Справа № 304/438/25 Провадження № 1-кс/304/472/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , подане на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000048 від 18 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, відносно

ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Польща, мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживає у цивільному шлюбі (має на утриманні малолітню дитину), єврея, громадянина Ізраїлю, раніше не судимого,

про звернення застави у дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000048 від 18 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про звернення застави, внесеної 24 лютого 2025 року за підозрюваного ОСОБА_4 у розмірі 242 240 грн, у дохід держави, та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб без визначення розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що Ужгородською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, в ході якого встановлено, що в умовах воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у невстановленої особи виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Прокурор вказує, що невстановлена особа розробила злочинну схему, відповідно до якої, особи призовного віку від 18 до 60 років, за його сприяння, що виразилося у наданні усних інструкцій, порад та вказівок, доставці до місць незаконного перетину державного кордону України, проїзду контрольованих пунктів пропуску ДПСУ, з метою подальшого потрапляння в країни Європейського Союзу.

До вчинення вказаного злочину невстановлена на даний час особа залучила громадянина Ізраїлю ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , роль якого полягала у доставці особи до місця незаконного перетину державного кордону України, інструктажі під час незаконного перетину кордону, сприяння його вчиненню порадами, вказівками та наданні камуфляжного одягу.

Прокурор описує обставини переправлення у лютому 2025 року ОСОБА_9 за сприяння ОСОБА_4 , під час яких 18 лютого 2025 року останнього було затримано у порядку ст. 208 КПК України, та вказує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КПК України, тобто незаконному переправленню осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Дев`ятнадцятого лютого 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення застави у розмірі 242 240 грн, та покладенням на підозрюваного обов`язків, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК.

Двадцять четвертого лютого 2025 року за ОСОБА_4 було внесено заставу ОСОБА_10 , мешканкою АДРЕСА_2 , а відтак з моменту внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. При цьому ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області продовжено строк дії, покладених на ОСОБА_4 обов`язків до 19 травня 2025 року.

Однак прокурор вказує на те, що ОСОБА_4 порушує покладені на нього обов`язки, зокрема обов`язок не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає с. Солочин Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, оскільки неодноразово виїжджав за межі вказаного населеного пункту, що підтверджується даними камер відео спостереження, показами свідків, протоколом впізнання, копією договору оренди та постановами про його притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Так, 28.02.2025 о 17.22.27 год. ОСОБА_4 рухався на автомобілі марки «Ford Focus», р/н НОМЕР_1 , у м. Мукачево з перевищенням швидкості та не надав посвідчення водія відповідної категорії (постанова № EHA/4170091 від 28.02.2025), а також в той же день ОСОБА_4 на вказаному автомобілі перебував в м. Ужгороді, с. Розівка, с. Глибоке, с. Ракошино, м. Мукачево, с. Кольчино, с. Голубине та в м. Свалява; 08.03.2025 о 09.07.13 год. ОСОБА_4 рухався на автомобілі марки «Tоyota Auris», р/н НОМЕР_2 , у с. Барвінок Ужгородського району з перевищенням швидкості та не надав посвідчення водія відповідної категорії (постанова № EHA/4221568 від 08.03.2025), а також в цей же день на вказаному автомобілі перебував в м. Ужгороді, с. Розівка, с. Глибоке, с. Ракошино, м. Мукачево, с. Кольчино, с. Голубине та в м. Свалява; 04.04.2025 о 15.54.17 год. ОСОБА_4 рухався на автомобілі марки «Tоyota Auris», р/н НОМЕР_2 , у с. Барвінок Ужгородського району з перевищенням швидкості (постанова № EHA/4425446 від 04.04.2025), а також в цей же день на вказаному автомобілі перебував в м. Мукачево, с. Ракошино, с. Н. Ворота, с. Глибоке, с. Барвінок та в м. Ужгороді; 17.04.2025 о 14.48.32 год. ОСОБА_4 рухався на автомобілі марки «Seat Leon», р/н НОМЕР_3 у с. Барвінок Ужгородського району в лівій полосі, коли крайня права полоса була вільною, а також не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії (постанова № EHA/4523492 від 17.04.2025), а також в той же день на вказаному автомобілі перебував в м. Ужгороді, с. Ракошино, с. Глибоке, м. Мукачево, с. Кінчеш та с. Барвінок.

