Справа № 151/331/23
Провадження № 1-кп/147/35/25
ВИРОК

іменем України

15 серпня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 25.03.2023 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Садове Баришівського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

24.03.2023 солдат ОСОБА_6 , виконував обов?язки військової служби із особистою штатною вогнепальною зброєю автоматом АК-74 № НОМЕР_1 та відповідним боєкомплектом по охороні бойової позиції базового табору військової частини НОМЕР_2 , з дислокацією в АДРЕСА_2 .

Близько о 22.30 год. 24.03.2023 ОСОБА_6 зустрівся із солдатом ОСОБА_8 та молодшим сержантом ОСОБА_9 , які виконували обов?язки військової служби на одній бойовій позиції, та у ході розмови у солдата ОСОБА_6 виник словесний конфлікт із солдатом ОСОБА_8 та молодшим сержантом ОСОБА_9 , який переріс у бійку, в ході якої у солдата ОСОБА_6 виник злочинний умисел на умисне вбивство солдата ОСОБА_8 та молодшого сержанта ОСОБА_9 із своєї штатної вогнепальної зброї.

З метою реалізації злочину, солдат ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, діючи умисно, без попередження про намір застосування зброї, усвідомлюючи, що посягає на життя інших осіб, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілих, пішов до свого спального місця взяв в руки особисту штатну вогнепальну зброю АК-74 № НОМЕР_1 , вийшов на двір та здійснив дванадцять пострілів в бік солдата ОСОБА_8 та молодшого сержанта ОСОБА_10 , чим спричинив вищевказаним особам тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових поранень нижніх кінцівок. Однак, ОСОБА_6 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки в нього відібрав автоматичну зброю інший військовослужбовець - молодший сержант ОСОБА_11 .

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення при зазначених вище обставинах не визнав.

Так, обвинувачений суду надав наступні покази. У березні 2023 року він, як військовослужбовець, перебував на бойовому завданні у тимчасовому таборі, розміщеному поряд із с. Любомирка Гайсинського району Вінницької області. У вівторок приблизно 19 числа на територію табору заїхали військовослужбовці за контрактом, які приїхали на заміну попередніх. Разом із ними вони патрулювали територію тимчасового розміщення табору згідно із встановленим графіком, який складали прибулі військовослужбовці. Даний графік його особисто не влаштовував, оскільки його чергування фактично завжди припадало у один і той самий час у нічну пору. В п`ятницю після чергування із 19 до 20 години він зайшов до приміщення - накриття, яке використовувалось, як кухня, де перебували потерпілі - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які вказали, що святкують день народження свого побратима. ОСОБА_9 вказав, що підлаштував графік під нього, однак фактично чергування лише змістилось на одну годину. Вони сиділи втрьох, вживали алкогольні напої та грали у карти. Під час цього ОСОБА_9 вів себе зверхньо, мотивуючи тим, що проходить службу за контрактом та висловлював неповагу до мобілізованих, до числа яких і входив ОСОБА_6 . Під час гри у карти заходив командир потерпілих та бачив алкоголь на столі, сказав розходитись, але вони продовжили. ОСОБА_9 казав, що колекціонує шеврони, тому він йому подарував шеврон, той у свою чергу почав опиратись на його плече, а на висловлений протест вказав, що цей жест є проявом довіри. Між ними почалась штовханина, ОСОБА_6 вийшов з-за столу, а потерпілі підійшли і почали наносити йому удари, спричинивши гематому, травму коліна та підборіддя. В цей момент зайшов його прапорщик ОСОБА_11 , відтягнув його, відправив до спального вагончика та пішов за ним. Перебуваючи у стані сильного хвилювання, підійшовши до свого ліжка, він узяв автомат АК-74, який був за ним закріплений, та вийшов на вулицю, аби припинити протиправні дії потерпілих. Він прицілив автомат у землю, під кутом приблизно 45 градусів і почав постріли чергою приблизно 5-7 секунд. У цей час ОСОБА_9 був зліва біля кута вагончика, а ОСОБА_8 правіше та почали бігти у його бік. Він побачив, що вони падають, у цей час ОСОБА_11 схопив автомат за дуло, опустив вниз, відібрав його і повалив ОСОБА_6 на землю. Цього моменту він відчув, як його покинули сили і заспокоївся. Він не тікав, подзвонив дружині, сказав, що сталося. Десь через годину приїхала поліція, а медики десь через три години. В цей час інші військовослужбовці надавали допомогу потерпілим. ОСОБА_9 продовжував кричати та нецензурно виражатися. Його ж поліція затримала, повезла до відділу поліції в м. Бершадь та повели до лікарні на освідування. На його прохання надати медичну допомогу, лікар не відреагував та провели його обстеження для експертизи приблизно через три дні.

Зазначив, що не мав умислу вбивати потерпілих, лише хотів їх злякати, стріляючи в землю, однак вони почали рухатися. Жодних погроз він їм не висловлював, лише хотів припинити їх агресивну та протиправну поведінку.

Крім того, покликався на неправдивість показів потерпілих в контексті перебування їх у тверезому стані, оскільки вони вживали алкоголь разом із ним та наносили йому тілесні ушкодження, що і стало причиною його хвилювання та відчуття загрози.

Цивільні позови визнав частково, вказавши, що він, перебуваючи під вартою не має змоги заробляти кошти, а його сім`я перебуває у надзвичайно складному матеріальному становищі. Зазначив, що шкодує про вчинене, має намір по мірі можливості сплатити певні кошти потерпілим, однак цілком заперечує бажання їх вбивати.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Незважаючи на невизнання своєї винуватості, на підтвердження вини обвинуваченого свідчать нижче зазначені докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення вказаного процесуального рішення, які судова колегія враховує та бере до уваги.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні надав наступні покази. 24.03.2023 він, будучи військовослужбовцем, перебував у відрядженні на виконанні завдання з 19.03.2023 у місці тимчасового розміщення базового табору поряд із с. Любомирка Вінницької області. Із ОСОБА_6 вони служили у різних підрозділах та були знайомі поверхнево з 19 числа, так як перебували в одному таборі та змінювали один одного на чергуванні, коли здійснювали охорону території табору та будували захисні споруди. З ОСОБА_9 проходив службу у одному підрозділі. Між ними та обвинуваченим виник конфлікт з приводу графіка чергувань для патрулювання та охорони території табору. Особистих конфліктів чи неприязних стосунків не було. 24.03.2023 приблизно о 21 год він з ОСОБА_9 сиділи у приміщенні, яке використовувалось, як кухня та пили каву. Увійшов ОСОБА_6 та розпочав дискусію з приводу чергувань. Заходив їх командир - ОСОБА_12 та сказав розходитись, інших осіб у приміщенні не було. Вийшли з кухні, обвинувачений пішов до свого «кунгу», а він з ОСОБА_9 залишились на вулиці. Стояли десь на відставні 4-х метрів від "кунга", де був ОСОБА_6 , 8-9 метрів від приміщення кухні та приблизно 3 метра від їхнього "кунга". Він стояв спиною до "кунга" обвинуваченого, перед ним стояв ОСОБА_9 десь на відстані 2 метри, обличчям до "кунга". Почув постріли та одночасно крик ОСОБА_11 : "Що ти робиш?". Усе відбувалось швидко, буквально лічені секунди. Пострілів чув близько десяти, хто стріляв не бачив, так як був спиною. Отримав одне поранення ноги вище коліна, втратив свідомість, потім бачив як побратими накладали джгут. Швидка допомога забрала у лікарню в м. Бершадь. Освідування на вживання алкоголю проводили вночі в лікарні десь о 3-4 годині. Однак алкоголю вони не вживали.

Цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 24.03.2023 він, будучи військовослужбовцем, виконував бойове завдання у складі свого підрозділу за місцем розміщення мобільного табору поблизу с. Любомирка Гайсинського району Вінницької області, куди прибули 19 березня. Із ОСОБА_6 до цього знайомим не був, спілкувались по мірі потреби, у підпорядкування один одного не були, у них були різні підрозділи та різні командири. Конфліктних ситуацій не було. На допомогу його підрозділу із сусіднього підрозділу надали трьох людей для здійснення патрулювання території. Територія охоронялась, вхід через шлагбаум, споруджували охоронні пункти. 24 березня сталася поломка радіостанції, до усунення якої було залучено багато людей. Чи бачив він обвинуваченого того дня вдень не пам`ятає, так як було багато роботи. Ввечері він десь з 19-00 до 21-00 год розписував графік чергувань у приміщенні, яке використовувалось, як кухня. Разом із ним був ОСОБА_8 , періодично заходили інші військовослужбовці, які ознайомлювались із графіком. У цей же час зайшов і ОСОБА_6 , який обурився, що його чергування припадає на один і той самий час. Він вказав, що до чергування залучено трьох людей з його бригади, тому вони цей час можуть розподілити між собою самі та звернутись до свого командира. Розмова велася на підвищених тонах. Увійшов його командир - ОСОБА_12 і сказав розходитись. ОСОБА_6 пішов до свого "кунга", який був справа від кухні. Він із ОСОБА_8 залишились надворі курити, перебував напівобертом до свого "кунга", обличчям до "кунга" ОСОБА_6 . ОСОБА_8 стояв обличчям до нього, спиною до сусіднього "кунга". З того боку він почув постріли, крик "що ти робиш?", відійшов на декілька кроків та втратив свідомість, отримавши травму двох ніг. У цей час він нікого не бачив, лише чув крик, побачив спалахи та відчув біль, від чого і втратив свідомість. Згодом його доставили до лікарні. Чи проводили освідування не пам`ятає, однак того дня вони алкогольні напої не вживали.

Цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що на початку весни 2023 року він та його підрозділ у складі близько 12 чоловік, у тому числі Препелиця, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші, на підставі бойового розпорядження був прикомандирований для роботи по виявленню цілей у польовий табір, здається Кіровоградської області, поблизу був населений пункт Чечельник. Табір був мобільний, сформований у полі з лісосмугою та обладнаний вагончиками з причепами для передислокації. На території табору уже були дислоковані військовослужбовці інших бригад, у тому числі ОСОБА_6 , командиром якого був ОСОБА_17 . На території табору вони були близько 4-5 днів, коли у вечірню пору доби близько 20 год. в приміщенні кухні він побачив обвинуваченого та потерпілих, які дискутували з приводу нічних чергувань, конфлікту він не бачив, лише дискусію. Вони пили чай чи каву та грали у карти. На столі були чашки і карти, він їм сказав розходитись. Алкогольних напоїв він не бачив. Вночі близько опівночі він почув постріли та шум. Судячи зі звуку постріли були з АК близько десяти, чергою, декілька куль потрапило по "кунгу". Збудив інших та вибіг, побачив, що зліва ОСОБА_11 тримає ОСОБА_6 на землі, заламавши йому руки, поряд автомат, на голові обвинуваченого була кров, можливо від падіння на землю. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 лежали на землі на відстані десь три метра від ОСОБА_6 справа від "кунга", ОСОБА_9 лівіше, ОСОБА_8 прямо ногами у його напрямку десь за 3-4 кроки. Він почав надавати допомогу, накладаючи турнікет. ОСОБА_18 викликав швидку допомогу. Вибігли решта, почали надавати медичну допомогу потерпілим. ОСОБА_11 тримав ОСОБА_6 , той не кричав і не пручався. Розрядили автомат, перерахували набої, їх залишилось 17. Дуло було гаряче, підшмалило светр "фліску" ОСОБА_11 . Постріли були хаотичні, так як кулі попали і в "кунг" та чергою, що він встановив за характерним звуком та тим, що дуло не нагрілося б так від одиночних пострілів. В подальшому гільзи збирала слідча група. Не спостерігав ознак алкогольного сп`яніння, можливо від обвинуваченого відчувався "перегар". Потерпілі перебували у його підпорядкуванні агресії чи конфліктів він від них не спостерігав. Так само не спостерігав конфліктів і з боку ОСОБА_6 за 4-5 днів дислокації у даному таборі. В результаті означених подій ОСОБА_9 отримав два кульові поранення ніг, а ОСОБА_8 одне поранення, але мав більш значну крововтрату.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що два роки тому навесні він, будучи військовослужбовцем, ніс службу поблизу населеного пункту Любомирка під командуванням ОСОБА_12 на території мобільного табору. На території цього ж табору несли службу військовослужбовці іншого підрозділу, з якими вони разом, згідно з графіком, здійснювали патрулювання та охорону території табору, в тому числі і ОСОБА_6 . О 4 год він мав заступати на патрулювання, тому підготувавши технічні дані, ліг відпочивати у "кунзі". Близько опівночі почув шум, гам, почув, що щось вдарило по "кугну", думав є повітряні цілі. Почув крик командира: "Беріть турнікети та виходьте". Коли вийшов, побачив, що навпроти входу лежить ОСОБА_8 , лівіше ОСОБА_9 , біля кухні ОСОБА_11 та ОСОБА_6 зброї біля них не бачив. Почав надавати медичну допомогу ОСОБА_9 , були кульові поранення ніг, на землі була кров, він наклав турнікет і зажав рану. Конфлікту не бачив. Раніше конфліктів за потерпілими не спостерігав, знає їх з вересня 2022 року.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що навесні 2023 року він, разом із іншими військовослужбовцями свого підрозділу, приїхали у відрядження на підставі бойового розпорядження на позицію, недалеко від Тростянецького району, точно він не пам`ятає. Потерпілі приїхали разом з ним, а ОСОБА_6 уже перебував у даному таборі, що був розміщений у лісосмузі та охоронявся, сторонні доступу не мали. Точного дня він не пам`ятає, ввечері він вечеряв на кухні, обвинувачений та потерпілі сперечались там з приводу чергувань. Він, повечерявши, пішов відпочивати. Вночі почув звук пострілів, першим вибіг ОСОБА_12 та покликав решту. Стрілянини він не бачив, знає, що ОСОБА_6 чергою стріляв у потерпілих, але очевидцем не був. Коли вийшов надвір, побачив ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , які лежали на землі і кричали, ОСОБА_12 та ОСОБА_22 накладали турнікети, він викликав поліцію та ШМД. ОСОБА_6 сидів на землі, біля нього стояв ще один чоловік, зброї він не бачив, тілесних ушкоджень на обвинуваченому теж не бачив. У потерпілих були кульові поранення ніг.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що 24 березня 2023 року він, як військовослужбовець, близько 4-5 днів уже перебував у відрядженні на підставі бойового розпорядження у тимчасовому таборі поблизу с. Любомирка. Там же познайомився із військовослужбовцем ОСОБА_6 , який ніс службу на території цього ж табору. Близько опівночі він відпочивав, потім почув постріли, їх було декілька, однак чи стріляли чергою сказати не може, виповз зі зброєю до виходу. Праворуч десь за 1 м від входу на подвір`ї побачив, що ОСОБА_11 притискав зброю та навалився на ОСОБА_6 , який лежав грудьми на землі. Чи щось говорив, не пам`ятає. На землі лежали потерпілі, той, що з двома пораненням десь за 2 м від обвинуваченого, а той, що з одним, десь за 3-4 м. У потерпілих зброї не було. АК-74 був у руках обвинуваченого, але притиснутий ОСОБА_11 до землі. Він допоміг відтягнути ОСОБА_6 та забрати зброю, той намагався вирватись, але він йому сказав заспокоїтись показавши пістолет в руках. Тілесних ушкоджень на ньому він не бачив. Так вчинив, оскільки обстановка вказувала на те, що ОСОБА_6 був затриманий ОСОБА_11 . Після того, як він заспокоївся - надавав допомогу пораненому із двома ранами: одна нижче коліна, друга в районі гомілки. У іншого потерпілого кульове поранення було у ногу в ділянці від стегна до коліна. Чи був хтось у стані алкогольного сп`яніння він не знає, причини конфлікту йому не відомі.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_11 суду показав, що ОСОБА_6 під час несення військової служби перебував у його підпорядкуванні. У березні 2023 року вони перебували у відрядженні на території табору поблизу с.Любомирка Чечельницького району. За декілька днів до події у військових іншого підрозділу, які базувались на цій же території, була ротація, заїхали нові люди. Того дня він десь о 18-00 год ліг відпочивати, коли його розбудив механік ОСОБА_23 та сказав, що у ОСОБА_24 проблеми. Він одягнувся, вийшов, побачив ОСОБА_6 на лавці, над ним стояли два військовослужбовця, які є потерпілими у справі. Він відчув загрозу у цій ситуації та відправив ОСОБА_24 у вагончик. Він запитував, що трапилось, однак відповіді не почув. У цей час почув як відчиняються двері і звук "затвора", потерпілі стояли на відстані приблизно метр та півтора метри від нього. Він почув звук пострілу та відступив назад, побачив ОСОБА_6 , який стріляє зі зброї. Кількість пострілів не пам`ятає, постріли були спрямовані донизу та перебили кабель. Він схопився за дуло, намагався відібрати автомат, але той був перекинутий ременем через плече. Зробив "підсічку", повалив обвинуваченого на землю. Під час падіння було ще кілька пострілів. ОСОБА_6 обом`як та він відстібнув автомат, відвів його до столової та чекав, коли приїде поліція. Суперечки між учасниками не бачив, лише чув розмову на підвищених тонах, коли відправляв ОСОБА_24 до будиночку. Зброї при них не було. На його думку перший та наступні постріли були одиночні, так як запобіжник був на одиночних пострілах. Пострілів було близько 4-5, зброя була під кутом 45-50 градусів у напрямку потерпілих, решта уже під час падіння. Автомат був закріплений за обвинуваченим. Разом зі слідчим нарахували відсутність 12 патронів. ОСОБА_6 був збуджений до моменту, коли він його повалив на землю, потім заспокоївся. Дуло перехопив аби зменшити кут та спрямувати кулі у землю. ОСОБА_6 не погрожував та не кричав, лише казав, що згубив своє життя. Чи допомагав ОСОБА_17 затримувати ОСОБА_24 не пам`ятає, бачив, як він із військовими з іншого підрозділу надавав допомогу потерпілим.

