Провадження № 1-кс/643/4216/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000711 від 01.07.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України,

встановив:

В провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР № 0000711 від 01.07.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території м. Харкова невстановлені органом досудового розслідування особи з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки у м. Харкові та Харківській області, під час дії правового режиму воєнного стану, у невстановлений період часу, але не пізніше 26.07.2025, прийняли рішення вчинити ряд терористичних актів.

З метою створення належних умов для реалізації злочинної діяльності, зазначені особи, у вказаний період часу, вступивши між собою у попередню змову на вчинення невизначеної кількості терористичних актів (більш точні обставини виникнення змови в ході досудового слідства не встановлені), підшукували співучасників для здійснення терористичних актів, тобто діянь у формі вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди, настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, а також залякування населення.

Так, не пізніше 26.07.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території м. Харкова встановив контакт з невстановленою слідством особою з ім`ям користувача месенджеру «Телеграм» « ОСОБА_5 ». Під час спілкування з останнім, ОСОБА_4 переслідуючи корисливі мотиви надав добровільну згоду на виготовлення саморобного вибухового пристрою. Після отриманих відомостей, невстановлена органом досудового розслідування особа з ім`ям користувача месенджеру «Телеграм» « ОСОБА_5 », запропонував ОСОБА_4 за грошову винагороду з`єднати усі компоненти вибухового пристрою. Для цього, ОСОБА_4 повинен виготовити саморобний вибуховий пристрій (далі СВП), дотримуючись інструкцій вищевказаної невстановленої особи шляхом виготовлення саморобної вибухової речовини та придбання складових частин, та подальше їх поєданная в єдиний СВП . За домовленістю з особою з ім`ям користувача месенджеру «Телеграм» « ОСОБА_5 » після приведення у дію виробленого ОСОБА_4 саморобного вибухового пристрою, останній отримає грошову винагороду.

За вказаних обставин у ОСОБА_4 , який був обізнаним про введення в Україні з 24.02.2022 правового режиму воєнного стану та усвідомлював, що вчинення будь-яких вибухів порушить громадську безпеку та матиме наслідком залякування населення, виник кримінальний протиправний намір, направлений на активну участь у вчиненні терористичного акту через виготовлення засобів та знарядь вибуху з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Таким чином, невстановлена особа з ім`ям користувача месенджеру «Телеграм» « ОСОБА_5 » визначив ОСОБА_4 роль співучасника у вчиненні терористичного акту, діяльність якого полягала у виготовленні саморобного вибухового пристрою шляхом виготовлення відповідної суміші та подальшого з`єднання усіх компонентів, що може бути застосований для здійснення терористичного акту, тобто діяння у формі вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, а також передачі зазначеного пристрою іншим особам, визначеним організаторами терористичного акту.

Надалі, ОСОБА_4 у невстановлений досудовий розслідуванням час, але не пізніше 26.07.2025, перебуваючи на території м. Харкова, залучив до протиправної діяльності громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для спільного виготовлення СВП шляхом виготовлення відповідної суміші та подальшого з`єднання усіх компонентів у СВП, що може бути застосований для здійснення терористичного акту.

В подальшому ОСОБА_4 з ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та у групі з невстановленою особою з ім`ям користувача месенджеру «Телеграм» « ОСОБА_5 », усвідомлюючи, що виготовлений пристрій буде використаний для здійснення терористичного акту, за допомогою підручних інструментів та власних навичок, а також дотримуючись інструкцій вищевказаної невстановленої особи у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 26.07.2025, незаконно виготовили саморобну вибухову речовину, а також підготували все необхідні складові частини для їх поєднання з вказаною речовиною, з метою виготовлення СВП.

Однак, у період часу з 19 год. 20 хв. по 23 год. 28 хв. 26.07.2025 у ході проведення обшуку за у квартирі, якою фактично користується ОСОБА_4 та за місцем фактичного проживання батька ОСОБА_4 - за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено виготовлені саморобними шляхом вибухонебезпечні речовини білого та червоного кольору, які відносяться до категорії Вибухонебезпечності «Надзвичайно небезпечно» (знищені під час обшуку відповідно до Акту знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадають від 26.07.2025 працівниками УВТС ГУНП в Харківській області, відповідно до якого вищевказані саморобні вибухові речовини за допомогою електродетонаторів ЕД -8Ж почергово здетонували за обставин відсутності будь-яких залишків вибухової речовини після детонації) та ряд інших предметів які при певних обставинах поєднання між собою можуть бути складовими частинами саморобного вибухового пристрою.

Таким чином, злочинна діяльність ОСОБА_7 26.07.2025 була припинена співробітниками правоохоронного органу.

27.07.2025 о 17 год 55 хв громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України.

27.07.2025 о о 18 год 26 хв громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України.

У період часу з 23 год 42 хв 26.07.2025 по 01 год 58 хв 27.07.2025, на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 07.07.2025, проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого виявлено та вилучено: Шорти чорного кольору з білими полосами; Два електродетонатори ЕД-8Ж.

Вилучені під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , предмети та речі містять інформацію, яка має значення для розслідування вказаного кримінального провадження, можуть мати на собі слідову та (або) іншу інформацію, що має доказове значення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами.

27.07.2025 постановою слідчого вказані предмети та речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вказані предмети та речі, що були виявлені в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність ОСОБА_4 , а також інших осіб до вчинення вищевказаного злочину.

Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказані предмети необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів, які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до початку розгляду подав заяву, в якій просив розглядати клопотання за його відсутності.

Власник майна ОСОБА_4 , його законний представник ОСОБА_8 , в судове засідання не з`явилися. Матеріали клопотання містять заяви на ім`я слідчого судді про розгляд справи без їх участі, проти задоволення клопотання не заперечували.

Представник власника майна захисник адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, при вирішенні питання по суті, покладався на розсуд суду.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000711 від 01.07.2025, на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме: Шорти чорного кольору з білими полосами; Два електродетонатори ЕД-8Ж, шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Вирішення питання щодо визначення місця зберігання арештованого майна та осіб, відповідальних за його зберігання, покласти на орган досудового розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1