Також прокурор вказує про порушення ОСОБА_4 обов`язку повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання, змінивши таке із села Солочин, що встановлене ухвалами слідчого судді, на АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору оренди, згідно з якою ОСОБА_4 винайняв вказану квартиру із 07 березня по 07 червня 2025 року. Вказана обставина також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 як власника квартири, а також складеним за участю останнього протоколом пред`явлення особи за фотознімками. Крім цього за протоколом огляду від 25 квітня 2025 року орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_4 кожного дня відвідував ЖК «CRYSTAL», що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Боб`яка, 1 Б, зокрема 15.04.2025, 16.04.2025, 17.04.2025, 18.04.2025, 19.04.2025, 20.04.2025, 21.04.2025, 22.04.2025, 23.04.2025. З цього приводу прокурор просить врахувати, що беручи участь 23 квітня 2025 року у судовому засіданні при розгляді клопотання про продовження строку дії обов`язків, ОСОБА_4 не повідомив слідчого суддю про зміну місця свого проживання.

Крім того, за позицією прокурора, підозрюваний ОСОБА_4 порушив обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні. Вказує, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду автомобіль марки «Seat Leon», р/н НОМЕР_4 , передано на відповідальне зберігання свідку ОСОБА_12 , однак 17.04.2025 о 14.48.32 год. ОСОБА_4 рухався на вказаному автомобілі у с. Барвінок Ужгородського району, що підтверджує його спілкування зі свідком ОСОБА_12 , а також невиконання ухвали суду щодо розпорядження вказаним транспортним засобом; окрім цього орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_4 спілкується зі свідком ОСОБА_13 , що підтверджується даними камер відеоспостереження.

Також прокурор просить врахувати, що органом досудового розслідування отримано інформацію від сектору міжнародного поліцейського співробітництва про те, що згідно з обліками даних ГС Інтерполу станом на 19 лютого 2025 року громадянин Ізраїлю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 квітня 2017 року перебуває у розшуку, ініціатор розшуку Польща, за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 294, ст. 276, ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 270, ст. 273 КК Польщі (незаконне відчуження рухомого майна, крадіжка, пошкодження майна, зміна, видалення або створення інформації на електронному носії інформації без права на здійснення даних маніпуляцій, підробка документів, використання підроблених документів).

За наведених обставин Одеською обласною прокуратурою контролюється екстрадиційна справа щодо видачі ОСОБА_4 до Республіки Польща. Наказом Міністерства юстиції України від 06.11.2020 № 3876/5 прийнято рішення про видачу ОСОБА_4 до Республіки Польща для виконання покарання та притягнення до кримінальної відповідальності. Наразі в Печерському районному суді міста Києва триває судовий розгляд скарги захисника особи на вказаний наказ про її видачу.

Крім цього прокурор вказує, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_4 продовжено дію раніше застосованого в порядку ст. 585 КПК України запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 23 лютого 2025 року та покладено обов`язок не відлучатися без дозволу прокурора із населеного пункту в якому він проживає м. Одеса та повідомляти прокурора про зміну місця проживання. Однак, ОСОБА_4 порушив покладені на нього обов`язки та без дозволу прокурора приїхав на територію Закарпатської області і в період дії обов`язків вчинив кримінальне правопорушення.

Вказане свідчить про систематичне порушення ОСОБА_4 покладених на нього судом обов`язків.

Крім цього орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_4 в 2014 році покинув територію Польщі у напрямку Великої Британії через кримінальне переслідування та обвинувачення у шахрайстві, звідки вибув на територію Ізраїлю, де проживав до 2017 року. В тому ж році він вибув до Республіки Молдова, де був затриманий через перебування у міжнародному розшуку, протягом 6 місяців перебував під арештом в пенітенціарній установі, а після зміни запобіжного заходу в жовтні 2017 року нелегально вибув на територію України, де переховувався від кримінального переслідування до 2020 року. В січні 2020 року був затриманий правоохоронними структурами країни та протягом року перебував під екстрадиційним арештом в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Відтак ОСОБА_4 заїхав на територію України незаконно, поза встановленими пунктами пропуску, що свідчить про можливість таким чином повторно покинути територію України поза встановленими пунктами пропуску та переховуватись у іншій країні.