Від допиту свідка ОСОБА_25 сторона обвинувачення відмовилась через неможливість його прибуття у судове засідання у зв`язку із виконанням бойових завдань.

На підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, стороною обвинувачення було надано суду та в судовому засіданні досліджено наступні документи та висновки експертів:

- рапорт інспектора чергового ч/ч СПД ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП У Вінницькій області від 25.03.2023, в якому зазначено, що 24.03.2023 о 23.47 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 24.03.2023 о 23:40 між трьома військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_2 , які дислокуються на польовому масиві поблизу АДРЕСА_3 , під час розпивання алкоголю у вільний від служби час, стався конфлікт, який переріс у бійку, в ході якої ОСОБА_26 , 1985 р.н., військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 , з автоматичної зброї здійснив постріл по ногах військовослужбовців (т.2 а.с.47);

- витяг із ЄРДР за № 0000148 від 25.03.2023, в якому зазначено, що 24.03.2023 біля 23:40 в с. Любомирка Гайсинського району Вінницької області, військовослужбовець В/Ч НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час конфлікту з військовослужбовцями цієї ж військової частини, відкрив вогонь із автоматичної зброї, в результаті чого кульові поранення отримали військовослужбовці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими останні доправлені до лікувального закладу (т.2 а.с.46);

- постанову начальника СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП в Вінницькій області від 25.03.2023, згідно якої створено слідчу групу у кримінальному провадженні №0000148 від 25.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та повідомлення старшого слідчого від 25.03.2023 про початок досудового розслідування (т. 2 а.с.48, 49);

- постанову керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 25.03.2023, якою визначено групу прокурорів для здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000148 від 25.03.2023 (т.2 а.с.50, 51);

- протокол огляду місця події від 25.03.2023 з додатками до нього, відповідно до якого в присутності понятих було оглянуто місце події, а саме територію лісозахисної смуги, що розташована за межами населеного пункту с. Любимирка Гайсинського району Вінницької області, де розташовані тимчасові житлові споруди та військова техніка. Було встановлено місце розташування споруд (кухні, вагончиків (кунгів), місце розташування обвинуваченого, потерпілих під час події. Зафіксовано місце виявлення гільз та рідин бурого кольору. Під час огляду спального вагончика синього кольору виявлено та вилучено автомат АК-74 (т.2 а.с.52-67);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.03.2023, а саме ОСОБА_6 . Згідно з даним протоколом, останній визнав вину у повному обсязі, при цьому запевняв, що здійснював постріл зі своєї зброї з метою самозахисту (т.2 а.с.68, 69);

- постанову прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про отримання зразків для проведення експертизи від 25.03.2023, відповідно до якої у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відібрано зразки букального епітелію (змиви з рук) та протокол отримання зразків для експертизи (т.2 а.с.70- 73);

- лист директора КНП «Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради» №311 від 27.03.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_4 , військовослужбовець ЗСУ ( в/ч НОМЕР_3 ) поступив 25.03.2023 о 03-30 в КНП «Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради» та переведений у стані середньої важкості 25.03.2023 о 15-00 у Вінницький військовий госпіталь центрального регіону. Діагноз: скрізне вогнепальне поранення середньої третини правої гомілки з пошкодженням великогомілкової та малогомілкової кісток; скрізне вогнепальне пошкодження нижньої третини лівої гомілки з пошкодженням малогомілкової кістки. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_4 ) поступив 25.03.2023 о 3-35 год в КНП «Бершадській ОЛІЛ Бершадської міської ради» та переведений у стані середньої важкості 26.03.2023 о 09-30 у Вінницький військовий госпіталь центрального регіону. Діагноз: вогнепальне кульове наскрізне поранення в стегна зліва (24.03.2023) з переломом в нижній третині стегнової кістки, багатоуламковий, з порушенням нервово-судинного пучка, незворотна ішемія лівої гомілки, постгеморагічна анемія, геморагічний шок. Ревізія раневого каналу із зупинкою кровотечі, фасціотомія на лівій гомілці. Ампутація в нижній третині лівого стегна 25.03.2023 (т.2 а.с.79);

