Справа № 161/3170/25 Провадження №11-кп/802/403/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець міста Луцьк Волинської області, з середньою освітою, одружений, не працюючий, бойовий волонтер Української добровольчої армії, проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в доход держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 (вісімсот п`ятдесят грн).

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 10000 грн (десять тисяч грн.), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. (вісім тисяч грн.)

В С Т А Н О В И В

Згідно вирок суду ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за те, що він близько 19 години 30 хвилин 04 лютого 2025 року, перебуваючи в тамбурі під`їзду першого поверху житлового будинку № 10, що по вулиці Івана Огієнка в місті Луцьку Волинської області, діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та кримінально-протиправний характер своїх дій, на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_7 , умисно наніс останньому три удари кулаками обох рук в ділянку голови, шиї та обличчя.

В подальшому, ОСОБА_10 , продовжуючи своїх протиправні дії, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого зап`ястя руки та два удари коліном правої ноги в грудну клітку потерпілого ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта за № 118 від 06 лютого 2025 року, внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою та синців лівої половини грудної клітки, забою з синцем та садном тильної поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує на те, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді штрафу, не можна вважати достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, внаслідок м`якості. Судом першої інстанції під час призначення покарання обвинуваченому недостатньою мірою взято до уваги та оцінено всіх обставин, передбачених ст.65 КК України. Зокрема, не враховано, що ОСОБА_10 свою вину не визнав повністю, намагався уникнути кримінальної відповідальності, відсутні обставини, які пом`якшують його відповідальність, не вибачився перед потерпілим, добровільно не відшкодував збитки. Вважає, що судом порушено вимоги закону при вирішенні цивільного позову потерпілого, адже у резолютивній частині вироку не зазначено рішення суду про цивільний позов, який безпідставно задоволено на підставі ст.ст. 128, 129 КПК України, що суперечить висновкам викладеним в рішенням Верховного Суду. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. Зазначити про часткове задоволення позову потерпілого, стягнувши на його користь в порядку ст.ст.120, 124 КПК України процесуальні витрати, в сумі 8000 грн. У решті вирок залишити без зміни.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Також вказує про необґрунтованість стягнення лише 10000 грн моральної шкоди, та відмову в задоволені стягнення 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді громадських робіт, також задовольнити цивільний позов потерпілого.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які, кожен зокрема, заперечили апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчинені кримінального проступку, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України є правильною і також не оскаржується.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого проступку, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_10 вину визнав частково, однак раніше не судимий, одружений, є бойовим волонтером Української добровольчої армії.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено, і це не оспорюється в апеляційних скаргах.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах прокурор та представник потерпілого, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Між тим, апеляційний суд враховує, що позиція потерпілого у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Доводи прокурора та представника потерпілого, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що присуджений до стягнення із обвинуваченого на користь потерпілого розмір моральної шкоди є не співмірним заподіяній останньому шкоді, то вони є безпідставними.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У мотивувальній частині вироку, серед іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду (ст. 374 ч. 3 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що представником потерпілого ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_12 до ОСОБА_10 пред`явлено цивільний позов про відшкодування, зокрема, завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 30000 гривень. Вироком суду першої інстанції зазначені позовні вимоги задоволено частково з присудженням до стягнення 10000 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

При визначенні розміру заподіяної ОСОБА_7 моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував характер, обсяг фізичних і психічних страждань потерпілого, які він переніс у результаті неправомірних дій обвинуваченого по відношенню до нього, що стало наслідком потреби психологічної реабілітації, порушення нормального способу життя, вимушених негативних змін і зусиль, необхідних для їх відновлення, з урахуванням конкретних обставин вчиненого, а також ступеня винуватості обвинуваченого, і його матеріального становища.

Виходячи із вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, а її стягнення саме у розмірі 10000 гривень відповідає принципам виваженості та розумності, є справедливою сатисфакцією за спричинену потерпілому моральну шкоду та не є такою, яка б сприяла до його збагачення.

Відповідно до ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу віднесені до процесуальних витрат.

За змістом ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Згідно із ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого усі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правничу допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правничої допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16).

Матеріалами справи стверджується, що у заявленому цивільному позові представник потерпілого просив про стягнення із обвинуваченого на користь потерпілого 20000 гривень, сплачених останнім витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження понесення таких витрат надав договір про надання правничої допомоги від 06.02.2025, акт прийому передачі наданих послуг від 03.03.2025 та копії квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с.32-39).

Разом з тим, враховуючи обсяг наданої правової допомоги представником потерпілого, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов стосовно витрат на правову допомогу, оскільки аванс за подальшу участь у судових засідання та відшкодування супутніх витрат, не передбачені діючим законодавством.

Однак, судом при вирішення цивільного позову в частині відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу в сумі 8000 гривень необґрунтовано прийнято рішення про їх стягнення на підставі вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, оскільки таке стягнення передбачене ст.ст. 120, 124 КПК України, відтак доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними.

Крім того, згідно вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивні частині вироку зазначається в тому числі і рішення про цивільний позов.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та мотивувальної частини вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов та частково задовольнив, однак не вказав про це рішення в резолютивні частині, як це передбачено п.2 ч.4 ст.374 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд частково задовольняє скаргу прокурора, апеляцій скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції змінює.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2025 року стосовноОСОБА_10 , змінити.

Стягнути в порядку ст.ст. 120, 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді