огляду, та які у своїй сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, які потребують для свого загоєння терміну понад 6 діб але не більше 21 доби;

- по одному садну на кінчику носу з переходом на праве крило носу, в правій лобній на зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, на передній поверхні правого колінного суглоба утворились від дії ковзання-тертя тупих предметів, за 2-5 доби до його огляду та, як у своїй сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності;

- синця на задній поверхні правої гомілки в верхній третині, який утворився від ударно-стискаючої дії тупих предметів, за 1-5 діб до його огляду та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності;

Виявлені при судово-медичній експертизі рани у зовнішнього краю лівої брови, на межі росту волосся в лівій лобній області, в правій тім`яній області могли супроводжуватися зовнішньою кровотечею;

- висновок СМЕ трупа потерпілої № 2 від 10.02.2022р., згідно якого на трупі потерпілої виявлені:

- колото-різані рани правого стегна без пошкоджень великих кровоносних судин ( №1,2,3,4) та з пошкодженням великої підшкірної вени стегна (№5), які утворились від п`яти дій колючо-ріжучого предмета, різана рана волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки зліва, яка утворилась від однієї дії гостро-ріжучого предмета незадовго до смерті і в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- синці та садна обличчя, синці верхніх та нижніх кінцівок, які утворились від не менш 40 дій тупих предметів незадовго до смерті і як кожен окремо, так і в своїй сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Індивідуальні властивості травмуючих предметів у виявлених тілесних ушкодженнях не відобразились.

Причиною смерті явились колоті-різані рани правого стегна з пошкодженням великої шкірної вени стегна і без пошкоджень великих кровоносних судин та різана рана волосистої частини лобно-тім`яної ділянки зліва, які ускладнились розвитком загального гострого недокрів`я внутрішніх органів.

Виявлені на трупі потерпілої тілесні ушкодження утворились у відносно короткий термін, одним за одним, у будь-якій послідовності.

Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії сили, достатньої для їх утворення.

Потерпіла і нападник розташовувались таким чином, що ділянки тіла, на яких в подальшому були виявлені тілесні ушкодження, були доступні для травмуючого впливу.

Виходячи з динаміки розвитку ранніх трупних явищ, що були встановлені при огляду трупа на місці його виявлення (00 год. 21 хв. 20.11.2019р.) можна вважати, що смерть потерпілої найбільш імовірно настала приблизно за дві години до огляду трупа на місці його виявлення.

Судячи з характеру, кількості та локалізації виявлених тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа потерпілої, смерть її після спричинення ушкоджень, найбільш імовірно, повинна була наступити через невизначений короткий проміжок часу, в який вона могли виконувати обмежений об`єм самостійних дій до моменту втрати свідомості, після чого можливість виконувати самостійні дії виключається.

Беручи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілої, виключається їх можливість при «вільному падінні з положення стоячи на ногах та ударі об тверду поверхню чи виступаючі предмети».

При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від її трупа виявлений спирт етиловий 1,33г/л і 1,78г/л відповідно. Вказана концентрація етилового спирту в крові відносно до живих осіб може відповідати алкогольному сп`янінню легкого ступеня.

Беручи до уваги локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа потерпілої, можливе утворення лише частини тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує підозрюваний під час його допиту та під час проведення слідчого експерименту 20.11.2019р., а саме три колото- різані рани в області правого стегна потерпілої, виникнення інших тілесних ушкоджень можна виключити.

- висновок СМЕ трупа потерпілої №36 від 10.02.2020р. при судово-токсичному дослідженні крові та сечі трупа потерпілої виявлені спирт етиловий 1,33г/л і 1,78г/л відповідно. Вказана концентрація етилового спирту в крові відносно до живих осіб може відповідати алкогольному сп`янінню легкого ступеня. У сечі не знайдені:морфін, героїн, метадон, елерон, ефедрін та його похідні, амфетамін, бупренорфін, кокаїн, марихуана, метамфетамін, МДМА (ектазі) синтетична марихуана, промедол, трамадол, похідні 1-4- бензодіазепін, барбітуратів та саліцилової кислоти.

- висновок 3-х судово-медичних імунологічних експертиз №1469/1 від 10.12.2019р, №1469 від 09.12.2019р., № 1469/3 від 13.12.2019р., згідно яких в слідах на фрагменті шпалери, штори, рожевого простирадла, наволочки білого кольору, наволочки, виявлені на кріслі-ліжку в кімнаті №2, підодіяльника з ліжка в спальній кімнаті, простирадла білого кольору, тканини зеленого кольору встановлено наявність крові людини та не виключається можливість походження крові від потерпілої. Можливість походження крові від обвинуваченого виключена.

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 1469/2 від 20.12.2019р., згідно якого на змивах з підлоги на кухні, поверхні підлоги в кімнаті, зі столу, з землі двору, з землі за будинком, торцевої частини будинку, біля металевих сходів, з лутки дверей, з рукомийника на кухні, з підвіконня, зі стола на подвір`ї, з підвіконня, з підвіконня у спальній кімнаті, з паркану, з землі з тильної сторонни будинку, встановлена наявність крові людини та не виключають можливості походження слідів крові від потерпілої, та не можуть належати обвинуваченому.

На змивах з пластикової ємності на кухні, поверхні рами вікна, з асфальту біля гаража також встановлена наявність крові людини, ці сліди крові можливо належать обвинуваченому, в них можлива суміш крові потерпілої та обвинуваченого.

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 1469/5 від 28.12.2019р., згідно якого на штанях, шортах та двох шкарпетках обвинуваченого встановлена кров людини, ці сліди крові можуть належати обвинуваченому;

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 1469/7 від 29.12.2019р., згідно якого на фрагменті покривала наявна кров людини, ці сліди можливо належать потерпілій та не можуть належати обвинуваченому;

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 1469 від 02.01.2020р., згідно якому на кросівці на ліву ногу, який вилучений в ході огляду місця події, знайдена кров людини, не виключена можливість походження слідів крові від обвинуваченого, присутність крові потерпілої можлива тільки в якості домішки.

На трусах, футболці, вилученому під час огляду місця події, знайдена кров людини, не виключає можливості походження слідів крові від обвинуваченого, присутність крові потерпілої можлива тільки в якості домішки;

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 1469/4 від 02.01.2020р., згідно якого на футболці чоловічій, трусах чоловічих, встановлена наявність крові людини, не виключена можливість походження вказаних слідів за рахунок крові обвинуваченого. Присутність крові потерпілої у цих слідах можливі тільки в якості домішки;

- висновок судово-медичної цитологічної експертизи №15/4 від 12.12.2019р. згідно якого в слідах на клинку ножа, який вилучений в ході огляду місця події від 20.11.2019р. на кріслі-ліжку в кімнаті № 2 в буд. № 5 в`їзд Торговий м. Слов`янськ, встановлена наявність крові та виявлений білок людини, не виключено походження крові від потерпілої. Походження крові від обвинуваченого виключена. На рукоятці зазначеного ножа встановлено наявність поту, при дослідженні якого не виключено його походження від обвинуваченого. Походження поту на рукоятці ножа від потерпілої можливо тільки в якості домішку;

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 1101/1 від 20.12.2019р., згідно якого в піднігтьовому вмісті правої руки обвинуваченого встановлена наявність крові від людини, групова та статева належність крові не встановлена;

- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №15/3 28.12.2019р. згідно якого на клинках двох ножів (об`єкти №№1;3,) встановлена наявність крові, однак видова належність не визначена;

- висновок судово-медичної цитологічної експертизи № 15/5 від 28.12.2019р. відповідно до якої на трьох недопалках сигарет знайдені клітини слизової оболонки ротової порожнини, які належать особі чоловічої генетичної статі;

- висновок № 15/6 від 02.01.2020р. згідно якого слина в слідах на чарці, на поверхні пляшки, об`ємом 0,5л з написом «AMBER», на поверхні склянки могла походити від потерпілої та у разі можливості домішку від обвинуваченого;

- висновок судово-медичної криміналістичної експертизи від № 18-МК06.01.2020р., згідно якого пошкодження на шматку шкіри з лобно-тім`яної області голови від трупа потерпілої носить характер різаної рани і заподіяне предметом, маючим гостроріжучу крайку (лезо) та ріжучі властивості.

Додатковий надріз шкіри міг утворитись при подальшому зануренні, або вилученні клинкового знаряддя з рани, з тисненням на його ріжучу крайку та з незначною зміною його положення (без урахування скорочувальних властивостей шкіри)

По краям ран та на їх стінках сторонніх включень не виявлено.

В результаті рентгено-флуоресцентного дослідження: «...в ранах виявлено підвищений у порівнянні з контролем вміст заліза і кремнію».

- висновок судово-медичної криміналістичної експертизи № 54 МК від 14.01.2020р. згідно якого пошкодження на шматку шкіри з лобно-тім`яної області голови від трупа потерпілої могло бути заподіяне лезом (ріжучою крайкою) представленого на експертизу ножа. Пошкодження №5 на шматку шкіри з задньої поверхні правого стегна у верхній треті могло бути заподіяне клинком представленого на експертизу ножа.

- висновок судової психіатричної експертизи № 1117 від 17.01.2020р. обвинуваченого виявляє органічний розлад особистості з Джексонівськими епіпріступами по анамнезу, психопатоподібний синдром, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, канабіоїдів, з шкідливими наслідками. У період скоєння інкримінованого діяння обвинувачений міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, вчинив правопорушення у стані простого алкогольного сп`яніння.

У період вчинення правопорушення обвинувачений не перебував у тимчасово хворобливому стані, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В даний час обвинувачений може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру обвинувачений не потребує.

Відповідно до абзацу 4-го розділу «Патопсихологічне дослідження», необхідно відзначити, що характер дій підекспертного в момент інкримінуємого йому діяння вказує на наявність конкретного цілепокладання, проте не спрямованого на заподіяння смерті потерпілої. Руйнівні дії підекспертного, що підтверджується даними СМЕ та його власними словами, були спрямовані на заподіяння болю та покарання потерпілої за її «неадекватну поведінку».