- ухвалу слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 27.03.2023 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою (т.2 а.с.83-82);

- постанову старшого слідчого СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 27.03.2023, згідно якої визнано та прилучено до матеріалів кримінального провадження за №0000148 від 25.03.2023 в якості речових доказів: предмет конструктивно схожий на автомат «АК -74» серійний номер № НОМЕР_1 , який поміщено до поліетиленового мішка та запаковано за допомогою капронової нитки та бірки; предмет конструктивно схожий на магазин до автомата, споряджений 18 предметами конструктивно схожими на патрони, які було поміщено до спеціального пакету НПУ №73748; 6 предметів конструктивно схожих на гільзи, які було поміщено до спеціального пакету НПУ № WAR1022444 та квитанцію про отримання на зберігання речових доказів (т.2 а.с.85, 86);

- ухвалу слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 28.03.2023 про накладення арешту на речі, які були вилучені 25.03.2023 під час огляду території за межами в с. Любомирка Ольгопільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, а саме: предмет конструктивно схожий на автомат «АК -74» серійний номер № НОМЕР_1 , який поміщено до поліетиленового мішка та запаковано за допомогою капронової нитки та бірки; предмет конструктивно схожий на магазин до автомата, споряджений 18 предметами конструктивно схожими на патрони, які було поміщено до спеціального пакету НПУ №73748; 6 предметів конструктивно схожих на гільзи, які було поміщено до спеціального пакету НПУ № WAR1022444 (т.2 а.с. 83, 84);

-доповідь т.в.о. начальника Військово-медичного клінічного центру про вогнепальне поранення військовослужбовців від 25.03.2023 №549/2364 (т.2, а.с.87);

-висновок експерта №19 від 28.03.2023, згідно якого на час проведення експертизи у гр-на ОСОБА_6 , мають місце тілесні ушкодження у вигляді ділянки садіння на волосяній частині голови, синця на нижній повіці правого ока, синців на зовнішній та на передній поверхні лівого стегна, саднин на передній поверхні лівої гомілки, а також синця із саднинами на його тлі на задній поверхні правої гомілки в нижній третині. Виходячи з характеру та локалізації вищевказаних ушкоджень експерт вважає, що всі вони могли бути спричинені тупими твердими предметами, в тому числі і предметами з нерівною контактуючою поверхнею. Ізольовані саднини на передній поверхні лівої гомілки могли бути спричинені тупими твердими предметами з вкрай обмеженою поверхнею, які діяли дотично до поверхні шкіри. ?Характер та локалізація вищезазначених ушкоджень дозволяє припустити можливість їх утворення за 3-5 діб до дати проведення експертизи. За ступенем важкості, кожне із зазначених тілесних ушкоджень, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я (т.2 а.с.88, 89);

-копію відомості закріплення зброї за особовим складом роти зв`язку та РТЗ, батальйону зв`язку та РТЗ військової частини НОМЕР_2 , відповідно до якої за солдатом ОСОБА_6 закріплено зброю з наступним маркуванням: 5.45 мм АК-74, № НОМЕР_1 (89 р.), та набої у кількості 120 шт. (539-88) (т.2 а.с.100-102);

- лист директора КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» від 31 березня 2023 року №06/474. З даного листа вбачається, що згідно з медичною документацією, 25.03.2023 о 00 год 22 хв в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик до невідомих, якими після приїзду бригади екстреної медичної допомоги виявилися гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, с. Любомирка, вул. Васі Курки, з приводу вогнепальних поранень. Після приїзду бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику, обох пацієнтів було обстежено, встановлені попередні діагнози та надано відповідну медичну допомогу. Обох пацієнтів о 03 год 44 хв було доставлено у відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Бершадська ОЛІЛ» (т.2 а.с.103);

-лист директора КНП «Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради» від 03.04.2023 №343 та копії протоколів операцій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , де вказано травми та їх наслідки, які відповідають обвинувальному акту (т.2 а.с.104-106);

-повідомлення начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 07.04.2023 №549/2798, у якому зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, а саме: №2516 з 26.03.2023 по теперішній час у відділенні судинної хірургії. Військовослужбовець ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, а саме: №2512 з 25.03.2023 по теперішній час у відділенні травматології. До повідомлення додано копії медичних карток стаціонарного хворого, у яких вказано наявність тілесних ушкоджень у потерпілих у виді вогнепальних поранень нижніх кінцівок (т.2 а.с.107-109);

-копію карти амбулаторного медичного огляду №85 від 25.03.2023 відносно ОСОБА_6 , 1985 р.н., з якої встановлено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння 25.03.2023 о 05-30 год (т.2 а.с.113);

-копію карти амбулаторного медичного огляду №87 від 25.03.2023 відносно ОСОБА_8 1996 р.н., з якої встановлено, що останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння 25.03.2023 о 03-30 год (т.2 а.с.111);

-копію карти амбулаторного медичного огляду №87 від 25.03.2023 відносно ОСОБА_9 1984 р.н., з якої встановлено, що останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння 25.03.2023 о 03-30 год (т.2 а.с.112);

-копію витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 10.02.2023 про закріплення за солдатом ОСОБА_6 зброї автомата АК-74 № НОМЕР_1 та 120 набоїв до нього (т. 2 а.с.122);

-висновок експерта №147 від 13.04.2023, в якому зазначено, що кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А за ізосерологічною системою АВО (т.2 а.с.127-129);

-висновок експерта №148 від 13.04.2023, в якому зазначено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинином анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО (т.2 а.с.130-132);

-висновок експерта №149 від 13.04.2023, відповідно до якого у п.3.3 зазначено, що в плямах на змиві РБК (об?єкт №1), вилученого при ОМП, знайдено кров людини, при визначенні групової належності якої виявлений антиген В.

Таким чином, кров у вказаному об?єкті може походити від будь-якої людини з групою крові В з ізогемаглютинином анти-А, і походження її від гр-на ОСОБА_9 не виключається. У п.3.4 зазначено, що в плямах на змиві РБК (об?єкт №2), вилученого при ОМП, знайдено кров людини групи О з ізогемаглютинином анти-А та анти-В і походження її від гр-на ОСОБА_8 не виключається (т.2 а.с.134-137);

-постанову від 11.05.2023 про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу: паперових конвертів із зразками крові Хібовського, Препелиці, а також 2-ма змивами РБК (т.2 а.с.138, 139);

-висновок експерта від 11.04.2023 №СЕ-19/102-23/6026-БЛ, відповідно до якого автомат, який був наданий на дослідження, являється нарізною автоматичною вогнепальною зброєю автоматом конструкції Калашникова «АК-74», № НОМЕР_1 , калібру 5,45 мм, 1989 року виготовлення, виробництва СРСР. Даний автомат придатний для стрільби (т.2 а.с.144-147);

-висновок експерта від 17.04.2023 №СЕ-19/102-23/6085-ФХВР, в якому зазначено, що в каналі ствола наданого на дослідження предмета зовні схожого на автомат, на поверхні якого наявні маркувальні позначки: «... 6342839...», виявлено сліди нітрит-іонів, централіту І та централіту ІІ, які характерні для продуктів пострілу нітроцелюлозних (бездимних) порохів, а також сліди нафтопродукту (мастильного матеріалу). Зробити категоричний висновок щодо факту проведення пострілу з наданого на дослідження предмета зовні схожого на автомат після його останнього чищення та змащування не видалось можливим з причини неможливості встановлення послідовності утворення слідів продуктів пострілу на нафтопродукту (мастильного матеріалу) у випадку їх спільної присутності в каналі ствола (т.2 а.с. 150-157);

