Справа № 306/897/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/704/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання за цим вироком з випробовуванням в порядку ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки та покладено на нього обов`язки в порядку ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 18.11.2022р. близько 13.35 год., керуючи автомобілем марки «KIA» моделі «Sorento» реєстраційний номер Словацької Республіки « НОМЕР_1 », рухаючись по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони міста Мукачево у напрямку міста Міжгір`я, проїхавши заокругленість дороги праворуч, що по ходу його руху та дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 763» - (мінус) 37,8 м., що поблизу населеного пункту с. Ганьковиця, Мукачівського району, Закарпатської області, де дорога має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, мокра у результаті опадів у вигляді дощу, діючи у супереч вимог п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3., п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 13.1. та п. 13.3 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 які вступили в дію з 1 січня 2002 року, будучи самовпевненим, розраховуючи на свої водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у конкретних дорожніх умовах, не втримав керований ним автомобіль у межах своєї смуги руху та безпричинно, перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.1 виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який, разом з пасажиром ОСОБА_10 , рухався у зустрічному для водія ОСОБА_7 напрямку, по своїй правій смузі руху, та який з моменту виникнення небезпеки для руху, був позбавлений своїми односторонніми діями технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування і тим самим уникнути зіткнення у даних дорожніх умовах.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водієм ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, а саме закритої ЧМТ - саден, забійно-рваних ран обличчя, субдуральої гематоми зліва, забою головного мозку, закритої ТГК - закритих переломів 2-8 ребер справа, забою легенів, закритої ТЧ - множинних підкапсулярних розривів печінки, закритих переломів кісток тазу (клубової кістки справа, лобкової, сідничної зліва) з деформацією тазового кільця з обширними крововиливами (гематомою) в м`які ткані позаочеревного простору, закритого перелому шийки стегна зліва, рваної рани задньо-зовнішньої поверхні с/з лівого стегна, відкритого багато уламкового перелому діафізу лівої стегнової кістки в с/з частині із зміщенням уламків, закритого, уламкового перелому лівої великогомілкової кістки у верхній 1/3 діафізу із зміщенням уламків, забійно-рваних ран дистальної частини правого стегна, колінного суглобу, відкритого внутрісуглобового перелому правої стегнової кістки, відкритого багато уламкового перелому правого надколінника, закритого перелому правої малогомілкової кістки на рівні проксимального метадіафізу та множинних саден, одиничних синців верхніх, нижніх кінцівок.

Дані тілесні ушкодження виникли від прямого та непрямого контакту тіла з тупими твердими предметами по механізму удару, тертя, виникли під час ДТП, яка мала місце 18.11.2022 та які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті його. Смерть ОСОБА_9 є насильницькою та між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням його смерті вбачається причинний зв`язок.

Окрім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, а саме закритої ЧМТ - множинні саден обличчя, крововиливу у м`які ткані голови з внутрішньої сторони справа, обмежено-дифузного субарахноїдального крововиливу, крововилив у шлуночку г/мозку, забій головного мозку; закритої ТГК: закритого перелому рукоятки грудини, закритих переломів 2-9 ребер зліва, розриву лівої легені у воріт, забою легень; закритої ТЧ - розриву селезінки, множинних розривів печінки; закритого перелому лівого плеча на межі в/з-с/з з крововиливами в м`які тканини, закритого уламкового перелому лівого стегна в н/з частині з крововиливами в м`які тканини, забійно-рваної рани лівого ліктьового суглобу, різана рана черева зліва та множинних саден грудної клітки, черева, кінцівок.

Дані тілесні ушкодження виникли від прямого та непрямого контакту тіла з тупими твердими предметами по механізму удару, тертя, виникли під час ДТП, яка мала місце 18.11.2022 та які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті її. Смерть ОСОБА_10 є насильницькою та між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням її смерті вбачається причинний зв`язок.

Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3., п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 13.1. та п. 13.3 «Правил дорожнього руху», якими визначено:

п. 1.2. - в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.3. - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5. - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

П. 1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

«безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

«дорожні умови» - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;

«дорожня обстановка» - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

«безпечний інтервал» - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху;

п. 2.3. - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п.п. б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.п. д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.2. - на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом;

п. 11.3. - на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

п. 12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 13.1. - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п. 13.3. - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_7 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 12.1. та п. 13.3. «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою їхню смерть, а також п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3. «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.3 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, постановити у цій частині новий вирок, яким за ч. 3 ст. 286 КК України ОСОБА_7 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, в решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржений вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного.

На переконання прокурора, суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 2 ст. 50, ст. 75 КК України, адже ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення; грубе нехтування обвинуваченим правилами дорожнього руху призвело до тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що є непоправним наслідком.