На момент вчинення інкримінуємого йому кримінального правопорушення обвинувачений у стані фізіологічного афекту, не знаходився в емоційному стані (стрес, фрустрація, розгубленість тощо), яке могло б суттєво вплинути на його свідомість та діяльність;

- речові докази, відповідно до постанов від 03.12.2019р., 16.01.2020р., якими визначені вісім паперових конвертів із біологічними зразками трупа потерпілої, сімнадцять паперових конвертів із змивними речовинами бурого кольору, вісім паперових конвертів із фрагментами зрізів, на яких виявлено речовину бурого кольору, два паперові конверти із зразком крові потерпілої, вісім паперових конвертів із біологічними зразками, два паперові конверти із недопалками цигарок, скляна пляшка об`ємом 0.5 л., яка знаходиться у поліетиленовому пакеті чорного кольору, футболка і труси білого кольору, які знаходяться в одному паперовому конверті, покривало з нашаруванням речовини бурого кольору, яке знаходиться в одному паперовому конверті, кухонні ножі (ніж, виявлений на полиці шафи у кімнаті № 3, ніж нашаруванням речовини бурого кольору виявлений на кріслі у кімнаті № 2), що знаходяться в одному паперовому конверті, гумовий тапок, який знаходиться у паперовому конверті, сім ножів, виявлених у кухні, які знаходяться паперовому конверті, футболку, штани, труси, пару шкарпеток, пару кросівок, що знаходяться в одному паперовому експертному пакеті, одну чарку, яка знаходиться у поліетиленовому пакеті, скляний стакан, який знаходиться в паперовому конверті, кросівок на ліву ногу, який знаходиться в паперовому конверті, шорти та пара шкарпеток в паперовому конверті, спортивні штани з нашаруванням РБК, 2 ножі з поверхні столу у кухні з лівої сторони в одному паперовому конверті знаходяться відповідно до квитанцій № 236 від 16.12.2019р., № 261 від 18.01.2020р., у камері схову відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- показання обвинуваченого в судовому засіданні, згідно яких він проживав з 2014р. потерпілою однією сім`єю, у них народилось троє дітей, потерпіла мала ще двох дітей, які мешкають разом з її матір`ю. Потерпіла вживала наркотичні засоби, під дією яких поводила себе агресивно. В день події близько 20.30-21год. він ліг спати, попередньо сховавши ключ від хвіртки воріт, прокинувся від гуркоту у вікно, після чого відчинив вікно, та побачив потерпілу з ознаками наркотичного сп`яніння. Після цього вона перелізла через вікно спальні у верхньому одязі, встала на ліжку, сказала, що любить його, стала просити гроші. Коли він відмовив, потерпіла схопила ніж та повідомила, що виколе йому око. Він не прийняв ці слова серйозно, однак потерпіла нанесла йому рану від брови до вуха. Він став відбирати у потерпілої ножа, в цей час вона нігтями схопила його за поріз, стала тягнути за шкіру. Всі ці події відбувались на ліжку, вони обидва знаходились в положенні стоячи, та він підсік потерпілу, та вона впала на коліна на ліжку. В цей час він відібрав у потерпілої ніж, яким наніс потерпілій удар в область сідниці, розрізав джинси на ній навпіл зверху до низу, після чого відкинув ніж. Після цього потерпіла схопила телефон й сумку та вискочила у вікно, а він пішов до вбиральні, тому,що йому стало зле, де провів від 30 хвилин до однієї години, при цьому він чув, що потерпіла його кличе, однак не реагував на це, та лише потім зрозумів, що в цей момент потерпілу вбили. Потім він на протязі 15 хвилин дивився серіал по комп`ютеру, після чого пішов шукати потерпілу, яку побачив сидячою навпочіпки, прихилившись спиною до гаража. Коли він підійшов до потерпілої, то побачив, що з нею не все гаразд, нахилившись до неї, він почув дихання потерпілої, вирішив зателефонувати до швидкої допомоги, про те не знайшов телефону та ключів. Після цього він постукав у паркан до сусідів, попрохав викликати швидку та зателефонувати сину. Йому невідомо та не могло бути відомо про розташування кровоносних судин в цій області ноги потерпілої, нанесені ним удари ножем потерпілої не могли бути такими, що потягли до смерті потерпілої. Потерпіла після того, як вистрибнула з вікна на вулицю, пішла до більярдної, де могли вкрасти у неї сумку та нанести тілесні ушкодження, а саме 40 ударів, від яких померла. Він не міг вбити потерпілу, тому що кохав її, мав намір вилікувати її від наркотичної залежності, щоб разом виховувати їх дітей, тому прохав виправдати його;

- показання потерпілої ОСОБА_13 , матері потерпілої, яка прохала справу провадження закрити, оскільки обвинувачений її зять не вбивав потерпілу - її дочку, прохала звільнити обвинуваченого, оскільки їх діти залишаться без батька та матері;

- показання ОСОБА_14 , лікаря швидкої допомоги, в судовому засіданні, що він з бригадою швидкої допомоги виїжджав на виклик до буд. АДРЕСА_1 , хвіртка була зачинена на замок, за парканом на території домоволодіння кричав чоловік. Майже відразу прийшов син мешканця будинку, відчинив хвіртку, та вони разом із сином, його дівчиною та сусідом зайшли на подвір`я, де побачили плями крові, які також були на вікні будинку та на столі біля вікна. Також побачили під гаражем жінку, яка знаходилась в положенні сидячи навпочіпки, обперта спиною до стіни гаража, у жінки була колосальна крововтрата, нижня частина джинсів, одягнених на жінці до колін булла повністю просякнута кров`ю, обличчя в крові, вже почалось трупне задубіння. Обвинувачений був в майці та трусах, хоч на вулиці було холодно, поводив себе агресивно, з ознаками алкогольного сп`яніння, який повідомив, що перед смертю жінка десь гуляла з друзями, прийшла в крові, намагалась залізти у вікно. Час виклику швидкої, час її приїзду та фіксування дій медичних працівників зафіксовано у карті швидкої медичної допомоги;

- показання свідка ОСОБА_15 , сина обвинуваченого, в судовому засіданні, що в листопаді 2019р. дату не пам`ятає, він до 13год. знаходився в будинку обвинуваченого, де той мешкав разом з потерпілою та їх трьома дітьми. На той момент у обвинуваченого та потерпілої відібрали дітей, та в будинку вони були втрьох, він, обвинувачений та потерпіла, які були тверезі, сторонніх осіб не були. Після 13.00 він виїхав з будинку, та приблизно о 21.00 йому зателефонувала сусідка обвинуваченого та повідомили, що у дворі будинку обвинуваченого чутні крики, його батько попросив викликати швидку допомогу. Вони із співмешканкою ОСОБА_16 одразу пішли до будинку обвинуваченого та через 5 хвилин прийшли до будинку, та побачили, що біля воріт карета швидкої допомоги, однак бригада не могла зайти у двір, оскільки хвіртка була замкнена. Він відчинив хвіртку своїми ключами, та бригада зайшла у двір, де констатувала смерть потерпілої. Через 10 хвилин приїхала поліція. Обвинувачений повідомив йому, що не вбивав потерпілу. Він пам`ятає, що при огляді будинку, який проводився за його участю, були вилучені всі ножі, два ключі від будинку, його та обвинуваченого, за будинком приблизно 1-1,5м від паркану виявлені сліди крові, пара крапель та плями на самому паркані, біля цього місця повинен бути цвях. За розташуванням крапель крові на землі можна припуститись, що хтось йшов. На паркані плями крові були невеликі. На вулиці біля вікна спальні стояв столик, алей його туди хтось перемістив, тому що вдень, коли він від`їжджав, стіл стояв з боку літньої кухні, де він завжди і стояв. Ключі від хвіртки обвинуваченого не знайшли. Хвіртку завжди замикали, у тому числі через поведінку потерпілої, яка вживала спиртні напої та наркотичні засоби, через що вона постійно сварились з обвинуваченим, який забороняв потерпілій це робити, проте вони все одно вживала наркотичні засоби, а коли її не пускали придбати наркотичні засоби, то могла перелізти через паркан та втекти;

- показання свідка ОСОБА_16 , колишньої співмешканки сина обвинуваченого, в судовому засіданні, яка надала аналогічні показання, що й свідок ОСОБА_15 , додавши, що коли вони зайшли на подвір`я, то потерпіла знаходилась під гаражем в положенні сидячи навпочіпки, слідів грязі на її обличчі та руках не було. Фельдшер швидкої допомоги відразу підійшов до потерпілої та констатував її смерть. Перед воротами з боку вулиці знаходився один гумовий шльопанець синього кольору, на воротах були сліди грязі. Сумочка і телефон у потерпілої, які вона завжди носила, були відсутні, паспорт також відсутній. Вона побачила стіл біля вікна, які були забруднені кров`ю, на столі взагалі була калюжа крові. Сліди крові також були за будинком на паркані. В середині будинку в спальній кімнаті у крові були ліжко, вікно, в кухні вона бачила кров на бідончику. Вона чула спочатку, як обвинувачений голосно кричав: «Як так вийшло!». Через деякий час вона побачила обвинуваченого, одягненого в майку та труси з розсіченою бровою та запеклою кров`ю біля неї. Пізніше обвинувачений повідомив поліцейським, що потерпіла прийшла додому у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, почала з ним сваритись, в ході сварки накинулась на нього з ножем, після чого він схопив її за руку та наніс удари потерпілій. ЇЇ відомо, що потерпіла вживала фраксипарин, який розріджує кров, що, за її припущенням, могло спровокувати сильну кровотечу;

- показання свідка ОСОБА_17 , сусіда обвинуваченого, в судовому засіданні, що в день події він разом з дружиною ОСОБА_18 вийшли на вулицю, та він почув, що обвинувачений прохає викликати швидку та зателефонувати його сину. Його дружина одразу викликала швидку, а він зателефонував сину обвинуваченого. Через деякий час він біля 24.00 бачив автомобілі швидкої допомоги та поліції, про смерть потерпілої дізнався наступного дня;