-висновок судово-психіатричного експерта №149 від 06.04.2023, в якому надані наступні відповіді: в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності; в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; в теперішній час ОСОБА_6 на психічні розлади не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності; в теперішній час ОСОБА_6 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує (т.2 а.с.158-160);

-постанову старшого слідчого СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 12.04.2023 про визнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілими у кримінальному провадженні №0000148 (т.2 а.с.165, 166);

-висновок експерта №42/4 від 08.06.2023, відповідно до якого лікар-судово-медичний експерт дійшов висновку, що: 1. У відповідності до даних, що викладені в медичних картах стаціонарного хворого №3724 (Бершадської ОЛІ) та №2512 (ВМКЦ ЦР), у гр-на ОСОБА_9 , як на момент його надходження до Бершадської ОЛІЛ (25.03.2023 року о 03:30 год), так і в послідуючому, на момент його надходження до ВМКЦ ЦР 25.03.2023 року о 17:45 год), мали місце тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових наскрізних поранень (24.03.23 року) правої гомілки з вогнепальним багатоуламковим переломом обох кісток правої гомілки та вогнепальним кульовим наскрізним пораненням лівої гомілки з вогнепальним уламковим переломом лівої малогомілкової кістки. 2. Враховуючи локалізацію та характер поранень обох гомілок та приймаючи до уваги дані викладені в матеріалах кримінального провадження, вважає, що вказані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок дії куль випущених з вогнепальної, в тому числі і з автоматичної зброї. При цьому, характер ушкоджень (рівень поранень та їх локалізація, зона враження) не виключають можливості утворення даних ушкоджень внаслідок пострілу чергою. Окремо зазначено, що в зв?язку з відсутністю достатньої кількості судово-медичних даних, встановити дистанцію пострілу не уявляється можливим. Втім, враховуючи відсутність у медичних документах зауважень, щодо дії додаткових факторів пострілу на шкірі навколо ран, а також враховуючи характеристики та таблиці пострілів з автомату АК-74, викладені у спеціальній літературі, вважає, що дистанція пострілу (від дульного зрізу) до поверхні вражень ОСОБА_9 , перевищувала зону дії додаткових факторів пострілу, отже постріли були зроблені, вірогідніше за все, з неблизької дистанції - понад 3м. 3.Поранення обох гомілок, виходячи з їх характеру та локалізації, відбулося в максимально короткий проміжок часу (майже одночасно) та, цілком можливо, в дату і час зазначений у медичних документах та матеріалах кримінального провадження -(24.03.2023 року). 4. 3 огляду на П.П. м), П 2.1.2. та 2.1.3 (правил) вогнепальні кульові наскрізні поранення обох гомілок відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 5.Характер та наслідки вогнепальних кульових наскрізних поранень обох гомілок потребували негайного оперативного лікування, яке, у відповідності до даних медичних документів і було виконано в Бершадській ОЛІ, а згодом виконувалось і в умовах ВКМЦ ЦР м.Вінниця (т.2 а.с.167-172);

- висновок експерта №41/3 від 09.06.2023, відповідно до якого лікар-судово-медичний експерт дійшов висновку, що: у відповідності до даних, що викладені в медичній картці стаціонарного хворого №3725 (Бершадська ОЛІЛ), у гр-на ОСОБА_8 , станом на дату та час його надходження до ОСОБА_27 (25.03.23 р. о 03:35 год) мали місце тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення лівого стегна з багатоуламковим вогнепальним переломом нижньої третини стегнової кістки з порушенням нервово-судинного пучка, незворотньою ішемією лівої гомілки, які ускладнились постгеморагічною анемією та геморагічним шоком, а також дотичного поранення верхньої третини правої гомілки. Згідно із медичною картою стаціонарного хворого №2516 (ВМКЦ ЦР), у гр-на ОСОБА_8 , станом на дату і час його надходження до військово-медичного клінічного центру ЦР (26.03.23 р. о 12:15 год) мали місце тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення (24.03.23 р.) нижньої третини лівого стегна з вогнепальним багатоуламковим переломом нижньої третини лівої стегнової кістки та повним пошкодженням судинно-нервового пучка; вогнепального кульового дотичного поранення верхньої третини правої гомілки; ампутації по типу ПХО лівого стегна на рівні перелому лівої стегеневої кістки. 2.Враховуючи локалізацію та характер поранень лівого стегна та правої гомілки, та приймаючи до уваги дані викладені в матеріалах кримінального провадження, вважає, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок дії куль, випущених з вогнепальної, в т.ч. і з автоматичної вогнепальної зброї. При цьому, характер ушкоджень (рівень поранень, їх локалізація, зона враження) не виключають можливості утворення даних ушкоджень внаслідок пострілу чергою. Окремо зазначає, що у зв?язку з відсутністю достатньої кількості судово-медичних даних, встановити дистанцію пострілу не уявляється можливим. Втім, враховуючи відсутність в медичних документах зауважень щодо наявності слідів дії додаткових факторів пострілу на шкірі навколо ран, а також враховуючи характеристики та таблиці пострілів з автомату АК-74, які викладені у спеціальній літературі, приймаючи до уваги дані викладені в матеріалах кримінального провадження, вважає, що дистанція пострілу (від дульного зрізу до поверхні вражень наявних у ОСОБА_8 ) у момент здійснення пострілів, перевищувала дистанцію дії додаткових факторів пострілу, отже постріли були зроблені, вірогідніше за все, з неблизької дистанції - понад 3 метри. 3. Поранення обох гомілок, виходячи з їх характеру та локалізації, відбулося в максимально короткий проміжок часу (майже одночасно) та, цілком можливо, в дату і час зазначений у медичних документах та матеріалах кримінального провадження - 24.03.2023 р. 4. Характер вогнепального поранення лівого стегна в обов?язковому порядку потребував екстренного надання першої медичної допомоги - накладання джгута на ліве стегно. Значна тривалість (поза межею критичної) транспортування гр-на ОСОБА_8 до лікарняного закладу призвела до незворотніх змін - відмирання м?яких тканин лівої гомілки нижче кульового поранення лівого стегна, що в свою чергу явилося безумовним показом до ампутації лівої гомілки по життєвим показам. Таке оперативне лікування і було виконано в умовах Бершадської ОЛІЛ за участю судинного хірурга Військово-медичного клінічного центру. Отже, ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини лівого стегна знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв?язку із вогнепальним кульовим наскрізним пораненням нижньої третини лівого стегна з вогнепальним багато уламковим переломом нижньої третини лівої стегнової кістки та повним пошкодженням судинно-нервового пучка з послідуючим ускладненням у вигляді критичної ішемії лівої нижньої кінцівки. 5. 3 огляду на пп. «м» (з приміткою) п.2.1.2 та п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», наявне у гр-на ОСОБА_8 вогнепальне кульове наскрізне поранення нижньої третини лівого стегна з вогнепальним багатоуламковим переломом нижньої третини лівої стегеневої кістки та повним пошкодженням судинно-нервового пучка з послідуючим розвитком критичної ішемії лівої нижньої кінцівки та вогнепальне кульове дотичне поранення верхньої третини правої гомілки відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 6. Вивчивши та опрацювавши весь масив доданих до постанови медичних документів та матеріалів кримінального провадження, в жодному випадку не було встановлено жодної згадки чи посилання про наявність у гр.-на ОСОБА_28 «Вибухової травми (16.03.23). Непроникаючих осколкових сліпих поранень м?яких тканин передньої черевної стінки, травматичного відриву правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки» (т.2 а.с.173-180);