Наразі через невиконання обов`язків заставодавцем та порушенням процесуальних обов`язків самим підозрюваним, прокурор, посилаючись на положення ч. 8-10 ст. 182 КПК вказує на наявність підстав для звернення застави, внесеної за ОСОБА_4 , у дохід держави та вирішення питання щодо застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, рапортом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками, довідкою щодо руху транспортного засобу, та іншими доказами у сукупності.

У свою чергу органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, що підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування та суду, та безперешкодно перетнути державний кордон; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочину, незаконно впливати на свідків/інших невстановлених на даний час учасників кримінального правопорушення, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, тому прокурор вважає, що саме тримання під вартою є саме тим запобіжним заходом, який зможе запобігти вказаним ризикам.

Таким чином, за позицією прокурора, ініціювання перед слідчим суддею питання про звернення застави у дохід держави та про застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стало наслідком ретельного дослідження обставин кримінального правопорушення, його тяжкості, а також особі підозрюваного, а тому просить задовольнити клопотання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав повністю, посилаючись на викладені у ньому обставини, при цьому вважав можливим визначити підозрюваному заставу у разі застосування стосовно нього тримання під вартою, а також зазначив про сплив строку досудового розслідування 07 серпня 2025 року, тому запобіжний захід слід застосувати у межах такого строку.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні вказував на легальність свого перебування в Україні, де проживає вісім років, наміру покидати країну не має і навіть не розглядає таку можливість, оскільки тут має родину. Просив врахувати, що він постійно допомагає ЗСУ, а його батько, який проживає у Польщі, з початком повномасштабного вторгнення приймав у себе українців. Щоб всіх заспокоїти, згоден внести подвійний розмір застави до того, що внесений за нього наразі.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 проти клопотання заперечив, вважаючи, що прокурор вводить суд в оману, обґрунтованість підозри ним не доведена, при тому що у його підзахисного бездоганна поведінка. У письмових запереченнях вказував на те, що сторона обвинувачення не зазначила про нові обставини, що виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження стосовно підозрюваного обов`язків від 23 квітня 2025 року, що виключає процесуальну можливість прийняття рішення про зміну запобіжного заходу. Також просив слідчого суддю врахувати, що наведені прокурором ризики взагалі ґрунтуються на припущеннях.

Слідчий суддя, заслухавши позиції учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до такого висновку.

Дев`ятого травня 2025 року до Перечинського районного суду разом з клопотанням про надання дозволу на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про звернення застави у дохід держави та застосування відносно цього підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Шістнадцятого травня 2025 року слідчий суддя задовольнив вказане клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тридцятого липня 2025 року, тобто до закінчення дії ухвали про дозвіл на затримання, до суду надійшло повідомлення органу поліції про те, що 29 липня 2025 року о 13.40 год у місті Одеса на проспекті Шевченка біля будинку № 33Б було розшукано та затримано підозрюваного ОСОБА_4 , якого доставлено до суду, а відтак ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втратила законну силу та наразі слідчий суддя розглядає клопотання про застосування запобіжного заходу.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства запобіжні заходи можуть застосовуватися, зокрема, до підозрюваного.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Як встановлено слідчим суддею, 19 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000048, відомості про яке внесені до ЄРДР 18 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, заступником начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_14 складено та того ж дня о 20.00 год особисто вручено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про що свідчить його підпис у такому.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України). Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України).

Обґрунтована підозра це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви №12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява №72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчу суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя також звертає увагу на правову кваліфікацію злочину у підозрі. Так, ОСОБА_4 інкримінується незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Необхідно оцінити відповідність підозри цій правовій кваліфікації лише для встановлення її обґрунтованості (тобто, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити саме цей злочин). При цьому остаточна оцінка та кваліфікація, а також оцінка всіх епізодів здійснюється судом під час судового розгляду справи.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України за викладених у клопотанні обставин.

