Справа № 136/897/25
провадження 1-кп/136/69/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2025 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000374 від 30.12.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Богданівка, Липовецького району, Вінницької області, житель АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна загальна середня, одруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, працюючого слюсарем ТОВ "Газмережі", раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

інших учасників кримінального провадження

потерпілої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 30.12.2024 о 08:20 години, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21154», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався на вказаному транспортному засобі по вул. Грушевського в с. Росоша Вінницького району Вінницької області у напрямку с. Рожична Вінницького району Вінницької області, в порушення п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно з якими: п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не обрав безпечної швидкості та не врахував дорожньої обстановки, не пересвідчившись у тому, що зміна напрямку його руху буде безпечною для інших учасників дорожнього руху, за відсутності підстав для обгону чи об`їзду, виїхав на зустрічну смугу руху, в результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21154», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , яка є дружиною ОСОБА_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішнього суглобового перелому нижньої третини лівого стегна зі зміщенням, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не є небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

У ситуації, яка склалась, з технічної точки зору у прямому причинному зв`язку із подією виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм автомобіля марки «ВАЗ 21154» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимог пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла надала до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із примиренням її із винним, мотивуючи тим, що претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого вона не має, вони є подружжям, це є її вільне волевиявлення до прийняття такого рішення, тому просила суд кримінальне провадження закрити.

Обвинувачений, якому судом роз`яснено право на захист, запевнив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, правову кваліфікацію він не оспорює, вину свою у вчиненні інкримінованого злочину визнає, просив, суд закрити кримінальне провадження з підстав наведених потерпілою, вказавши, що наслідки закриття йому зрозумілі, він усвідомлює, що примирення з потерпілою є нереабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та при цьому наполягає на закритті кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вказав на наявність усіх правових підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням винного із потерпілим та закриття кримінального провадження, цивільний позов поданий ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, просив залишити без розгляду за вказаних підстав.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.

За змістом ст.44 КК України за наявності підстав, передбачених ст. 46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності - є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує.

Положеннями ст. 46 КК України визначено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 12 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором та з яких мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин, який йому інкримінується, відповідно до положень ст.12 КК України, є нетяжким, потерпіла не має до обвинуваченого будь-яких претензій, нею цивільний позов не заявлявся, запевнила, що вони із обвинуваченим примирились, про що надала заяву відповідного змісту, отож відбувся акт прощення в результаті вільного волевиявлення.

Суд, шляхом опитування переконався, що обвинувачений правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 286 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягав на закритті провадження з підстав, передбачених ст. 46 КК України.

Питання примирення між потерпілим та обвинуваченим з точки зору пріоритетності публічного чи то приватного інтересу було предметом розгляду Верховним Судом України в постанові від 31.03.2016 у справі 5-27кс16, де він роз`яснив, що існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

З огляду на викладене, будь-яких обставин, які згідно з правилами КПК та КК України перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за наслідками вирішення клопотанням потерпілої, яке підлягає невідкладному розгляду у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Приймаючи до уваги викладене, с уд приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Судом встановлено, що 14.07.2025 на розгляд суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

Зі змісту заяви поданої ОСОБА_6 слідує, що йому завдано шкоди, у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу Volkswagen Crafter, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті події ДТП, яка мала місце 30.12.2024.

Таким чином, обставини, зазначені в позовній заяві виходять за межі предмета доказування у даному кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_3 висунуто обвинувачення за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 02.07.2004 р. "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" судам роз`яснено, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, слід повернути особі, яка його подала без розгляду, роз`яснивши право на подання позову в порядку цивільного судочинства.

Питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст.100, 124 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Судом встановлено, що у кримінальному провадженні застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, питання про яке суд вирішує відповідно до ст.174 КПК України, з урахуванням наявних процесуальних рішень.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 44, 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 285, ст. 286, ст.288, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілої задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілими.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000374 від 30.12.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - закрити.

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «ВАЗ 21154» д.н.з. НОМЕР_1 власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 являється ОСОБА_3 , який знаходяться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ВП № 4 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області, - повернути законному володільцеві, скасувавши арешт такого майна накладений ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 31.12.2024.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 6 765 (шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 15 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, - повернути особі, яка його подала без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_6 право на подання позову в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом семи днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через Липовецький районний суд Вінницької області.

Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_7