-протокол проведення слідчого експерименту від 22.05.2023 за участю свідка ОСОБА_11 з відеозаписом, з метою проведення перевірки і уточнень показань останнього. ОСОБА_11 дав прокази про те, що 24.03.2023 він перебував на чергуванні допоміжного пункту наведення, що в с. Любомирка. Біля 23:20 год., перебуваючи у приміщенні для відпочинку почув ззовні, біля приміщення суперечку між військовослужбовцями, зокрема нецензурну лайку та вирішив вийти, щоб їх заспокоїти. Вийшовши, побачив військовослужбовців із сусіднього підрозділу, які у грубій формі щось пояснювали солдату ОСОБА_6 , який сидів на лавці. Свідок підійшов і попросив припинити конфлікт, при цьому наказав ОСОБА_6 йти до приміщення для відпочинку, а сам залишився біля вище вказаних військовослужбовців щоб запитати про причину конфлікту. Через декілька секунд, можливо хвилин, почув як позаду відчиняються двері спального приміщення та звук зведення затвору характерний та кілька одиночних пострілів зі зброї. ОСОБА_11 відразу повернувся та побачив солдата ОСОБА_6 , який тримав у руках автомат (АК-74), з якого вів вогонь одиночними пострілами, зі ствола було видно полум`я (іскри). Свідок відразу схопився за зброю, яка була в руках солдата ОСОБА_6 та направив ствол в землю, намагався її відібрати. Останній чинив опір, тому зброю не вдалося відібрати, при цьому ОСОБА_6 продовжував вести вогонь в землю. В подальшому «повалив» його на землю, від`єднав магазин від автомата та відібрав автомат. ОСОБА_6 підняв із землі та завів на кухню. В цей час побачив двох військовослужбовців лежачих на землі при свідомості, якими виявились ОСОБА_29 та ОСОБА_30 (т.2 а.с.182, 183).

Вказані вище докази, суд вважає правдивими і достовірними, вони не суперечать один одному, підтверджують та доповнюють один одного і відповідають фактичним обставинам справи. Із урахуванням цього, а також того, що усі зазначені докази зібрані із дотриманням вимог КПК України, суд приймає зазначені докази.

Судом критично оцінено позицію захисника обвинуваченого щодо недопустимості доказів, зібраних органом досудового розслідування, оскільки, на його думку, у зв`язку з тим, що обвинувачений та потерпілі, на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, були військовослужбовцями, перебували на території тимчасового табору розміщення військової частини на підставі бойового розпорядження, - досудове розслідування повинно було проводити виключно Державне бюро розслідувань на підставі п. 3 ч. 4 ст. 216 КПК України. Даний висновок судом з роблено з урахуванням того, що згідно із ч. 1, 2 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання; досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; 3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України. Разом з тим, ч. 1 ст. 216 КПК України визначає, що слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування, а нормами п. 3 ч. 4 цієї ж статті регламентовано, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України. ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а тому органом досудового розслідування, у даному випадку є саме слідчі органи Національної поліції.

На думку суду, надані стороною обвинувачення докази узгоджені між собою, логічні, послідовні та є допустимими, оскільки судом не встановлено порушень, які б вказували на протилежне.

Зокрема досліджені судом експертизи проведені експертами з відповідною кваліфікацією та свідоцтвом про право на проведення судових експертиз на зазначених напрямках, про що зазначено в самих висновках, експерти попереджені про кримінальну відповідальність. В судовому засіданні не встановлено даних щодо відсутності належної кваліфікації та повноважень експертів, наявності істотних порушень вимог КПК України при проведенні експертиз.

Крім того, суд вважає, що відсутні підстави для кваліфікації дії обвинуваченого за ст. 414 КК України, як на те покликається сторона захисту з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 401 КК України, військовими злочинами, визнаються злочини проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями.

Об`єктивна сторона військових злочинів полягає у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що порушує встановлений порядок несення або проходження військової служби.

Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що якщо побої або інше насильство були заподіяні одним військовослужбовцем щодо іншого виключно на ґрунті особистих неприязних або сімейних, майнових відносин, то такі дії мають кваліфікуватися за статтями, що передбачають відповідальність за відповідні невійськові злочини.

Як вбачається із фактичних обставин справи встановлених судом, ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин ( що вбачаєьтся із його показів), здійснив постріли у напрямку потерпілих, влучивши у нижні кінцівки.

Тобто, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, а не під час несення військової служби, а тому його дії не підпадають під ознаку військових злочинів і не можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло тілесні ушкодження кільком особам.

Умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільне небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Даний висновок узгоджується із позицією, висвітленою у постанові Верховного Суду у справі № 229/3986/16-к у складі суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 05.06.2019.

Таким чином, оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, колегія суддів всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, вважає вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України поза розумним сумнівом з огляду на таке.

Згідно зі ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази в їх сукупності суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вбивство, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, характеризується єдиним наміром щодо вбивства двох (або більше) потерпілих, змістом якого охоплюється умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті декільком фізичним особам. Смерть двох або більше потерпілих утворює собою зміст уявлення винної особи про результат своїх дій, що є метою вчинення цього злочину як обов`язкової ознаки його суб`єктивної сторони.

Єдність умислу щодо таких дій є характерною відмінною ознакою цього виду вбивства. Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілими, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України та положень пунктів 4, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Вищевказані висновки знаходять своє відображення і у постановах Верховного Суду (провадження № 51-320км17 від 09 жовтня 2018 року; № 51-6292км19 від 13 лютого 2020 року).

Надаючи оцінку діям обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_6 діяв умисно з метою заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , довівши свій замах до завершення.

Означене підтверджено показами обвинуваченого, потерпілих та свідка ОСОБА_11 , з яких вбачається, що ОСОБА_6 та потерпілі 24.03.2023 року вступили у конфлікт. ОСОБА_11 , з метою припинення конфлікту, спрямував обвинуваченого до його спального місця. Саме цей момент, на думку суду, ( втручання безпосереднього командира ОСОБА_6 ) і є припиненням можливого негативного впливу потерпілих у бік обвинуваченого, їх агресії чи погроз. Разом з тим, останній будучи локально відсторонений від потерпілих, узяв до рук зброю, привів її у бойову готовність та спрямував постріли у бік потерпілих. В подальшому його дії були припинені не добровільно, а шляхом стороннього впливу дій ОСОБА_11 шляхом застосування фізичної сили.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги той факт, що обвинувачений на той момент був військовослужбовцем, проходив відповідні навчання щодо правил поводження зі зброєю та її застосування, знав принцип дії, вражаючу силу та смертельність дії при пострілі із вказаної зброї, спорядженої бойовими набоями, тобто усвідомлював свої дії щодо її застосування та розумів наслідки, які можуть від цього настати.

Також колегія суддів відхиляє доводи обвинуваченого з приводу того, що він не мав умислу вбивати потерпілих, лише хотів їх злякати, захистити своє життя та здоров`я, стріляючи в землю, оскільки потерпілі вели себе зверхньо та наносили йому удари.