Дані про особу обвинуваченого, його каяття у скоєному та відшкодування збитків, на які вказав суд, є підставою для призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, однак, з урахуванням наслідків, аж ніяк не для подальшого звільнення обвинуваченого від відбування цього покарання з випробуванням.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційних вимог

Потерпілий ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. 27 січня 2025 року від нього надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутності, у якій також зазначає, що повністю згоден з вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2023 року та просить апеляційну скаргу прокурора відхилити. Завдану шкоду йому відшкодовано, претензій до ОСОБА_7 не має. Додатково повідомляє, що з його адвокатом ОСОБА_12 , який представляв його інтереси в суді першої інстанції, угода на представництво в апеляційному суді не укладалася, тому просить позицію адвоката щодо апеляційної скарги прокурора до уваги не брати.

Потерпілий ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. 28 січня 2025 року від нього надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутності, у якій також зазначає, що повністю погоджується з вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2023 року та просить апеляційну скаргу прокурора відхилити. Завдану шкоду йому відшкодовано, претензій до ОСОБА_7 не має. Додатково повідомляє, що з його адвокатом ОСОБА_12 , який представляв його інтереси в суді першої інстанції, угода на представництво в апеляційному суді не укладалася, тому просить позицію адвоката щодо апеляційної скарги прокурора до уваги не брати.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на те, що апеляційний розгляд відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України проводиться в межах апеляційної скарги, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким не заперечуються, відтак колегія суддів апеляційного суду не надає оцінки вказаним обставинам.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило загибель ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, то такі, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не є слушними.

Відповідно до статей 50 та 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

З урахуванням положень ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких, а за формою вини є необережним.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції при обранні обвинуваченому міри основного покарання у повній мірі враховано як тяжкість вчиненого злочину, так і дані про особу обвинуваченого в сукупності з іншими обставинами провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 після події ДТП залишався на місці події, а в подальшому сприяв проведенню досудового розслідування та під час судового розгляду повністю визнав свою вину згідно з пред`явленим йому обвинуваченням, відшкодував заподіяну потерпілим шкоду. Таким чином, суд першої інстанції встановив обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілим.

Щодо особи обвинуваченого в ході судового розгляду встановлено, що він є молодого віку, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно.

Правильність висновків суду першої інстанції про наявність наведених обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, і відомостей про особу обвинуваченого, прокурор в апеляційній скарзі не заперечує, як і не висловлює незгоди з видом і розміром призначеного ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Водночас, оцінюючи доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України, апеляційний суд доходить висновку про їх безпідставність, з огляду на таке.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як слідує зі змісту оскарженого вироку, при застосуванні ст. 75 КК України суд першої інстанції, в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, врахував також і позицію, зазначену потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у письмових заявах, що містяться у матеріалах кримінального провадження, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_7 перед ними вибачився, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, його поведінка є добросовісною, жодних моральних, матеріальних чи будь-яких інших претензій до нього немає, а тому вони просили суворо його не його карати і не застосовувати до нього реальну міру покарання.

В ході судового розгляду пояснення потерпілих підтвердились, оскільки з наявних в матеріалах провадження розписок потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_13 від 13 грудня 2022 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно відшкодував завдану їм унаслідок ДТП шкоду.

Позиція потерпілих залишилась незмінною і в апеляційному суді, адже потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 подали до суду заяви, у яких просили відхилити апеляційну скаргу прокурора та залишити вирок місцевого суду без змін.

Крім цього, суд першої інстанції врахував відомості про волонтерську діяльність обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямовану на допомогу Збройним силам України, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, зокрема фотоматеріалами.

На переконання колегії суддів, у період дії воєнного стану, під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, слід більш виважено підходити до оцінки тих людей, які добровільно, безкорисливо, самовіддано займаються суспільно корисною діяльністю, допомагаючи як цивільному населенню, яке постраждало внаслідок збройної агресії ворога, так і воїнам Збройних Сил України, оскільки заслуги перед Батьківщиною набувають у такий момент підсиленого значення.

Наведені обставини щодо поведінки обвинуваченого після вчинення злочину та впродовж досудового розслідування, послідовно висловлений ним в ході судового та апеляційного розгляду щирий осуд свого діяння, що призвело до виникнення ДТП з тяжкими наслідками, встановлені в ході судового розгляду відомості, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, його активна громадська позиція, в сукупності з даними про вжиті ним заходи по відшкодуванню шкоди потерпілим дають підстави вважати, що обвинувачений станом на сьогодні повністю усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним з необережності злочину і не лише формально проголошує прагнення усунути його шкідливі наслідки, але й реально вжив усіх заходів для їх усунення, наскільки це можливо, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 75 КК України, згідно з якою якщо суд, крім визначених законом випадків, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливих доводів, які би спростовували висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а зводяться до того, що внаслідок допущеного обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху загинуло двоє осіб.

Однак, наведена обставина є кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 286 КК України і сама по собі ця обставина не може свідчити про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання за наявності тих обставин, які ст. 75 КК України визначені підставами для звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_7 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

Враховуючи вищенаведені обставини та вимоги кримінального закону, апеляційний суд доходить висновку, що призначене обвинуваченому основне покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням ст. 75 КК України, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік буде повністю відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4