- показання свідка ОСОБА_18 , сусідки обвинуваченого, яка надала аналогічні показання, додавши, що вона в кінці листопада 2019р. о третій годині дня бачила, як потерпіла висіла на паркані та з кимось розмовляла. Ввечері вона вийшла разом з чоловіком ОСОБА_17 на двір, та почула гуркіт по паркану, а потім голос обвинуваченого, який прохав викликати швидку допомогу, мотивуючи, що потерпілій погано із серцем, вона помирає, а також прохав зателефонувати його сину. Вони з чоловіком так і зробили. Одразу приїхала швидка, а також підійшов син обвинуваченого із своєю дівчиною, який відкрив ворота, та всі разом з бригадою швидкої зайшли у подвір`я. Через деякий час син обвинуваченого їй повідомив, що лікар констатував смерть потерпілої;

- показання свідка ОСОБА_19 , сусідки обвинуваченого, в судовому засіданні, яка показала, що напередодні того дня, коли вона дізналася про смерть потерпілої, вона чула з подвір`я обвинуваченого крики, на слух це був чоловічий голос, у голосі відчувався страх;

- показання свідка ОСОБА_20 , сусіда обвинуваченого, в судовому засіданні, що обвинувачений йому відомий з 1978р., нічого поганого про нього повідомити не може. З потерпілою він особисто не спілкувався, тільки одного разу був присутній в якості понятого, коли у неї вилучили речовину рослинного походження;

- показання свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні, який показав, що він працює в більярдній на ринку. Потерпіла йому відома як відвідувачка, та напередодні, коли він дізнався про її смерть, вона в осінню пору року приблизно в 21.00-21.45 заходила до більярдної, була боса, в джинсах, в розхристаному стані, руки були в крові, на обличчі також була кров, вона її розтирала руками, при потерпілій була сумочка. Потерпіла замовила чарку коньяку, коли розплачувалася, то гроші діставала із сумочки, після чого пішла до вбиральні, де вмилася, хотіла випити чарку коньяку, проте передумала, поставила чарку назад та вийшла з більярдної. Він через 20-25 хвилин побачив, що в бік будівлі, де мешкала потерпіла, проїхала карета швидкої допомоги та поліцейський автомобіль, після чого через невеликий проміжок часу він дізнався, що потерпіла померла.

Суд першої інстанції після дослідження та оцінки показань обвинуваченого, свідків, письмових доказів прийняв до уваги показання обвинуваченого, який визнав свою винуватість у вчиненому, в тій частині, що між обвинуваченим та потерпілою в спальній кімнаті будинку стався конфлікт. В ході конфлікту обвинувачений вихопив у потерпілої ніж, яким наніс потерпілій тілесні ушкодження в область сідниці та ноги, після чого потерпіла залишила будинок через вікно, а обвинувачений кинув ніж в іншій кімнаті на ліжку. Вказані показання обвинуваченого узгоджуються з його показаннями, наданими ним при проведенні слідчого експерименту, з данними протоколу огляду місця події, показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 - сина обвинуваченого, свідка ОСОБА_16 - співмешканки сина обвинуваченого, свідка ОСОБА_14 лікаря швидкої допомоги, численними висновками судово-медичних та судово- імунологічних експертиз.

Так суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи обвинуваченого в тій частині, що після конфлікта, який відбувся між ним та потерпілою в спальній кімнаті, в ході якого він ножем наніс їй тілесні ушкодження, на його подвір`ї знаходились сторонні особи, які могли нанести потерпілій 40 ударів по тулубу, що стало причиною її смерті. При цьому суд першої інстанції зазначив, що показаннями численних свідків в судовому засіданні спростовується ці доводи обвинуваченого, оскільки вони не підтвердили ту обставину, що окрім голосу обвинуваченого, ввечері в час події, не було чутно голосів інших осіб. Крім того зазначені свідки показали, що подвір`я обвинуваченого огороджено парканом заввишки більш як два метри, хвіртка домоволодіння обвинуваченого завжди замикалась, в день події обвинувачений самостійно не зміг відчинити хвіртку та попрохав сусідів зателефонувати його сину, щоб той відчинив ворота та впустив бригаду швидкої допомоги. Також наявні сліди на предметах, вилучених під час огляду місця події, вказали на присутність під час події тільки обвинуваченого та потерпілої.

Суд першої інстанції також дав оцінку показанням свідка ОСОБА_11 , а саме поставився до них критично та не прийняв їх до уваги, оскільки вони не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , що потерпіла вела нездоровий спосіб життя, неодноразово бувала в більярдній. Також показання свідка ОСОБА_11 про наявність крові на обличчі потерпілої та її розхристаний вид, про його хвилювання, щоб потерпіла не забруднила більярдну та предмети в ній, та що ці побоювання не виправдались, не узгоджуються з даними протоколу місця події, згідно яких в будинку на ліжку, на столику, на подвір`ї зафіксовані великі плями крові. Показання свідка ОСОБА_11 також не узгоджується з висновком СМЕ про причину смерті потерпілої та показаннями свідка ОСОБА_14 , лікаря швидкої, що джинси, яку були одягненні на потерпілій, були повністю просякнуті кров`ю. Показання свідка ОСОБА_11 також не узгоджуються з показаннями численних свідків, що ворота домоволодіння, де відбулась подія, були зачинені на замок, на паркані з внутрішньої сторони виявлена одна пляма крові у виді помарки, натомість на землі та інших предметах на подвір`ї виявлені великі плями крові.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що свідок ОСОБА_11 був допитаний через довготривалий проміжок часу після подій, точну дату, коли він бачив потерпілу в такому вигляді, суду не повідомив, тому свідок об`єктивно помилився, що бачив потерпілу в більярдній в день її смерті.

Суд першої інстанції також не прийняв до уваги показання обвинуваченого, що поряд з потерпілою не знайшли її особистих речей, та вона після конфлікту з ним виходила з подвір`я, де їй могли заподіяти тілесні ушкодження інші особи у виді 40 ударів в обличчя, по верхніх та нижніх кінцівках, та що стало причиною смерті потерпілої, натомість нанесені обвинуваченим потерпілій удари ножем не можуть бути причиною смерті потерпілої. Так суд першої інстанції зазначив, що вони спростовуються висновком СМЕ №2 від 10.02.2020р. про виявлені на трупі потерпілої чотири колото-різані рани правого стегна без пошкоджень великих кровоносних судини, однієї колото-різаної рани правого стегна з пошкодженням великої підшкірної вени стегна, однієї різаної рану волосистої частини голови лобно-тімяної ділянки зліва, які утворились від шести дій колючого-ріжучого предмета незадовго до смерті і своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Синці та садна обличчя, синці верхніх та нижніх кінцівок, які утворились від менш 40 дій тупих предметів незадовго до смерті та в своїй сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Причиною смерті потерпілої є саме вказані вище колото-різані рани, які ускладнились розвитком загального гострого недокрів`я внутрішніх органів. Всі виявлені на трупі потерпілої тілесні ушкодження утворились в короткий термін, один за одним, в будь-якій послідовності. Смерть потерпілої настала приблизно за дві години до огляду її трупа на місці його виявлення (00 год.21 хв. 20.11.2019р). Виходячи з характеру, кількість та локалізація тілесних ушкоджень на трупі потерпілої її смерть повинна наступити через невизначений короткий проміжок часу, в якій вона виконувати обмежений об`єм самостійних дій до моменту втрати свідомості, після чого самостійні дії виключаються.

Виходячи з характеру кількості та локалізації тілесних ушкоджень на трупі потерпілої можливе утворення лише трьох колото-різаних ран в області правого стегна при обставинах, на які вказав обвинувачений при проведенні слідчого експерименту за його участю 20.11.19р.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , згідно яких потерпіла за бажанням могла перелізти паркан, тобто піти з будинку при закритій хвіртці, не спростовують висновки СМЕ щодо обмеженості можливості пересування потерпілої після нанесення її тілесних ушкоджень, а наявність крові потерпілої на паркані домоволодіння у виді однієї невеликої помарки усувають, що потерпіла після нанесення їй поранень перелізла через паркан, а потім повернулась таким же чином назад на подвір`я.

Суд першої інстанції також не прийняв до уваги доводи обвинуваченого, що під час конфлікту потерпіла мала при собі сумочку, яку потім не знайшли, оскільки вони нічим не підтверджуються.

Суд першої інстанції після встановлення фактичних обставин справи, кваліфікуючи дії обвинуваченого, дійшов висновку, що у нього був відсутній умисел на умисне вбивство потерпілої, та його дії неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство. При цьому в обґрунтування даного висновку суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений є послідовним в своїх показаних, щодо відсутності у нього умислу не заподіяння смерті потерпілої та в цій частині його показання в судовому засіданні узгоджуються із висновками експертиз, протоколами слідчих, протоколами НСРД. Так згідно протоколу НСРД обвинувачений при спілкуванні із співкамерником стверджував, що він не мав наміру нанести потерпілій тілесні ушкодження, був впевнений, що наносячи їх, не завдасть великої шкоди потерпілій, оскільки проникнення леза ножа в тіло потерпілої не було глибоким. Також суд першої інстанції, зазначив, що як видно з протоколу слідчого експерименту, подія відбувалась при поганому освітленні (світло від екрана комп`ютера), у зв`язку з чим обвинувачений не відразу побачив наявність плям крові та їх розмір на ліжку. Також суд першої інстанції зазначив, що із показань свідків видно, що обвинувачений, виявивши непритомну потерпілу відразу намагався викликати швидку допомогу, звернувся за допомогою до сусідів.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про відсутність у обвинуваченого умислу на умисне вбивство потерпілої, поклав також висновок судово-психіатричної експертизи № 1117 від 17.01.2020р. розділ «Патопсихологічне дослідження», що характер дій обвинуваченого в момент інкримінуємого йому діяння вказує на наявність конкретного цілепокладання обвинувачення, проте не спрямованого на заподіяння смерті потерпілої, руйнівні дії обвинуваченого були спрямовані на заподіяння болю та покарання потерпілої за її «неадекватну поведінку».