Колегія вважає, що обвинувачений міг іншим чином вплинули на ситуацію, однак він не скористався вказаною можливістю, а свідомо беручи автомат, вчиняючи всі дії щодо приведення його у бойову готовність, розуміючи свої дії та усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки від застосування зброї, не зробив попереджувальних пострілів вгору, а здійснив постріли, направляючи дуло в бік потерпілих. Побачивши, що потерпілі впали, обвинувачений міг ці постріли припинити, але цього не зробив, поки ОСОБА_11 не відібрав у нього зброю.

Тобто, приведення зброї у бойову готовність обґрунтовано свідчить щодо цілеспрямованості та усвідомленості вчинених обвинуваченим дій, необхідних для здійснення пострілів із автомату.

Показання обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство суперечать висновкам судово-медичних експертиз потерпілих щодо механізму заподіяння їм тілесних ушкоджень, характеру тілесних ушкоджень, їх локалізації та відстані здіснення пострілів (понад 3 метра).

Не доведення свого злочинного умислу до кінця щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 свідчить те, що ОСОБА_6 вжив всіх заходів, спрямованих на заподіяння смерті потерпілим, однак бажані наслідки для нього не настали, у зв`язку із зупиненням протиправних дій свідком ОСОБА_11 та з наданням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 своєчасної першої допомоги іншими військовослужбовцями.

Суд вважає, що послідовність дій обвинуваченого, обставини вчинення ним злочину, спосіб вчинення, свідчить про наявність умислу, усвідомлення ОСОБА_6 суспільно небезпечного характеру своїх діянь, останній міг передбачити їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв умисно.

Часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , невизнання умислу, незгода із кваліфікацією, суд розцінює як спробу останнього уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину. Така версія обвинуваченого спростовується доказами, в тому числі показаннями потерпілих, свідків, які безпосередньо були на місці події та пояснили про обставини вчинення злочину, а також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Активні дії ОСОБА_6 щодо приведення автомату в бойову готовність, прямування зі спального вагончика на вулицю, тобто до місця, де знаходились потерпілі, вчинення пострілів з незначної відстані свідчать про їх мобілізованість, усвідомленість та цілеспрямованість і разом із іншими встановленими обставинами, спростують твердження обвинуваченого про відсутність умислу на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Судом надається критична оцінка показам свідка ОСОБА_11 з приводу одиночних пострілів, які здійснював ОСОБА_6 за вище описаних обставин, оскільки сам обвинувачений вказав, що здійснював постріли чергою, його покази також кореспондуються із показами свідка ОСОБА_12 , не виключаються згідно висновків експерта №42/4 від 08.06.2023 та №41/3 від 09.06.2023. Крім того, даний висновок підтверджується, копією ухвали слідчого судді про накладення арешту від 28.03.2023 та постановою слідчого від 27.03.2023, де вказано, що під час огляду місця події 25.03.2023 було виявлено та вилучено предмет конструктивно схожий на автомат «АК -74» серійний номер № НОМЕР_1 , який поміщено до поліетиленового мішка та запаковано за допомогою капронової нитки та бірки; предмет конструктивно схожий на магазин до автомата, споряджений 18 предметами конструктивно схожими на патрони, які було поміщено до спеціального пакету НПУ №73748. Отже, у магазині автомата із 30 набоїв, визначених виробником даної зброї, містилося лише 18, тобто стріляючи одиночними пострілами ОСОБА_6 мав вистрілити 12 разів, що не співпадає у часі із секундними показниками пострілів, які були вказані свідками, потерпілими та обвинуваченим.

Спрямованість автомата обвинуваченим у землю, а не в напрямку потерпілих судом оцінено критично з урахуванням локації тілесних ушкоджень, які отримали потерпілі (так ОСОБА_8 отримав поранення у стегно, а не в нижню частину ноги), відстанню від місця знаходження обвинуваченого та потерпілих, які вказано у протоколі слідчого експерименту, протоколі огляду місця події та висновках судово -медичної експертизи потерпілих. Крім того, судом ураховано, що стороною захисту під час досудового розслідування та судового розгляду не було заявлено клопотання про проведення експертного дослідження з питання можливої траєкторії руху куль за обставин, вказаних у обвинувальному акті.

Вказаний обвинуваченим умисел припинити агресію у свій бік з боку потерпілих шляхом здійснення пострілів, не кореспондується із способом, який він обрав для цього ( не повідомив вище стояче керівництво, ВСП, органи Національної поліції тощо).

Суд ураховує, що згідно з висновком експерта №19 від 28.03.2023, на час проведення експертизи у гр-на ОСОБА_6 , мають місце тілесні ушкодження у вигляді ділянки садіння на волосяній частині голови, синця на нижній повіці правого ока, синців на зовнішній та на передній поверхні лівого стегна, саднин на передній поверхні лівої гомілки, а також синця із саднинами на його тлі на задній поверхні правої гомілки в нижній третині. Виходячи з характеру та локалізації вищевказаних ушкоджень експерт вважає, що всі вони могли бути спричинені тупими твердими предметами, в тому числі і предметами з нерівною контактуючою поверхнею. Ізольовані саднини на передній поверхні лівої гомілки могли бути спричинені тупими твердими предметами з вкрай обмеженою поверхнею, які діяли дотично до поверхні шкіри. Характер та локалізація вищезазначених ушкоджень дозволяє припустити можливість їх утворення за 3-5 діб до дати проведення експертизи. За ступенем важкості, кожне із зазначених тілесних ушкоджень, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я. Даний висновок підтверджує покликання обвинуваченого на наявність у нього конфлікту із потерпілими та, можливе, нанесення йому тілесних ушкоджень останніми, однак, зі урахуванням втручання ОСОБА_11 та відокремлення локаційно ОСОБА_6 від місця конфлікту, не спростовує в подальшому його мотивів спричинити смерть потерпілим, оскільки, обраний ним спосіб завершення конфлікту не є співмірним із отриманням легких тілесних ушкоджень, нанесення яких у момент застосування ним зброї було остаточно припинено.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_6 саме єдиного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Питання про зміст і спрямованість умислу обвинуваченого під час кваліфікації його дій вирішене з огляду на сукупність встановлених фактичних обставин вчиненого, зокрема характер вчиненого діяння, спосіб, використаних знарядь, кількість здійснених пострілів, локалізацію ушкоджень на тілі потерпілих та причини, що обумовили неможливість доведення умислу до кінця. Встановлені судом фактичні обставини підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів при розгляді вказаного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні ним злочину, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст.94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини,ст.62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме - закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому суд вважає за доцільне виключити із формулювання обвинувачення спільне вживання алкогольних напоїв обвинуваченого із потерпілими, оскільки даний факт спростовується копією карти амбулаторного медичного огляду №87 від 25.03.2023 відносно ОСОБА_8 1996 р.н., з якої встановлено, що останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння 25.03.2023 о 03-30 год (т.2 а.с.111) та копією карти амбулаторного медичного огляду №87 від 25.03.2023 відносно ОСОБА_9 1984 р.н., з якої встановлено, що останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння 25.03.2023 о 03-30 год.

Перебування обвинуваченого у стані сп`яніння не доводить спільного вживання алкогольних напоїв.

Суд враховує позицію прокурора, сторону потерпілих та сторони захисту щодо призначення покарання обвинуваченому.

Прокурор просив призначити обвинуваченому за вчинення передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України злочину, покарання у виді 15 років позбавлення волі, вказавши про доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Зазначив про відсутність підстав для перекваліфікації інкримінованого злочину, оскільки зброю ОСОБА_6 застосував не на підставі бойового розпорядження.