При цьому слідчий суддя відхиляє доводи захисника щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_4 підозри.

Зокрема, твердження захисту зводиться до неправильності кваліфікації, що є передчасним, враховуючи стадію кримінального провадження та здійснення остаточної кваліфікації дій особи лише в ході судового розгляду.

При цьому під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні № 0000048 від 18 лютого 2025 року відносно ОСОБА_4 , слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Сторона обвинувачення у поданому клопотанні зазначила про наявні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та інших невстановлених співучасників вчинення кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи до років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Поряд з цим варто врахувати, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який ґрунтується на тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжкого злочину, передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Варто зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, у цьому контексті слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_4 перебуває у міжнародному розшуку (ініціатор розшуку Польща), Міністерством юстиції України від 06.11.2020 № 3876/5 прийнято рішення про видачу ОСОБА_4 до Республіки Польща для виконання покарання та притягнення до кримінальної відповідальності. У судові засідання з розгляду даного клопотання про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , що призначалися слідчим суддею на 03, 09, 13 та 16 травня 2025 року, підозрюваний жодного разу не з`явився, в режимі відеоконференції між Перечинським районним судом Закарпатської області та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у першому випадку (судове засідання 12.05.2025) та Приморським районним судом м. Одеси у другому (судове засідання 16.05.2025), участь у судовому засіданні також не взяв, в той час як вказані ухвали постановлені слідчим суддею за клопотанням захисника адвоката ОСОБА_5 .

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_15 .

Щодо заявленого прокурором ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слідчий суддя вважає, що такий ризик також існує.

Так, наразі у кримінальному провадженні триває досудове розслідування, отже, продовжується збір фактичних даних, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК, у якому підозрюється ОСОБА_4 , а також встановлення інших співучасників злочину.

Підозрюваний, володіючи інформацією про кримінальне провадження відносно нього, обставини, які є предметом доказування у кримінальному провадженні, може безперешкодно знищити речі і документи, які мають значення для кримінального провадження та які ще не виявлені органом досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Так, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального провадження та повинна застосовуватися за загальним правилом, можливість використання показань, зафіксованих за допомогою технічних засобів відеофіксації, передбачена ч. 11 ст. 615 КПК України, застосовується лише як виключення. При цьому, показання свідків, безпосередньо досліджені в суді, мають пріоритет над показаннями, отриманими у порядку ч. 11 ст. 615 КПК України.

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом.

Зазначене вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя погоджується з прокурором, що обставини кримінального правопорушення, зокрема його тривалість, цілеспрямованість дій ОСОБА_4 , може свідчити про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя також приймає до уваги мотив та спосіб вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що мало місце в умовах воєнного стану, його надзвичайну небезпеку для суспільства та відповідно наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин зазначені в клопотанні прокурора ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає обґрунтованими та переконливими.

Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків.

Щодо інших обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме за змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, що перелічені у п. п. 1-12 цієї статті.

Дослідивши надані стороною обвинувачення відомості, слідчий суддя під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу враховує, що він станом на момент розгляду даного клопотання досяг 44-річного віку, є громадянином Польщі, відомостей про інші соціальні зв`язки, про працевлаштування, родину, характеризуючі дані слідчому судді не надано.

Стосовно можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, який є тяжким злочином, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання слідчого судді обрання відносно ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти встановленим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування.

У вказаному аспекті слідчий суддя одночасно вирішує питання про звернення застави у дохід держави та зазначає, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у межах 242 240 грн.

Згідно змісту вказаної ухвали, у разі внесення застави на ОСОБА_4 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено наступні обов`язки, а саме прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні № 0000044; не відлучатися з с. Солочин без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі їх наявності.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Так, 25 лютого 2025 року підозрюваного у зв`язку із внесенням застави було звільнено з-під варти та з цього часу він вважався таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

При цьому застава є безстроковим запобіжним заходом, тому її строк не може бути визначний ухвалою суду, і вона без визначення строку забезпечує виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (частина 7 статті 42 КПК).