Також суд першої інстанції зазначив, що до події злочину стосунки між обвинуваченим та потерпілою не були неприязними, конфлікти між ними не виходили за межі побутових, обвинувачений мав плани на лікування потерпілої від наркозалежності та повернення до родини спільних дітей, в ході конфлікту обвинувачений завдав потерпілій удар ножем в стегно, та органом досудового розслідування та судом будь-яких даних не здобуто, що обвинувачений свідомо завдавав удари потерпілій в стегно, наперед знаючи, що такі удари приведуть до швидкої крововтрати і смерті потерпілої.

При цьому суд першої інстанції наголосив, що сам факт заподіяння ножових поранень в життєво важливу частину тіла та характер поранення без встановлення такого суб`єктивного чинника, як умисел на заподіяння смерті, свідчить лише про умисний характер заподіяння такого тілесного ушкодження.

Суд першої інстанції повторно при кваліфікації дій обвинуваченого звернув увагу, що події відбувались пізно ввечері, в кімнаті майже було відсутнє освітлення, потерпіла з місця нанесення тілесних ушкоджень відразу пішла, отже обвинувачений не відразу зміг побачити об`єм крововтрати потерпілої та зрозуміти наслідки вчинених ним дій, проте коли виявив потерпілу, відразу покликав на допомогу сусідів, що також свідчить про відсутність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілої.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений, завдаючи тілесні ушкодження, у тому числі удари ножем у нижню частину тіла потерпілої, об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, припускав, що таким ударом буде заподіяно проникаюче поранення та передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілої, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою буде така шкода, тобто діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а до настання смерті потерпілої від таких ушкоджень - ставився необережно, тому обставини, викладені в обвинувальному акті щодо доведеності винуватості обвинуваченого знайшли своє підтвердження, однак його дії кваліфіковані невірно, підлягають перекваліфікації з ч.1 ст.115 КК України, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині на ч.2 ст.121 КК України, тобто заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваний вирок, щодо обвинуваченого за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2023р. залишений без змін, апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишені без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 17.10.2024р. касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2023р., захисника ОСОБА_9 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2021р. та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2023р. залишені без задоволення. Касаційна скарга прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2023р. задоволена, ухвала Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2023р. скасована та призначений новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Так Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про визнання необґрунтованими доводів апеляційної скарги захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України на ст.119 КК України, оскільки, як показав сам обвинувачений, між ним та потерпілою був конфлікт, потерпіла спричинила йому тілесні ушкодження, та він під час конфлікту умисно завдав їй тілесних ушкоджень. Вказані підстави також підтверджувались іншими доказами, які були проаналізовані судом апеляційної інстанції, та який, з огляду на вищезазначене, дійшов висновку про відсутність підстав стверджувати, що обвинувачений поза розумним сумнівом мав умисел саме на вчинення злочину, передбаченого ст.119 КК України.

Верховний Суд визнав безпідставним також доводи обвинуваченого про те, що він заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 123 КК України, оскільки як вбачається зі змісту фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій, із урахуванням всіх допустимих доказів у справі не було встановлено наявності сильного душевного хвилювання засудженого, перебуваючи в якому, він вчинив злочин стосовно потерпілої.

Також Верховний Суд зазначив, що доводи обвинуваченого, що правоохоронні органи не шукали дійсного вбивцю, які були перевірені та визнані надуманими, оскільки обвинувачений не заперечував завдання потерпілій ножових поранень, також не підлягають задоволенню.

Верховний Суд вважав належним чином обґрунтованими та вмотивованими висновки судів попередніх інстанцій, щодо оцінки показань свідка ОСОБА_21 , а саме що свідок ОСОБА_11 вказав лише на наявність крові на обличчі потерпілої та її загальний розхристаний вид. За показаннями свідка, він трохи хвилювався, щоб потерпіла не забруднила більярдну та предмети в ній, однак його побоювання не виправдались. Аналізуючи кожен із доказів окремо та в сукупності суд першої інстанції дійшов висновку, що є сумнівним те, що свідок не міг не побачити таку крововтрату, яку мала потерпіла. Отже вважаючи, що зазначений свідок був допитаний через довготривалий проміжок часу після подій, точну дату, коли він бачив потерпілу у такому вигляді, він не повідомив, суд першої інстанції, зробив висновок, що в силу особливостей пам`яті людини та спливу часу свідок об`єктивно помилився стосовно того, що саме в день смерті бачив потерпілу у своєму закладі, з чим погодився й суд апеляційної інстанції.

Також Верховний Суд в постанові зазначив, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, не провірив належним чином доводів апеляційної скарги прокурора про скасування вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого, ухвалення нового вироку, яким визнати обвинуваченого винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років, оскільки у обвинуваченого був умисел саме на позбавлення життя потерпілої з обґрунтуванням своєї позиції. Також прокурор посилався на те, що висновки суду першої інстанції про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції в обґрунтування висновку про обґрунтованість вироку суду першої інстанції щодо визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора послався на дослідженні та оцінені судом першої інстанції показання обвинуваченого, численних свідків в суді, письмові докази. Так суд апеляційної інстанції наголосив, що обвинувачений не міг передбачити, що удари ножем у сідницю призведуть до значної кровотечі та смерті потерпілої, що виключає наявність умислу на вбивство, та вказує на мету спричинити тілесні ушкодження потерпілій, враховуючи її протиправну поведінку та провокування нею обвинуваченого на заподіяння таких тілесних ушкоджень. Також суд апеляційної інстанції зауважив, що показання обвинуваченого, зокрема, про агресивне поводження потерпілої та спричинення потерпілою обвинуваченому тілесних ушкоджень-розсічення брови, узгоджується з показаннями допитаних свідків, та також даними НСРД про підтверджений факт того, що обвинувачений бажав або свідомо допускав смерть потерпілої, оскільки удари заподіяв їй у сідницю, яка не є життєво важливим органом.

Верховний Суд також зазначив, що суд апеляційної інстанції не перевірив та не надав обґрунтованих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора, про наявність таких обставин, які свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого на вбивство потерпілої, а саме: по перше, наявності неодноразових конфліктних ситуацій, які передували події; по-друге, заподіянню обвинуваченим потерпілій значної кількості ударів по голові та тулубу (не менше 40); по-третє, подальшого використання для спричинення потерпілій тілесних ушкоджень кухонного ножа предмета з підвищеною травматичною дією та заподіяння ним обвинуваченим великої кількості ударів в область голови та стегна (у сукупності шість ударів ножем) з наслідками у виді масивної крововтрати, що було очевидним під час заподіяння такої кількості ударів ножем; по-четверте, динаміку розвитку конфлікту, в ході якого потерпіла тікала від обвинуваченого, та обставини закінчення протиправних дій обвинуваченого, пов`язані із втечею потерпілої з місця події ( тобто не з волі обвинуваченого); по-п`яте , причину смерті потерпілої, пов`язану з гострою крововтратою; по-шосте, поведінку обвинуваченого, який тривалий час після заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій не надавав їй допомоги.

Верховний Суд також зазначив, що в ухвалі суду апеляційної інстанції відсутні вичерпні відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора про непогодження з твердженням суду першої інстанції, що обвинувачений після виявлення тіла потерпілої перебував у стресовому стані, весь час прохав та плакав, та такий його стан був обумовлений саме смертю потерпілої, а не побоюванням за свою подальшу долю через вчинення злочину. При цьому прокурор обґрунтував свої доводи в цій частині даними протоколу за результатами проведення аудіконтроля обвинуваченого в умовах ІТТ № 7 м. Слов`янськ, відповідно до якого він у приватній розмові зі співкамерником повідомляв, що не може вирішити, яку зайняти позицію в суді, та скоріше за все буде казати, що він не пам`ятає обставин смерті потерпілої, оскільки під час конфлікту він перебував у стані сильного душевного хвилювання та мав намір видати смерть потерпілої за самооборону.

Верховний Суд також зазначив, що в ухвалі суду апеляційної інстанції також відсутні вичерпні відповіді на доводи прокурора узяти до уваги відомості, викладені у висновку судово-психіатричної експертизи про те, що обвинувачений під час бесіди з ним щодо обставин смерті потерпілої проявляв навмисну демонстрацію почуттів, намагаючись при цьому контролювати свої емоції, проявляючи самодраматизацію, та виявлення у обвинуваченого спалахів інтенсивного гнівного афекту, який періодично може закінчуватись насильством, що виразилось в бажанні, обвинуваченого «покарати потерпілу». Судом апеляційної інстанції також не перевірені та не надано вичерпної відповіді на доводи прокурора про постійну зміну обвинуваченим версій смерті потерпілої після вчинення її вбивства з метою уникнення кримінальної відовідальності за це, а саме спочатку обвинувачений наполягав на тому, що вона зачепилася за металевий паркан, а потім вигадав версію про спричинення смертельних тілесних ушкоджень потерпілій невідомими наркозалежними громадянами.

Верховний Суд вказав, що залишились неперевіреними належним чином та без обґрунтованої відповіді доводи прокурора про те, що неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення обвинуваченому покарання, яке є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість.