Представник потерпілих у своїй заяві від 13.08.2025 зазначив, що підтримує обвинувачення прокурора. Цивільні позови просив задовольнити. Також просив судове засідання провести без його участі.

Обвинувачений у судових дебатах вказав, що шкодує про події, які мали місце 24.03.2023 щодня, однак він не бажав убивати потерпілих. Своїми діями він хотів припинити агресію з їх боку, так як вони обзивали та били його. Він має щасливу сім`ю, добровільно пішов захищати Батьківщину та не мав наміру на вбивство.

Захисник обвинуваченого у судових дебатах вказав, що ОСОБА_6 не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки стороною обвинувачення жодним доказом не доведено умислу на вбивство потерпілих, що також підтверджено тим, що його підзахисний спрямував зброю у землю, а не в потерпілих. Зазначив, що і потерпілі і обвинувачений за вищевказаних обставин були військовослужбовцями, перебували на бойовому завданні, тому відповідно, будучи спеціальними суб`єктами, їх діяння підпадали під Розділ 19 Особливої частини КК України - Кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) з можливою кваліфікацією за ст. 414 КК України. Тому, в силу ч. 3 ст. 216 КПК України, органом досудового розслідування у даному випадку є Державне бюро розслідувань, а не слідчі ограни Національної поліції, що вказує на недопустимість зібраних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання колегія суддів, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Так, колегія суддів, відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, зокрема, ОСОБА_31 одружений, має на утриманні сина, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та служби.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд визнає вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Також, суд дійшов висновку, що обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, не визнає свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення, а виправдовує свою протиправну поведінку саме в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Разом з тим він вказує, що шкодує про те, що того вечора вживав алкоголь із потерпілими та, в наслідок його дій, вони отримали поранення. Однак вказує про відсутність наміру їх убивати, а наявний намір захистити себе від їх агресії та зазначає, що застосування ним зброї не мало б негативних наслідків, якби потерпілі не почали рух у його бік, скоротивши дистанцію.

Таким чином, колегія суддів беззастережно вважає, що покарання обвинуваченому слід визначити в межах санкцій статті ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за якими кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі, оскільки, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконана, що таке покарання є справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням його посткримінальної поведінки, наявності сталих соціальних зв`язків та відсутності судимостей.

На переконання суду, саме таке покарання відповідатиме справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечить співрозмірність діяння та кари, а також відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Також, на переконання колегії суддів, будь-який інший вид покарання, окрім позбавлення волі, не забезпечить мету покарання у виді виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений, маючи можливість вирішити конфлікт іншим способом, привів зброю в бойову готовність і умисно здійснив постріли.

Саме таке покарання буде доцільне для профілактики вчинення обвинуваченим нових злочинів, буде найбільш відповідати принципам та меті його призначення, зазначене випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції. Також такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст.69, 69-1,75 КК України, суд не вбачає.

25.07.2023 через канцелярію суду представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_32 , подав цивільний позов про відшкодування моральної шкоди.

Зокрема, у цивільному позові ОСОБА_9 до ОСОБА_6 зазначено, що в результаті поранення йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків. До негативних наслідків відносить нервовий стрес, фізичний біль та стражданнях, яких ОСОБА_9 зазнав у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, депресію, неможливість вести повноцінний спосіб життя у зв?язку із інвалідністю після поранення. У зв?язку із пораненням він втратив можливість повноцінно працювати, а тому йому стало важко утримувати себе і свою сім?ю. Весь час досудового розслідування він нервував з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дії відповідача. Зважаючи на викладене, оцінює моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн (т.1 а.с.102-105).

У цивільному позові ОСОБА_8 до ОСОБА_6 зазначено, що в результаті поранення йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в завданні негативних наслідків, таких як - нервовий стрес, фізичний біль та страждання, яких ОСОБА_8 зазнав у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, депресію, неможливість вести нормальний спосіб життя у зв?язку із інвалідністю після поранення. Також, у зв?язку із пораненням він втратив можливість повноцінно працювати, а тому йому стало важко утримувати себе і свою сім?ю. Весь час досудового розслідування ОСОБА_8 нервував з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дії відповідача. Зважаючи на викладене, оцінює моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн (т.1 а.с. 109-112).

Ухвалою суду від 21.08.2024 цивільні позови потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подані в їх інтересах адвокатом ОСОБА_33 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, прийнято до розгляду в межах кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо цивільних позовів потерпілих, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Потерпілий ОСОБА_9 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 морально шкоду у розмірі 300 000 грн, а потерпілий ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Указані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц.

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто і відшкодування упущеної вигоди, і відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме - протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Указані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Ті, обставини, які суд першої інстанції встановив, вплинули на обґрунтування ним розміру присудженого позивачу відшкодування.

У даному конкретному випадку для визначення розміру моральної шкоди суд враховує: перенесений позивачами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень; їх моральні страждання, зумовлені втратою працездатності через отримані травми; тривале лікування; втрату усталеного способу життя.

Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд бере до уваги обставини справи, враховує доведеність вини обвинуваченого та існування безпосереднього причинного зв`язку між його неправомірними діями та шкодою, завданою потерпілому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , істотність вимушених у житті позивачів змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних їм моральних страждань та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає справедливою сумою компенсації заподіяної позивачу ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, а позивачу ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн, враховуючи те, що у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_6 йому було проведено ампутацію лівої гомілки. Таким чином цивільні позови підлягають задоволенню частково, оскільки ні цивільними позивачами, ні представником цивільних позивачів не доведено необхідності стягнення моральної шкоду саме у заявленому ними розмірі.

Визначаючи саме такі розміри грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивачі зазнали моральних і душевних страждань внаслідок, а тому на підставіст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Частиною другою статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Ураховуючи вказану норму, колегія суддів вважає, що з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати за проведення експертиз у загальній сумі 2667,12 грн., що становить суму 755, 12 грн. витрат на судову експертизу зброї №СЕ-19/102-23/6026-БЛ від 11.04.2023 (т.2 а.с.143-147) та 1912 грн. витрат на судову вибухо - технічну експертизу №СЕ-19/102-23/6085- ФХВР від 18.04.2023 (т. 2 а.с. 149-157).

Витрати, на суму 2868 грн., вказані в обвинувачльному акті, як витрати на судову вибухо - технічну експертизу №СЕ-19/102-23/6035- ФХВР від 18.04.2023 не підлягають стягненню, так як стороною обвинувачення не надано підтвердження понесення даних витрат.

Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 суд залишає без змін до набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 25.03.2023 до набрання вироком суду законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 25 березня 2023 року до набрання вироком суду законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області у справі №126/716/23 від 28.03.2023.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- автомат «АК -74» серійний номер № НОМЕР_1 , який поміщено до поліетиленового мішка та запаковано за допомогою капронової нитки та бірки та магазин до автомата, споряджений 18 патронами, які було поміщено до спеціального пакету НПУ №73748 - передати військовій частині НОМЕР_2 ;

- 6 гільз, які було поміщено до спеціального пакету НПУ № WAR1022444 - знищити;

- паперові конверти із зразками крові ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також 2-ма змивами РБК, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз загальною вартістю 2667 (дві тисячі шістост шістдесят сім) гривень 12 (дванадцять) копійок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_34

Судді ОСОБА_35

ОСОБА_36