Номер провадження: 11-сс/813/854/25
Справа № 946/2649/25 1-кс/946/823/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000564 від 12.04.2025 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, заступника голови та бухгалтера СФГ « ОСОБА_10 », депутата VIII скликання Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі рішення Саф`янівської сільської ради №3-VIII від 26.11.2020 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України,

встановив:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000564 від 12.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого на даний час продовжена шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних нормативно-правових актів.

У ході досудового розслідування встановлено, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 : гранатометник роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , стрілок роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , водій управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 , діловод відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 , начальник відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 на виконання вимог абзацу 11 п. 9 постанови КМУ № 154 від 23.02.2022 року «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» та п. 79 абзац 4 постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» та відповідно до наказу військового коменданта Ізмаїльського району Одеської області від 11.04.2025 року №103, здійснювали 12.04.2025 року заходи із забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі, а саме: оповіщення та перевірку військово-облікових документів у військовозобов`язаних.

12.04.2025 року, в період час із 17:10 до 17:20, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, на автодорозі «Ізмаїл-Кілія» в районі с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області на вимогу вищезазначених працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 до військовозобов`язаних ОСОБА_16 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_17 надати для перевірки документи що посвідчують їх особи (військово-облікові документи), невстановлена особа на ім`я ОСОБА_17 , повідомила що його документи зараз підвезе громадянин ОСОБА_9 .

Далі, 12.04.2025 року, приблизно о 17:30 год., ОСОБА_9 , який є депутатом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, під`їхав на південну окраїну с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області за кермом автомобілю марки «Toyota», моделі «Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, діючи з прямим умислом, в період дії на території України особливого періоду, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, а саме: військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 : ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які, 12.04.2025 року, відповідно до наказу військового коменданта Ізмаїльського району Одеської області від 11.04.2025 року №103, здійснювали заходи із забезпечення правового режиму воєнного стану в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі, зупинив вищезазначений транспортний засіб біля співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії Російської Федерації проти України, загрози її національній безпеці, через відкрите водійське вікно транспортного засобу, продемонстрував та направив у бік військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 калібром 7,62 мм, погрожуючи його застосуванням, тим самим перешкодив законної діяльності Збройних Сил України, а саме: перевірці військово-облікових документів військовозобов`язаних ОСОБА_16 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_17 , після чого, наказав останнім сісти у вказаний транспортний засіб, на якому в подальшому залишив місце події зі ОСОБА_16 та невстановленою особою на ім`я ОСОБА_17 .

12.04.2025 ОСОБА_9 затриманий органом досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України.

13.04.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

14.04.2025 року прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора та до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 10.06.2025 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок), з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- заборонити спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину та доведеність існування ризику переховування від органу досудового розслідування.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк досудового розслідування, без визначення застави.

Прокурор вказує про незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, існування встановлених під час досудового розслідування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ст.177 КПК, особу підозрюваного, та безпідставно застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави, який не може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків та не відповідає положенням ст.183 КПК, з урахуванням кваліфікації кримінального правопорушення за ч.1 ст.114-1 КК України.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

До початку апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний/підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризику, який дає достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя врахував особу підозрюваного ОСОБА_9 , який має постійне місце роботи та проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений та на його утриманні перебуває 2 малолітніх дітей.

Окрім цього, слідчим суддею врахована характеристика Саф`янівського сільського голови, згідно якої ОСОБА_9 депутат Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського район VІІІ скликання з перших днів війни виявляє активну громадську позицію, готовий допомагати як простим мешканцям, так і Збройним Силам України; протягом зазначеного періоду, неодноразово допомагав продуктами харчування для людей, які вимушені були покинути свої домівки та переїхати; близько 130000 грн. перерахував воїнам ЗСУ для придбання РЕБів, планшетів та павербанків; серед колег користується повагою та авторитетом.

Таким чином, при розгляді клопотання слідчим суддею врахована репутація підозрюваного.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину. Підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання прокурора докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо вчинив інкримінований йому злочин: перешкоджання законній діяльності Збройних СИЛ України в особливий період. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя правильно врахував обставини справи та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та визначив заставу в максимальних межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., із покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

На думку апеляційного суду, з урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, за визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи прокурора про те, що слідчим суддею безпідставно застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 заставу з посиланням на ч.4 ст.183 КПК, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Тобто, вказаними приписами статті, кримінально процесуальний закон передбачає право, однак не обов`язок слідчого судді/суду, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, передбаченого ст.114-1 КК України.

Доводи прокурорів про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 застави, оскільки це не зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього у кримінальному провадженні обов?язків, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки поведінка підозрюваного після внесення за нього застави та звільнення з-під варти, зокрема той факт, що органом досудового розслідування та прокурором не було надано доказів порушення підозрюваним, покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підозрюваний ОСОБА_9 особисто з`явився до суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилося питання про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурори не надали доказів, що з моменту внесення за підозрюваного ОСОБА_9 застави та звільнення його з-під варти, останній допускав порушення покладених на нього обов`язків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного оскарженою ухвалою альтернативний запобіжний захід у виді застави, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків, а також про існування підстав, які б перешкоджали застосувати щодо нього заставу.

За таких обставин, доводи прокурора про існування підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання вартою, без визначення застави, колегія суддів визнає необґрунтованими.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про можливість визначення підозрюваному ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., із покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.

На думку апеляційного суду, такий розмір застави є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного на даній стадії досудового розслідування та створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, з її правом на свободу.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене відповідно до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 , в кримінальному провадженні №0000564 від 12.04.2025 року , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4