Справа № 461/7041/25
Провадження № 1-кс/461/5304/25
УХВАЛА

27.08.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Червоноград, Львівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000678 від 03.06.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова із вказаним клопотанням, яке мотивує тим, що 03.06.2025, приблизно о 17:30 год, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Vento», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перевозив пасажира ОСОБА_5 , рухаючись ним автодорогою Р-15 «Ковель-Шептицький-Жовква» на 152 км, в межах населеного пункту с. Туринка, Львівського району, Львівської області поблизу будинку № 17, в напрямку до м. Львів, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п.п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 1.10 в частині визначення термінів («дорожня обстановка», «безпечна швидкість», «узбіччя»), Розділу 2 п.п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 2.3 д) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), 2.9.а) (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції); Розділу 12 п.12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.) та Розділу 13 п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), які виразилися в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, рухаючись з перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкістю руху, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми односторонніми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при проїзді правостороннього заокруглення дороги не вибрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу відносно правого краю проїзної частини, в результаті чого не справився з керуванням транспортного засобу та без причин технічного характеру допустив виїзд автомобіля марки «Volkswagen Vento», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за межі проїзної частини праворуч на праве по напрямку його руху узбіччя, де здійснив зіткнення з нерухомою перешкодою - деревом.

В результаті порушення правил безпеки дорожнього руху, пасажиру автомобіля «Volkswagen Vento» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді важкої поєднаної травми: закрита черепно-мозкова травма, дифузний забій головного мозку, дифузне аксональне ураження важкого ступеня, вторинна ішемія в басейні кровопостачання правої середньої мозкової артерії та лівої передньої мозкової артерії, травматичний лінійний відкритий перелом нижньої щелепи ліворуч в ділянці кута з поширенням на альвеолярний паросток, лінійний закритий перелом суглобового відростка нижньої щелепи праворуч з помірним зміщенням уламків, садна обличчя; тупої травми органів грудної клітки: забій лівої легені, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Слідчий вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому є необхідність в застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання клопотання без його участі. Клопотання підтримав та просив задовольнити повністю.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 судове засідання не з`явились. Захисник подав до суду заяву про слухання клопотання без його участі та без участі підозрюваного. Проти задоволення клопотання не заперечував.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, з урахуванням позиції підозрюваного, слідчий суддя вважає таке підставним, з огляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000678 від 03.06.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

25.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Згідно з ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри і вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Особисте зобов`язання полягає у покладені на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найбільш м`яким із існуючих запобіжних заходів.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.06.2025,

-схемою і фототаблицею до нього;

-відеозаписом моменту ДТП;

-показаннями свідка ОСОБА_7 ;

-висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_4 ;

-висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 ;

-висновками судових інженерно-транспортних експертиз по дослідженню технічного стану ТЗ та дослідженню обставин і механізму ДТП;

-іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Вказані обставини у їх сукупності дають підстави дійти до висновку, що ОСОБА_4 може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях підозрюваного. вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведене існування ризиків, а саме:

-ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі;

-ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконного впливу на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні. Ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Обираючи запобіжний захід у відношенні підозрюваного, суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні правопорушень, дані про особу підозрюваного.

З урахуванням викладеного та обставин справи, суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 176, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого,- задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього строком на два місяці, тобто до 27 жовтня 2025 року включно, наступних обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду на їх першу вимогу;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи;

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1