Враховуючи наведене вище, Верховний Суд дійшов висновку, що під час постановлення ухвали судом апеляційної інстанції залишились неперевіреними належним чином доводи апеляційної скарги прокурора, що ставить під сумнів її законність та обґрунтованість, та є підставою для її скасування. Указані порушення вимог КПК України необхідно визнати істотними, оскільки вони перешкодили суду повно й усебічно розглянути справу та постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення, й такими що, зумовили неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та як наслідок, потягло невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При новому розгляді судом апеляційної інстанції необхідно виконати вказівки суду касаційної інстанції, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати на них вичерпні відповіді, постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Відповідно до ч. 3 ст. 439 КПК України при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Так суд апеляційної інстанції, з метою виконання вказівок Верховного Суду по справі з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України, встановлених судом першої інстанції, а також з метою ретельної перевірки висновків суду першої інстанції про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, перевірки доводів апеляційної скарги прокурора про неправильність такої перекваліфікації дій обвинуваченого, що потягло до невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, перевірки доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, в судовому засіданні, як за клопотанням прокурора, так і за власною ініціативою безпосередньо дослідив письмові докази, які були отримані при проведенні досудового розслідування, а також допитав обвинуваченого з фактичних обставин справи.

Так обвинувачений в суді апеляційної інстанції свою винуватість у інкримінованому йому злочині не визнав, категорично заперечив про свою причетність до заподіяння потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень, в тому числі й із застосуванням ножа.

При цьому обвинувачений наголосив, що потерпілу могли вбити інші незнайомі йому особи, з якими вона разом вживала наркотичні засоби. Також обвинувачений зазначив, що з самого початку досудового розслідування він визнавав свою винуватість у заподіянні потерпілій ножових поранень, оскільки про це його попрохав начальник карного розшуку, при цьому слідчим ніякого фізичного та психологічного впливу на нього при проведенні досудового розслідування не здійснювалось. Він вважає себе невинуватим.

Також судом апеляційної інстанції в судовому засіданні безпосередньо досліджена низка письмових доказів, а саме протокол огляду місця події від 19.11.2019р. з повним відтворенням відеоаудіозапису цієї слідчої дії ( а.с. 113-138 т. 1), протокол слідчого експерименту від 20.11.2019р. за участі обвинуваченого з відеоаудіозаписом ( а.с.154-163 т.1), протокол НСРД від 27.12.2019р. (а.с. 173-175 т. 1), висновки СМЕ трупа потерпілої № 674, № 2, № 36 від 10.02.2020р. ( а.с.188-192, 200-202, 207), висновок СМЕ обвинуваченого № 446 від 16.12.2019р. (а.с. 194-195), висновки судово-медичних імунологічних експертиз №1469/3 від 13.12.2019р. (а.с. 220-224 т.1), № 1469/2 від 20.12.2019р. (а.с. 226-230 т. 1), № 1469/5 від 28.12.2019р. (а.с. 232-236 т.1), № 1469/7 від 28.12.2019р. (а.с. 238-241), № 1469/6 від 02.01.2020р. від 02.01.2020р. (а.с. 243-246 т. 1), № 1469/4 від 02.01.2020р. (а.с. 2-6 т. 2), висновки судово-медичної цитологічної експертизи № 15/4 від 27.12.2019р. (а.с. 9-14 т. 2), № 15/5 від 28.12.2019р. (а.с. 24-27 т. 2), № 15/6 від 02.01.2020р. (а.с. 29-33 т. 2), висновки судової медичної криміналістичної експертизи № 18-МК від 06.01.2020р. (а.с. 40-41 т. 2), № 54-МК від 14.01.2020р. (а.с. 46-53 т.2), висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1117 від 17.01.2020р. ( а.с. 62-69 т. 2), відомості, що характеризують обвинуваченого, (а.с. 57-61, 84-86, 88-108, 109, 110, 111 т. 2 а.с. 224-225 т. 3), відомості, що характеризують потерпілу (а.с. 104-105, 106, 107, 108 т. 2), відомості по малолітнім дітям обвинуваченого та потерпілої (а.с. 127-128 т. 2, а.с. 229 т. 3).

Суд апеляційної інстанції після всебічного, повного та неупередженого дослідження кримінального провадження, аналізу й оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку у відповідності з вимогами ст.94 КПК України дійшов та таких висновків.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений та потерпіла на день події були співмешканцями, та на день події вдвох мешкали в буд. АДРЕСА_1 . Обвинувачений та потерпіла мали трьох спільних малолітніх дітей, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які з підстав відсутності батьківського піклування з боку обвинуваченого та потерпілої дві дитини були відібрані у них на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 04.10.2018р. без позбавлення батьківських прав та влаштовані на повне державне утримання до КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» Донецької області. Найменшу дитину забрала до себе мати потерпілої. При цьому обвинувачений та потерпіла на час події перебували на обліку у лікаря-нарколога. Так обвинувачений перебував на диспансерному обліку КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорськ у м. Слов`янськ Донецької області з лютого 2000р. з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», а з лютого 2006р. з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок поєднаного вживання декількох наркотичних та інших психоактивних речовин. Синдром залежності». Крім того обвинувачений страждає опійною наркоманією та хронічним алкоголізмом. Потерпіла перебувала в зазначеній установі під профілактичним наглядом у лікаря-нарколога з квітня 2016 року. Крім того обвинувачений та потерпіла є раніше не судимими особами в силу ст. 89 КК України за вчинення злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в денний час 19.11.2019р. обвинувачений та потерпіла знаходились за місцем мешкання, також до 13.00 в будинку знаходився син обвинуваченого свідок ОСОБА_15 , який невдовзі поїхав додому.

Після чого у вечірній час, приблизно в 21.00, обвинувачений та потерпіла разом вжили спиртні напої, а саме пляшку коньяку об`ємом 0,5л. та між ними виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин. В ході конфлікту, обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою вбивства потерпілої, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілої, та свідомо припускаючи їх настання, наніс потерпілій, яка знаходилась в спальній кімнаті, руками та ногами не менше сорока ударів в область обличчя, верхніх та нижніх кінцівок потерпілої, заподіявши потерпілій численні синці та садна обличчя, синці верхніх та нижніх кінцівок.

Після цього потерпіла стала втікати від обвинуваченого, при цьому вона вскочила на ліжко в спальній кімнаті, намагаючись покинути будинок через вікно спальної кімнати, яке розташоване за ліжком. В цей час обвинувачений, продовжуючи свої злочинні дії щодо потерпілої, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин до потерпілої, з метою її вбивства, наніс потерпілій, яка в цей момент знаходилась стоячи на ліжку до нього обличчям, кухонним ножем два удари в область передньої поверхні правого стегна, один удар в область волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки зліва. Коли потерпіла стала втікати від обвинуваченого до вікна, повернувшись до обвинуваченого задньою частиною тіла, обвинувачений, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою вбивства потерпілої, наніс із достатньою силою кухонним ножем ще три удари потерпілій в область зовнішньої поверхні третини правого стегна, задньої поверхні в верхній третині правого стегна, заподіявши таким чином потерпілій коло-різані рани правого стегна без пошкоджень великих кровоносних судин з пошкодженням великої підшкірної вени стегна та різану рану волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки зліва. Після отримання колото-різаних ран потерпіла спочатку перелізла через бильце ліжка на внутрішнє підвіконня спальної кімнати, потім з нього перелізла на підвіконня з вулиці, з якого спустилась на столик, який стояв під вікном спальної кімнати, після чого зі столику спустилась безпосередньо на асфальтне покриття подвір`я, та підійшла до гаражу, розташованому біля домоволодіння, присіла навпочіпки біля стіни гаражу, де через короткий проміжок часу померла від отриманих колото-різаних ран, та де була виявлена бригадою швидкої допомоги.

Причиною смерті потерпілою є колото-різані рани правого стегна з пошкодженням великої підшкірної вени стегна і без пошкоджень великих кровоносних судин та різані рани волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки зліва, які ускладнились розвитком загального гострого малокров`я внутрішніх органів.

Після того, як потерпіла через вікно спальної кімнати покинула будинок, обвинувачений закрив вікно спальної кімнати, зашторив вікно, та тривалий час займався іншими справами, при цьому він не переймався подальшим фізичним станом потерпілої після нанесення їй численних ножових тілесних ушкоджень, залишивши її напризволяще, та тільки через тривалий час обвинувачений вийшов на подвір`я, виявивши тіло потерпілої без ознак життя.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції доведена подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та всі обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому правопорушення, що підтверджується формулюванням, обвинувачення, визнаного судом доведеним з конкретним зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, крім факту перебування обвинуваченого під час вчинені злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначена обставина підтверджується його особистими показаннями під час проведенні слідчого експерименту, висновком судової психіатричної експертизи № 1117 від 17.01.2020р., про вчинення обвинуваченим правопорушення у стані простого алкогольного сп`яніння. При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, висновки показника алкотестера про відсутність стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого, відповідно до довідки КЛП «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» № 4/28 від 28.01.2020р., оскільки такий огляд проведено пізніше двох годин від події кримінального правопорушення. По-друге, перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння підтверджується особистими показаннями обвинуваченого в судовому засіданні, який підтвердив вживання коньяку разом із потерпілою перед подією кримінального правопорушення.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування вироку суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду в цій частині фактичним обставинам справи.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтував обвинувачення конкретними доказами, надав аналіз, усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, що містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілої, свідків, як при проведенні досудового розслідування, та і в судовому засіданні, у висновках численних експертиз та інших досліджених письмових доказах.

Крім того судом апеляційної інстанції встановлено що судом першої інстанції в основу обвинуваченого вироку, щодо обвинуваченого покладені лише достовірні докази, безпосередньо досліджені ним у судовому засіданні, та яким була надана остаточна оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності після всебічного повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначені висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів викладені в оскаржуваному вироку в точних та категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття судом першої інстанції одних доказів та відхилення інших вмотивовано.

При цьому суд першої інстанції показання обвинуваченого щодо його непричетності до нанесення потерпілій не менш сорока ударів руками та ногами в обличчя, по нижніх та верхніх кінцівках та причетності до цього інших осіб, а також нанесення ним потерпілій ударів ножем в область голови та стегна у стані афекту, проаналізувавши та дослідивши їх зміст з позиції повноти, несуперечності, логічної послідовності, дійшов правильного висновку про їх недостовірність, оскільки вони є неповними та непослідовними у викладенні фактичних обставин справи, в них наявні суттєві протиріччя, та вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які в свою чергу спростовують показання обвинуваченого в цій частині.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й Верховний Суд при розгляді касаційної скарги обвинуваченого на оскаржуваний вирок.