Приписами частини 8 статті 182 КПК України встановлено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Так, ОСОБА_4 порушив покладені на нього вказаною ухвалою слідчого судді обов`язки, зокрема обов`язок не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає с. Солочин Мукачівського району Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, оскільки неодноразово виїжджав за межі вказаного населеного пункту, що підтверджується даними камер відеоспостереження, показами свідків, протоколом впізнання, копією договору оренди та постановами про його притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Крім цього ОСОБА_4 порушив обов`язок повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання, змінивши таке із села Солочин, що встановлене ухвалами слідчого судді, на АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору оренди, згідно з якою ОСОБА_4 винайняв вказану квартиру із 07 березня по 07 червня 2025 року. Вказана обставина також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 як власника квартири, а також складеним за участю останнього протоколом пред`явлення особи за фотознімками.

Також слідчий суддя вважає, що ОСОБА_16 порушено обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, оскільки прокурором доведено спілкування підозрюваного зі свідками, а також користування транспортним засобом марки «Seat Leon», р/н НОМЕР_4 , який у свою чергу було передано на відповідальне зберігання свідку ОСОБА_12 ; окрім цього ОСОБА_4 спілкується зі свідком ОСОБА_13 , що підтверджується даними камер відеоспостереження.

Також за матеріалами клопотання, органом досудового розслідування отримано інформацію від сектору міжнародного поліцейського співробітництва про те, що згідно з обліками даних ГС Інтерполу станом на 19 лютого 2025 року громадянин Ізраїлю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 квітня 2017 року перебуває у розшуку, ініціатор розшуку Польща, за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 294, ст. 276, ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 270, ст. 273 КК Польщі (незаконне відчуження рухомого майна, крадіжка, пошкодження майна, зміна, видалення або створення інформації на електронному носії інформації без права на здійснення даних маніпуляцій, підробка документів, використання підроблених документів).

Враховуючи наведене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 грубо порушив обов`язки, покладені на нього слідчим суддею у зв`язку з внесенням застави, слідчий суддя, керуючись ст. 182 КПК України прийшов до висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про звернення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, в дохід держави, сплаченої 24 лютого 2025 року заставодавцем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_2 .

В той же час слідчий суддя вказує на те, що висловлені в ухвалі слідчого судді висновки за результатами розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (ст. 198 КПК України).

При вирішенні питання про розмір застави, який наразі необхідно визначити підозрюваному при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує таке.

Як встановлено вище, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК України).

Водночас визначені у ч. 5 ст. 182 КПК України мінімальні і максимальні розміри застави дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, стан здоров`я, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Відтак слідчий суддя, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення та відомості про підозрюваного, що були проаналізовані вище, а також позиції самого підозрюваного, прийшов до висновку, що розмір застави, який належить йому визначити має бути встановлений в більшому розмірі, ніж це передбачено п. 4 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 484 480 грн, і саме такий розмір, на переконання слідчого судді, є виправданим за наявних обставин, а тому може бути застосований.

При цьому, визначаючи зазначений розмір застави, слідчий суддя враховує не лише обсяг пред`явленої ОСОБА_4 підозри, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду клопотання сторонами не заявлялися клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, та які передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України.

Слідчий суддя переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, необхідним є покладення на нього обов`язків відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, що з урахуванням обставин кримінального провадження, мають найменший вплив на реалізацію прав і свобод підозрюваного, отже таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії.

Враховуючи вимоги ч. 7 ст. 194, п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України наявні підстави для визначення строку дії обов`язків, який буде покладений на підозрюваного ОСОБА_4 , до 07 серпня 2025 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. 177, 182, 183, 186, 193, 194, 196-198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , подане на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000048 від 18 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про звернення застави у дохід держави та застосування відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Заставу в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, внесену ОСОБА_10 , звернути в дохід держави, зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України й використовувати у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застосувати відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Польща, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 07 серпня 2025 року (включно), із визначенням застави у розмірі 160 (сто шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає суму 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн.

У задоволенні вимог решти клопотання відмовити.

У разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися за межі Мукачівського району, в якому підозрюваний проживає без дозволу слідчого, прокурора;

4) здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 07 серпня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1