Суд апеляційної інстанції також перевіривши показання обвинуваченого в суді апеляційної інстанції щодо його непричетності до нанесення потерпілій численних ударів ножем в область стегна та голови, та оцінивши їх, враховуючи заінтересованість обвинуваченого у вирішенні даного кримінального провадження, шляхом дослідження та аналізу їх змісту з позиції повноти, логічної послідовності, узгодженості або суперечності з іншими доказами, дійшов висновку про недостовірність показань обвинуваченого з фактичних обставин справи.

Так показання обвинуваченого є неповними, непослідовними у викладенні фактичних обставин справи, в них наявні суттєві протиріччя, та вони не узгоджуються із усією сукупністю зібраних та досліджених доказів, які спростовують показання обвинуваченого про його непричетність до нанесення потерпілій численних ударів ножем в область стегна та голови.

Судом першої та апеляційної інстанції доведено, що саме обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення щодо потерпілої при обставинах, викладених у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, що підтверджується, по-перше, особистими показаннями обвинуваченого при проведенні слідчого експерименту, де він в присутності захисника та двох понятих розповів, як він заподіяв потерпілій ножові поранення в область голови та стегна, та продемонстрував це на статисті; по-друге, висновком судово-медичної цитологічної експертизи № 15/4 від 27.12.2019р. про встановлення на рукоятці ножа, яким були нанесені тілесні ушкодження потерпілій, наявності поту від особи з групою крові, аналогічній крові обвинуваченого; по-третє показаннями численних свідків, що в день події, крім обвинуваченого та потерпілої в будинку та на подвір`ї, сторонніх осіб не було; по-четверте, показаннями обвинуваченого в суді, якими він підтвердив свої показання, надані ним при проведенні досудового розслідування тощо.

Винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується даними протоколу огляду місця події з відеоаудіозаписом, на якому повно та всебічно зафіксована обстановка після вчинення обвинуваченим злочину, а саме вид подвір`я, будинку, місце виявлення трупу потерпілої з ножовими пораненнями, вид спальної кімнати, де відбулась безпосередньо подія. Також зафіксовані об`ємні плями бурого кольору на асфальті подвір`я, на зовнішній стороні вікна спальної кімнати та на столі, який стоїть під цим вікном. Також зафіксовано об`ємні плями бурого кольору на ліжку та на стінах спальної кімнати, на бильці ліжка, на шпалерах стін біля ліжка, на внутрішньому підвіконні в спальній кімнаті, та на шторі. Також виявлено в будинку та вилучено декілька ножів, в тому числі з речовиною бурого кольору. При цьому зафіксовано, що вікно в спальній кімнаті зачинено та зашторено.

Винуватість обвинуваченого також підтверджується висновками судово-медичних експертиз про наявність на трупі потерпілої численних тілесних ушкоджень, в тому числі й колото-різаних ран, заподіяних ножем, та причину смерті потерпілої.

Винуватість обвинуваченого також підтверджується численними висновками судово-медичних імунологічних експертиз про наявність крові потерпілої на поверхні підлоги в спальній кімнаті, на столі, на асфальтному покритті подвір`я, на землі за будинком, на торцевій частині будинку, біля металевих сходів, на лутці дверей, на рукомийнику в кухні, на підвіконні на вулиці, на підвіконні у спальній кімнаті, на паркані, не землі з тильної сторони будинку, на шпалерах, шторі, на наволочці білого кольору, на наволочці на кріслі в кімнаті, на підодіяльнику з ліжка у спальній кімнаті, на простирадлі білого кольору, на тканині зеленого кольору, на шортах та двох шкарпетках обвинуваченого, на покривалі, на гумовому тапку на праву ногу.

Винуватість обвинуваченого також підтверджується висновками судово-медичної цитологічної експертизи про наявність крові потерпілої на клинку ножа, на рукоятці якого наявний піт, характерний для особи з властивостями групи крові, аналогічній групі крові обвинуваченого.

Винуватість обвинуваченого також підтверджується висновками судово-медичної приналежності експертиз, згідно яких пошкодження на шматку шкіри лобно-тім`яної області голови від трупа потерпілої могло бути заподіяне лезом ріжучого ножа, який був виявлений та вилучений на місці події, та на якому виявлені нашарування бурого кольору.

Крім того винуватість обвинуваченого підтверджується показаннями численних свідків, які хоч і не були безпосередніми свідками події, проте надали суду показання про обставини, які передували події злочину, а також про обставини після вчинення обвинуваченим злочину.

При цьому судом першої інстанції показання зазначених свідків оцінені за критерієм їх послідовності та незмінності, як при проведенні досудового розслідування, так при судовому розгляді.

Висновки суду про завдання обвинуваченим потерпілій не менше сорока ударів руками та ногами в область обличчя, верхніх та нижніх кінцівок та після цього не менш шести ударів кухонним ножем в область голови та стегна є переконливими та підтверджуються численними висновками судово-медичних експертиз трупа потерпілої про кількість, локалізацію та характер тілесних ушкоджень, виявлених на трупі, висновком судово-медичної криміналістичної експертизи, щодо знаряддя злочину - кухонного ножа, який був вилучений під час огляду місця події на кріслі-ліжку в будинку, а також висновком судово-медичної цитологічної експертизи про наявність крові потерпілої та поту обвинуваченого на знарядді вбивства.

При цьому судом першої інстанції доведений причинний зв`язок між суспільно-небезпечним діянням обвинуваченого нанесення потерпілій не менш сорока ударів руками та ногами в область обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, та не менш шести ударів ножем в область голови та стегна та його суспільно-небезпечними наслідками, а саме заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, від якого настала смерть потерпілої.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції при перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК України непереконливо вмотивовані висновки такої перекваліфікації шляхом зіставлення установленого судом фактичного діяння та ознак відповідного кримінального правопорушення, передбаченого статтею кримінального закону та його частиною та формуванням висновку про їх відповідність.

Так, суд першої інстанції при перекваліфікації дій обвинуваченого при з`ясуванні змісту та спрямованості умислу обвинуваченого, не врахував спосіб вчинення кримінального правопорушення, а саме нанесення обвинуваченим руками та ногами потерпілій надто великої чисельності (не менше сорока) ударів в область обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, після чого нанесення обвинуваченим кухонним ножем потерпілій, яка спочатку була повернута обличчям до нього, а потім з метою втечі від обвинуваченого, повернулась задньою частиною тіла до нього, не менш одного удару в область голови, та п`яти ударів в область правого стегна, один з яких був нанесений з такою силою, що пошкодив велику підшкірну вену стегна, кров з якої через пошкодження під тиском бризнула на шпалери біля ліжка в спальній кімнаті на висоті приблизно 2 метрів, що підтверджується даними протоколу огляду місця події з відеоаудіофіксацією.

Також судом першої інстанції при перекваліфікації дій обвинуваченого не було враховано знаряддя злочину кухонний ніж з довжиною клинка в 168мм, рукоятки -124мм, шириною клинка у основи 33,6 мм, по середині 27,1мм, у попередньому скосу леза-22,6 мм, по середині переднього скосу леза 20,0мм, лезо достатньо гостре, з двостороннім грубим заточенням.

При цьому судом першої інстанції також на врахована кількість, характер та локалізація ушкоджень на трупі потерпілої, а саме чотири колото-різані рани правого стегна веретеноподібної форми розмірами 2х0.3см, 3,5х0,5см, 4х0,5см, 1,8*0,2см. без пошкоджень великих кровоносних судин, одну колото-різану рану веретеноподібної форми розміром 2,1х0,5 см з пошкодженням великої підшкірної вени стегна, ранений канал проходить через усі шари шкіри, підшкірножирову клітковину, пошкоджуючи велику підшкірну вену, із зануренням леза ножа на 4-5см, різану рану волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки зліва розміром 4,5х0,2см.

Крім того судом першої інстанції також не було враховано, що на трупі потерпілої виявлені синці в лобній області справа та зліва, на повіках правого та лівого ока розмірами від 2х1,5см до 4х3см, садна в лобній області зліва, в області правої брови в правій виличній області, на спинці носа, розмірами від 1 до 0,5см до 1,5х0,5 см, дев`ять синців блідо синюшного кольору на поверхні правого плеча, лівого плеча, лівого та правого передпліччя діаметром від 0,7 до 1,2см, синець на поверхні правої кисті розміром 3х2см, 25 синців по передній поверхні, зовнішній поверхні лівого стегна, передній поверхні лівого колінного суглоба, передній поверхні лівої гомілки, верхній та нижній третині зовнішній поверхні правого стегна, передній поверхні правого суглоба, передньо-внутрішньої поверхні правої гомілки розмірами від 1,5х1см до 3,2см.

Судом першої інстанції при перекваліфікації дій обвинуваченого також не була врахована поведінка обвинуваченого та потерпілої, що передувала події, їх стосунки, а саме що вони були співмешканцями, наркозалежними особами, в день події сумісно вживали спиртні напої. Між ними виникла сварка, під час якої обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спочатку руками та ногами наніс потерпілій не менш сорока ударів в область голови, нижніх та верхніх кінцівок, потім кухонним ножем наніс потерпілій не менше шести ударів в область голови та стегна, під час чого потерпіла намагалась втекти від обвинуваченого, при цьому завдав потерпілій тяжке тілесне ушкодження, після чого потерпіла вимушено покинула будинок через вікно, де через декілька хвилин на подвір`ї настала її смерть.

Таким чином обвинувачений припинив свої злочинні дії щодо потерпілої у зв`язку з тим, що вона покинула будинок, після чого він закрив вікно, та на протязі тривалого часу ніяким чином не переймався долею потерпілої, після спливу тривалого часу вийшов на подвір`я, де виявив потерпілу без ознак життя, хоч йому достовірно було відомо, що він наніс потерпілій численні колото-ножові поранення, внаслідок чого у потерпілої розпочалась сильна кровотеча. При цьому суд апеляційної інстанції не приймає показання обвинуваченого щодо того, що у будинку під час події майже не було освітлення, тому він одразу не побачив плям крові, оскільки вважає їх недостовірними, які суперечать його показанням, що одразу після нанесення ним ударів ножем потерпілій йому стало зле та він побіг до туалету, потім дивився серіал.

Крім того, саме обвинувачений закрив вікно та зашторив його після того, як потерпіла втікаючи від обвинуваченого зі спальної кімнати, вистрибнула через вікно на вулицю, тому він при цьому не міг не бачити рясних плям крові на ліжку, на внутрішньому підвіконні спальної кімнати, на столі під вікном спальної кімнати, а також саму потерпілу, яка через короткий час після нанесення їй ножових поранень померла на подвір`ї будинку, після того як вистрибнула зі спальної кімнати через вікно.

При цьому обвинувачений залишив ніж, яким наніс потерпілій удари в голову на стегну, на кріслі-ліжку в будинку, де він був виявлений та вилучений під час огляду місця події.

Таким чином дії обвинуваченого при заподіянні потерпілій смертельного тяжкого тілесного ушкодження, від якого вона померла на місці злочину, носили умисний характер, а саме обвинувачений усвідомлював, наносячи численні удари клинком ножа в область голови та стегна потерпілої, які призвели до колосальної кровотечі, суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої, проте не бажав її смерті, як зазначено в обвинувальному акті, а свідомо припускав настання смерті потерпілої, тобто діяв з непрямим умислом, оскільки розумів всі фактичні обставини вчиненого ним щодо потерпілої, передбачав певний суспільно небезпечний наслідок від своїх дій, та свідомо припускав настання її смерті від заподіяних ним численних колото-різаних ран. Про саме непрямий умисел обвинуваченого при вчиненні умисного вбивства потерпілої свідчить нанесення ним численних ножових ударів не в область життєво важливих органів, а в область стегна. Проте обвинувачений при нанесенні шести ударів ножем із зануренням леза одноразово до 4-5см в тіло потерпілої, яке потягло рясну кровотечу після пошкодження великої підшкірної вени, свідомо припускав, що від таких його дій може настати смерть потерпілої. Також про непрямий умисел обвинуваченого свідчить поведінка його після події, який, хоч і після спливу тривалого часу після нанесення ним потерпілій ножових поранень, все ж таки попрохав сусідів викликати швидку медичну допомогу для потерпілої та зателефонувати його сину, щоб він відкрив хвіртку воріт для приїзду швидкої допомоги.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачений при вчиненні умисного вбивства потерпілої діяв з непрямим умислом.

Відмінність непрямого умислу від умислу прямого походить як по інтелектуальному так і по вольовому моментам.

По інтелектуальному моменту їх відмінність полягає у тому, що при непрямому умислі винний передбачає настання наслідків, хоч і конкретно - як результат вчиняємого ним діяння, проте лише як можливий результат, в той же час як при прямому умислі він передбачає наслідки вчиняємого ним діяння, як можливий або неминучий результат.

По вольовому моменту відмінність між прямим та непрямими умислами їх відмінність складається у тому, що при непрямому умислі особа свідомо припускає настання наслідків, не прагне до їх досягнення, абстрактно розраховуючи на їх запобігання. При прямому умислі особа бажає настання наслідків, прагне до їх досягнення, наслідки є метою вчиняємого нею злочину.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обвинувачений наносячи потерпілій ножові поранення, передбачав настання наслідків у виді її смерті як результат вчинених ним дій щодо неї, проте лише як можливий результат, припускав настання наслідків у виді смерті потерпілої, не прагнув до досягнення смерті потерпілої, абстрактно розраховував на її запобігання. Це підтверджується його поведінкою до, під час, та після вчинення злочину, способом заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, від яких настала її смерть, а також відомостями судово-психіатричної експертизи, що під час бесіди з обвинуваченим щодо обставин смерті потерпілої він проявив навмисну демонстрацію почуттів, проявляючи драматизацію, одночасно у нього виявлено спалахи інтенсивного гнівного афекту, який періодично може закінчуватися насильством, що виразилося у його бажанні «покарати потерпілу».

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора що показання обвинуваченого про відсутність у нього умислу на умисне вбивство потерпілої не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки між обвинуваченим та потерпілою склались неприязні стосунки, мала місце конфліктна ситуація, обвинуваченим для вчинення злочину було використано знаряддя з підвищеними травмуючими властивостями-кухонний ніж з великим лезом, нанесення обвинуваченим що найменше п`яти ударів, спрямованих в життєво важливий орган - стегно з наявними артеріями та венами, та внаслідок чого одним з численних ударів було пошкоджено велику підшкірну вену стегна, вказана рана утворилась від однієї ударної дії гострого предмету, який мав довжину клинка на глибині занурення не менше 4-5см. з достатньою силою, невиклик обвинуваченим швидкої допомоги після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки відповідно до висновку СМЕ трупа потерпілої з моменту спричинення колото-різаного поранення стегна та до настання смерті потерпілої минуло декілька годин, протягом яких вона могла виконувати певні активні дії, та в разі своєчасного надання її медичної допомоги, можливо було уникнути смерті потерпілої, проте обвинувачений повідомив сусідці про необхідність викликати швидку допомогу потерпілій лише після того, як переконався у настанні смерті потерпілої є обґрунтованими, та враховані судом апеляційної інстанції при мотивуванні свого рішення.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи свої висновки про неправильність кваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, та необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України з урахуванням змін до суб`єктивної сторони, а саме що він діяв з непрямим умислом при вчинення умисного вбивства, дійшов висновку, що покарання, призначене обвинуваченому за оскаржуваним вироком, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним та його особі, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції не надав правильної оцінки показанням обвинуваченого, потерпілої та свідків в судовому засіданні та безпідставно дійшов висновку, що дії обвинуваченого підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки обвинувачений при досудовому розслідуванні та в судовому засіданні показав, що він не бажав та не допускав, що наслідком нанесення ним ножем ударів в області сідниці потерпілої буде спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, з проханням скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК України, не мають під собою підґрунтя, оскільки при обставинах, встановлених судами першої та апеляційної інстанції обвинувачений не міг не передбачати настання смерті потерпілої від вчинених ним дій щодо неї, та його дії не підлягають кваліфікації за ст. 119 КК України. Аналогічні доводи були викладені захисником в касаційній скарзі, при розгляді якої Верховний Суд прямо зазначив про це у своїй постанові про їх неспроможність.

З аналогічних підстав не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що кримінальна справа від початку сфабрикована слідчим та прокурорами, оскільки у оперуповноважених була версія, за якою він не мав ніякого відношення до смерті своєї дружини - потерпілої, яку він кохав більше, ніж життя, яка була матір`ю його трьох малолітніх дітей, 2016р.н., 2017р.н., 2019р.н., щодо яких він не позбавлений батьківських прав, що коли він розповів слідчому та прокурорам про конфлікт між ним та потерпілою, що відбувся за годину чи півтора до їх прибуття на місце події, вони відкинули першу версію, не розпочали шукати телефон, сумочку з паспортом потерпілої та її вбивцю, проігнорували його особисту інформацію, хто є вбивцею потерпілої, ввели його особисто та усіх в оману, що це зробив особисто він, коли порізав потерпілій джинси на сідницях, та при цьому перерізав потерпілій артерію, що в кримінальному провадженні він побачив, що смерть потерпілої наступила від не менш сорока ударів по голові та по кінцівках, а всі артерії у потерпілої цілі.

Так зазначена апеляційна скарга обвинуваченого вже була предметом розгляду суду апеляційної інстанції, а також аналогічні доводи були викладені й в касаційній скарзі обвинуваченого на оскаржуваний вирок та попередню ухвалу суду апеляційної інстанції, які були предметом розгляду у Верховному Суді та залишені без задоволення з наведенням змістовного обґрунтування.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що саме обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення щодо потерпілої, під час вчинення кримінального правопорушення на місці події перебували лише обвинувачений та потерпіла, та не встановлена присутність будь-яких інших осіб. Одразу після події, при проведенні слідчого експерименту обвинувачений в присутності захисника та двох понятих під час проведення слідчого експерименту докладно розповів про обставини вчинення ним злочину щодо потерпілої, та показав механізм нанесення їй тілесних ушкоджень на статисті, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підставі вважати, що умисне вбивство потерпілої вчинено іншою особою, з чим також погодився Верховний Суд у своїй постанові.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора, що всі виявлені тілесні ушкодження на трупі потерпілої спричинені саме обвинуваченим із силою із силою, достатньою для їх утворення в один короткий проміжок часу, оскільки показання обвинуваченого щодо його особистої непричетності до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілої спростовуються матеріалами кримінального провадження є слушними, та приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги прокурора, в який він не погодився з висновком суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, оскільки у обвинуваченого не було умислу на спричинення смерті потерпілої, проте відповідно до численних висновків судово-медичних експертиз трупа потерпілої обвинувачений саме з метою умисного вбивства, розуміючи, що в результаті його злочинних може наступити смерть потерпілої та бажаючи настання таких наслідків, наніс кухонним ножем не менше п`яти ударів в праве стегно потерпілої та один удар в волосисту частину голови лобно-тім`яної ділянки зліва, заподіявши колото-різані рани правого стегна з пошкодженням великої підшкірної вени стегна та без пошкоджень великих кровоносних судин, різану рану волосистої частини голови лобно-тім`яної ділянки зліва, від яких потерпіла померла на місці вчинення злочину, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та які є причиною смерті потерпілої, спричинені незадовго до моменту настання смерті, та ускладнились розвитком загального малокров`я внутрішніх органів, з настанням смерті потерпілої є прямий причинний зв`язок, що обвинувачений під час розмови зі співкамерником ІТТ зазначив, що не може вирішити, яку позицію зайняти в суді, скоріш за все, буде казати, що він не пам`ятає обставин смерті потерпілої, оскільки під час конфлікту перебував у стані сильного душевного хвилювання, та мав намір видати смерть потерпілої за самооборону, та відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи обвинувачений під час бесіди з ним, щодо обставин смерті потерпілої проявив невелику демонстрацію почуттів, драматизацію, одночасно спалахи інтенсивного гнівного афекту, який періодично може закінчуватися насильством, що виразилося у його бажанні «покарати потерпілу», що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності за вбивство потерпілої постійно міняв версії смерті потерпілої, спочатку наполягаючи на тому, що вона зачепилась за металевий паркан, потім навмисно вигадав версію про спричинення невідомими наркозалежними громадянами смертельних тілесних ушкоджень потерпілій, та в подальшому послідовно підтримував цю позицію, що спростовує висновки суду першої інстанції, про його перебування після події злочину в стресовому стані, оскільки враховуючи обставини справи, доведеність спрямованої умислу обвинуваченого на умисне вбивство потерпілої, заподіяних її тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, він бажав настання смерті потерпілої, є частково слушними та підлягають частковому задоволенню, враховуючи наведені вище висновки суду апеляційної інстанції про вчинення обвинуваченим умисного вбивства потерпілої з непрямим умислом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що суд не взяв до уваги показання свідка - бармена ОСОБА_11 з більярдної, що розташована в 30м від його будинку, який бачив потерпілу після конфлікту між ним особисто та потерпілою, із садном на голові та руками в крові, з телефоном та сумкою, при цьому вона привела себе в порядок в туалеті більярдної, купила пляшку коньяку, пачку цигарок та пішла в бік їх будинку, а потім через 30хв. свідок ОСОБА_11 побачив швидку допомогу, яка під`їхала до їх будинку, а ще через 10хв. під`їхали три поліцейські автомобілі, вранці свідок дізнався, що потерпіла загинула, також не є слушними, оскільки суд першої інстанції навів обґрунтовані висновки щодо неприйняття показань вказаного свідка.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки свідок ОСОБА_11 під час допиту в судом першої інстанції показав, що після того як потерпіла покинула більярдну, він побачив як через пів години в сторону будинку, де жила потерпіла, проїжджала швидка допомога.

Проте такі обставини не могли відбуватися у вказаний проміжок часу, оскільки фактичні обставини визнані судом першої інстанції доведеними відбувалися між обвинуваченим та потерпілою о 21:00год., тому після нанесення обвинуваченим ножових поранень потерпілій, та після того, як вона покинула будинок через вікно спальні, обвинувачений виявив труп потерпілої після спливу не менше ніж через однієї години. Від отриманих ножових поранень потерпіла померла у короткий проміжок часу. Відповідно до висновку СМЕ, смерть потерпілої після спричинення ушкоджень, найбільш імовірно, повинна була наступити через невизначений короткий проміжок часу, в який вона могла виконувати обмежений об`єм самостійних дій до моменту втрати свідомості, після чого можливість виконувати самостійні дії виключається.

Прийом виклику швидкої допомоги отриманий о 22 год. 03 хв., смерть потерпілої констатована лікарем швидкої допомоги о 22 год. 12 хв., що не узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_11 , що швидка медичну допомога приїхала невдовзі, як потерпіла покинула більярдну.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції при перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки застосував закон, який не підлягає застосуванню, що потягло за собою призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також, що обвинувачений є особою працездатного віку, перебував на обліку у лікаря-психіатра та нарколога, постійного місця роботи та доходів не має, має неповнолітніх дітей, які рішенням відповідних органів відібрані у обвинуваченого та потерпілої у зв`язку з постійним невиконанням своїх батьківських обов`язків, та які на момент події злочину перебували на повному державному утриманні, зловживає алкогольними напоями, вживає наркотичні засоби, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, свою винуватість у вчиненні умисного вбивства потерпілої, яке є особливо тяжким злочином, невідворотні наслідки вчиненого обвинуваченим у виді смерті потерпілої, призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років буде законним та справедливим, необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є слушними за таких підстав.

Так суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував, що злочин, вчинений обвинуваченим є тяжким, його особу, який не працює, отримує дохід від випадкових цивільно-правових угод, є вдівцем, який на утриманні має двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання зарекомендував себе з посередньої сторони, скарг на його поведінку не поступало, який згідно довідки № 2415 від 21.11.2019р. КЗОЗ «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ», на теперішній час за психіатричною допомогою не звертався, який згідно довідки № № 2/19019 від 21.11.2019р. КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська не перебуває на обліку у лікаря нарколога, який згідно довідки 2/10 від 10.01.2020р. КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська», перебуває на обліку у лікаря нарколога з лютого 2006р. з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», з 2006 року з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок поєднаного вживання декількох наркотичних та інших психоактивних речовин. Синдром залежності», який згідно з виписки з історії хвороби № 280 з ЦМЛ ім. Леніна за 1983р. страждає захворюваннями «Джексонівська епілепсія», «Остеобластопластома правого плечового суглобу», який згідно медичної довідки та висновку спеціаліста Бахмутської міської медичної частини 19.04.2021р. страждає захворюванням «Susp Sa» верхньої третини правої верхньої кінцівки, потребує лікування в умовах спеціалізованої лікарні та нагляду онколога, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьківських прав не позбавлений, діти влаштовані у державний заклад та перебувають на повному державному забезпеченні, який не судимий в силу ст. 89 КК України, якому за вироком суду був засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України, за відбуттям покарання був звільнений 24.12. 2013р., 06.09.2016р. за ухвалою суду апеляційної інстанції вирок суду від 06.09.2016р. змінено та призначено покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України, ухвалою суду від 18.07.2018р. у зв`язку із закінченням іспитового строку, звільнений від відбування покарання за вироком суду.

Також судом першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання було враховано відсутність такої обтяжуючої обставини, як рецидив злочину, оскільки строки погашення судимості за вироком суду від 21.10.2013р., за яким обвинувачений був засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України, та у зв`язку з відбуття покарання був звільнений 24.12.2013р., не можна вважати такими, перебіг яких був перерваний та розпочався спочатку, оскільки за наступним вироком суду від 29.06.2016р. обвинувачений фактично покарання не відбував, тому що був звільнений від його відбування, і судимість за якими вважається погашеною в силу ст. 89 КК України.

Також судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання було враховано відсутність обставини що обтяжує покарання - перебування обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до довідки КЛП «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» № 4/28 від 28.01.2020р., за якою 20.11.2019р., обвинувачений був доставлений до закладу з метою вирішення питання перебування в умовах ІТТ, на момент огляду показник алкотестеру «Драгер» - 0%, ознак алкогольного сп`яніння, явищ абстиненції не виявлено.

Обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає поганий стан здоров`я обвинуваченого, підтверджений лікарськими документами.

При цьому суд першої інстанції врахував обставини щодо особи обвинуваченого, його способу життя, інформацію з установи покарань про стан здоров`я обвинуваченого, який хоч і не є таким, за яким обвинувачений підлягає звільненню від покарання, але значно впливає на визначення міри покарання. Суд першої інстанції також врахував характер поведінки потерпілої в момент конфлікту, яка своїми діями сприяла виникненню конфліктної ситуації та її наслідкам, дійшов до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, та дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України з урахуванням положень ст. 65 КК України, оскільки одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вимога додержувати справедливості при призначенні кримінального покарання, закріплена у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1998р. ( рішення Генеральної Асамблеї ООН 10.12.1948р.), ст. 14 Міжнародного акту про громадянські та політичні права 1966р., Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р.. Зазначені міжнародні акти згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Формою державного захисту життя та особистої недоторканості людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

При цьому суд апеляційної інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах установлених санкцією ч. 1 ст. 115 Особової частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення проти життя особи, яке є особливо тяжким, спосіб вчинення кримінального правопорушення, знаряддя злочину - кухонних ніж, кількість нанесених ударів, їх характер та локалізацію, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілої, вчинення обвинуваченим злочину з непрямим умислом.

Також суд апеляційної інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховує його особу, який не визнав свою винуватість у вчиненому злочині, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не працюючий, за місцем мешкання характеризується посередньо, перебуває тривалий час на обліку спеціалізованому закладі як наркозалежна особа, та як особа, яка страждає на хронічний алкоголізм, який має трьох малолітніх дітей 2016р.н., 2017р.н., 2019р.н., відібраних у нього та потерпілої за невиконання батьківських обов`язків на підставі судового рішення та переданих до державної установи для подальшого виховання, яких страждає на ряд хронічних захворювань. Крім того суд апеляційної інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховує думку потерпілої ОСОБА_13 , яка прохала звільнити обвинуваченого з під варти.

Також суд апеляційної інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховує обставину, що обтяжує його покарання вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що прокурор у судових засіданнях заявляв, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, проігнорувавши довідку з наркологічної лікарні про відсутність алкоголю та наркотиків є безпідставними.

Що стосується обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого - рецидиву злочину, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність такої обставини.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд апеляційної інстанції визнає поганий стан здоров`я обвинуваченого, підтверджений лікарськими документами.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років та вважає. що саме такий вид та розмір покарання відповідатиме завданням кримінального провадження з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та буде необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про скасування вирок суду першої інстанції, ухвалення нового вироку, яким визнати обвинуваченого винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років задовольнити частково.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років скасувати в частині невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, в частині кваліфікації дій обвинуваченого, призначеного обвинуваченому покарання.

Ухвалити новий вирок, яким змінити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначивши в ньому факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння при вчиненні кримінального правопорушення, а також факт наявності в діях обвинуваченого непрямого умислу під час умисного вбивства потерпілої при фактичних обставинах, встановлених судом першої інстанції.

Обвинуваченого ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 рахувати з дня ухвалення цього вироку.

Обвинуваченому ОСОБА_8 зарахувати у строк відбування покарання строк досудового тримання під вартою з 20.11.2019р.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді