У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000007, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Манне Вознесенського району Миколаївської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року ОСОБА_7 засуджений:

за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17.01.2023 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертиз на суму 2 265,36 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та визнати невинним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вважати ОСОБА_7 засудженим з призначенням покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає вирок незаконним, таким, що підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. На думку захисника, в ході судового розгляду справи не знайшло свого об`єктивного підтвердження наявність у ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_8 . Згідно наданих потерпілою пояснень, будь-яких погроз про позбавлення її життя, обвинувачений в день та час інкримінованих подій, їй не виказував.

Звертає увагу, що вибух стався в кімнаті, де потерпіла не перебувала, а була в коридорі перед цією кімнатою, що підтверджується показаннями потерпілої та протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та обвинуваченого. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що обвинувачений перебував в кімнаті, де стався вибух, та отримав в результаті вибуху тяжкі тілесні ушкодження, а потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновками судово-медичних експертиз. Окрім того, згідно показань потерпілої, вона виводила сина в його кімнату та в цей час ОСОБА_7 , проходячи біля неї з лівої сторони, відштовхнув її та пішов в іншу кімнату, де відбувся вибух.

На думку захисника, на вказані показання суд не звернув уваги та проігнорував показання обвинуваченого щодо відсутності в нього умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 , оскільки проходячи по коридору він спіткнувся об поріг, внаслідок чого з його рук випала граната та пролунав вибух, все це сталося внаслідок його необачності. Зазначає, що досліджені в судовому засіданні докази, спростували наведені в обвинувальному акті обставини, про те, що ОСОБА_7 , маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 , кинув на підлогу перед потерпілою гранату, яка здетонувала, спричинивши останній тілесні ушкодження.

Захисник вважає, що умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_7 не мав, у зв`язку з чим в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

08 січня 2023 року приблизно о 16:00 год, більш точного часу під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем сумісного проживання з потерпілою ОСОБА_8 , з якою був пов`язаний спільним побутом, по АДРЕСА_1 , діючи з підстав особистих неприязних відносин з останньою, прийняв рішення про умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 .

Реалізуючи вказаний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 заніс до будинку наявну у нього гранату типу РГД-5, з підривачем типу «УЗРГМ 2».

Продовживши реалізацію вказаного умислу, ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку витягнув запобіжну чеку гранати, привівши її в бойовий стан, після чого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, кинув на підлогу перед потерпілою ОСОБА_8 вказану гранату, яка детонувала, спричинивши вибух, внаслідок чого ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних осколкових поранень м`яких тканин грудної клітини, живота, правої та лівої гомілок, гематоми правої гомілки, які ускладнились посттравматичною непропатією правого малогомілкового нерву, що по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

При цьому, ОСОБА_7 , виконавши всі дії, передбачені злочинним умислом, не зміг довести вчинення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як ОСОБА_8 була терміново госпіталізована до медичного закладу, внаслідок чого було збережено життя останньої.

Крім цього, ОСОБА_7 за невстановлених обставин незаконно придбав боєприпаси, а саме, гранату типу РГД-5, з підривачем типу «УЗРГМ 2», корпус гранати типу Ф-1 та патрони калібру 5,45 мм, в кількості 30 шт.

У подальшому, ОСОБА_7 у порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 (далі Положення) та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №637/3077 від 07.10.1998 (далі Інструкція), переніс вказані боєприпаси до місця свого проживання, що розташоване в АДРЕСА_1 , де почав незаконно, без передбаченого законом дозволу, їх зберігати, а 08 січня 2023 року використав гранату типу РГД-5, з підривачем типу «УЗРГМ 2» шляхом її підриву, для здійснення замаху на вбивство ОСОБА_8 .

Крім цього, ОСОБА_7 приблизно наприкінці лютого 2022 року, більш точного часу під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , в порушення Положення та Інструкції виготовив холодну зброю ударно-дробильної дії дубинку, яку в період з березня по квітень 2022 року почав носити при собі без передбаченого законом дозволу під час пересування по смт. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним:

- у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивстві), кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України;

- у зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 263 України;

- у носінні, виготовленні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 263 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважала вирок суду законним та обґрунтованим, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, заяву про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не подавав. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Потерпіла ОСОБА_8 належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 263 КК України, захисником не оспорюються, колегія суддів не проводить їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги щодо доведеності вини у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину доведена поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції свою вину за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав . Стверджував, що умислу на вбивство не мав, зазначив, що вибух стався через його необережність. Щодо незаконного придбання та зберігання боєприпасів, без передбаченого законом дозволу та незаконного виготовлення та носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, вину визнав повністю.

Пояснив, що упродовж 10 років проживає спільно з потерпілою ОСОБА_8 та її дітьми. У вересні 2022 року вони припинили сімейні відносини та потерпіла попросила залишити місце проживання, але він вважав, що зможе примиритися з нею. 8 січня 2023 року приблизно до 11 год він пішов у магазин, де вжив горілки, зустрів сусіда та разом пішли до нього додому, де також вживали горілку.

Ввечері він прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, потерпіла сиділа в кімнаті та розмовляла по телефону. За пару днів до цих подій він знайшов на трасі до м. Снігурівка гранати та патрони, які забрав і зберігав в гаражі, знає, як користуватися гранатами.

Детально про події, які відбувалися 08 січня 2023 року, він не пам`ятає, однак впевнений, що все сталося через його необережність. Пригадав, що без будь-якої мети до горла потерпілої підставляв чохол від кинджалу та в цей час не був у стані алкогольного сп`яніння. Раніше з потерпілою в нього були конфлікти, після яких тілесних ушкоджень ні у кого не було. Наміру вбивати цивільну дружину він ніколи не мав, граната розірвалася через його необачність.

Під час проведення слідчого експерименту від 09.02.2023 ОСОБА_7 показав, що 08.01.2023 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, увечері посварився з потерпілою, яка сиділа на ліжку в одній із кімнат будинку. Потім пішов в гараж, де взяв гранату, яку раніше знайшов разом з патронами в лісосмузі. Гранату взяв з гаражу, «щоб себе підірвати» та пішов в будинок з метою її демонстрації потерпілій ОСОБА_8 . Потім вирвав запобіжну чеку з кільцем, в якій кімнаті не пам`ятає. Гранату тримав у лівій руці. Чеку мав намір вставити назад. Як відбувся вибух не пам`ятає, але вважає, що він мабуть перечепився через поріг, в результаті чого граната випала з рук (т. 2 а.с. 52-58).

Однак, ці твердження обвинуваченого належним чином перевірені судом першої інстанції, та спростовані. Наведені в апеляційній скарзі доводи захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_7 у вчиненому закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , позбавлені підстав, з огляду на таке.

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що проживає з двома синами, з співмешканцем ОСОБА_7 проживала до вересня 2022 року більше 9 років. Останнім часом були постійні конфлікти через ревнощі і те, що він вживає алкогольні напої та не працює. У вересні 2022 року наказала ОСОБА_7 залишити її будинок, але дозволила йому ще проживати. За два тижні до подій ОСОБА_7 погрожував їй, приклав до горла кинджал зі словами «ти будеш моя», що вона розцінила, як реальну загрозу своєму життю.

08 січня 2023 року ОСОБА_7 прийшов близько 17:30 год в стані алкогольного сп`яніння, ледве стояв на ногах, чіплявся до неї, сказав, що влаштує їй «на свій день народження подарунок».

ОСОБА_7 зайшов до кімнати, де вона з дітьми сиділа на ліжку, та почав чіплятися до молодшого сина ОСОБА_9 , а потім до старшого сина ОСОБА_10 . Сказала обвинуваченому, щоб він пішов проспатися. Коли він сів на підлогу, вона побачила кільце від гранати, а потім гранату у його руці.

Тому вона почала виводити сина ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 в проході між дверей зачепив її ліктем та штовхнув. Син ОСОБА_10 залишився в тій кімнаті, де вони сиділи. Потім відчула вибух. ОСОБА_10 плакав, однак вона його не чула. Після вибуху відчула слабкість. У сина була кров на пальцях. Потім прийшла сусідка ОСОБА_11 , приїхала швидка, їй надали першу медичну допомогу та увезли до лікарні.

Вищезазначені показання ОСОБА_8 підтвердила під час проведення слідчого експерименту від 24.03.2023 за її участю та відеозаписом до нього, де потерпіла розповіла обставини події, показала місце розташування ОСОБА_7 перед вибухом, вказала на епіцентр вибуху та детально продемонструвала дії обвинуваченого та свої. Потерпіла також вказала, що ОСОБА_7 неодноразово здійснював їй погрози, демонстрував їй гранату та говорив, що «нікому її не віддасть». Крім того, приблизно за два тижні до події, вона прокинулася в ліжку від того, що біля її шиї було лезо від кинджалу, який тримав у руках ОСОБА_7 , який говорив, що «ти будеш моєю». Всі попередні дії обвинуваченого щодо неї вона розцінювала як реальну загрозу її життю та здоров`ю (т. 2 а.с. 31-35).

Окрім того, надані показання потерпілої ОСОБА_8 узгоджуються з показаннями свідків, які були допитані у суду першої інстанції.

Так, неповнолітній свідок ОСОБА_12 , син потерпілої, суду пояснив, що 08.01.2023 ввечері вдома були мама і вітчим, який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Мама виганяла ОСОБА_7 , але він то заходив до кімнати, то виходив. Він з мамою та братом сиділи в його кімнаті на ліжку. Зайшов ОСОБА_7 та сів біля ніг матері, потім він побачив відірвану чеку, мама почала казати йому, щоб він вийшов. Бачив гранату в руках з чекою, коли перший раз мама просила ОСОБА_13 вийти з дому, вдруге бачив гранату в руках обвинуваченого вже без чеки. Коли матір вийшла в коридор, через декілька хвилин він почув гучний вибух та яскраве світло. В коридорі після вибуху побачив маму, яка була в крові.

Також свідок ОСОБА_14 , сусідка потерпілої та обвинуваченого, суду пояснила, що 08.01.2023 близько 18:00 год почула, як пролунав вибух. Її чоловік, повернувшись з вулиці сказав, що у сусідки стався вибух, повилітали вікна. Вона зателефонувала ОСОБА_8 , яка повідомила, що їй погано. Коли прийшла до потерпілої, в будинку був дуже неприємний запах, вона лежала у кімнаті сина, з живота в неї текла кров. Потім прийшов її чоловік та пішов у кімнату, де стався вибух, ОСОБА_7 лежав там на підлозі. Вона викликала швидку та поліцію. Зі слів потерпілої знає, що ОСОБА_7 підірвав гранату.

Свідок ОСОБА_15 , черговий лікар, суду надав показання, що 08.01.2023 близько о 19:00 год до лікарні, була госпіталізована ОСОБА_8 у стані середньої тяжкості, пояснила, що стався вибух гранати, яку приніс її чоловік.

Потерпіла була в свідомості, відповідала на поставлені їй питання, у лікарні перебувала 8 діб.

Також, в основу обвинувального вироку обґрунтовано покладені письмові докази, досліджені судом першої інстанції.

Як вбачається з протоколу обшуку від 08.01.2023 з таблицею до нього та відеозаписом, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: металеві уламки, ймовірно від гранати типу РГД5; кільце з запобіжною чекою; важіль від підривача типу УЗРГМ-2 з маркувальним клеймовим позначенням 174-79 УЗРГМ-2 583; зразки ґрунту з епіцентру вибуху; фрагменти тканини з речовиною бурого кольору; футболку сірого кольору з речовиною бурого кольору; светр червоного кольору з речовиною бурого кольору; предмет, ззовні схожий на корпус гранати Ф-1. Обшук будинку проведено на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 січня 2023 року. Вилучені під час обшуку речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. (т. 1 а.с. 189-210, 211-213, 217-218).

Згідно з актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 08.01.2023, за допомогою спеціального пошукового обладнання на території домоволодіння в АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: металеві уламки, запобіжну чеку з кільцем, важіль від підривача типу УЗРГМ-2, корпус гранати Ф-1 зі значними слідами корозії, зразки ґрунту з епіцентру вибуху (т. 1 а.с. 214).

Відповідно до довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 08.01.2023, корпус гранати типу Ф-1 з механічними пошкодженнями, який вилучений в АДРЕСА_1 , є надзвичайно небезпечним та належить до І категорії і потребує знищення (т. 1 а.с. 215).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування проведено судово-медичні експертизи, які встановили характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_7 , їх локалізацію та механізм заподіяння.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №113 від 02.03.2023, у ОСОБА_8 мають місце тілесні пошкодження у вигляді множинних осколкових поранень м`яких тканин грудної клітини, живота, правої та лівої гомілок, гематоми правої гомілки, які ускладнились посттравматичною невропатією правого малогомілкового нерву.

Дані тілесні пошкодження могли утворитися від дії будь-якого знаряддя або міни, яка має велику кінетичну енергію, не виключно при вибуху будь-якого вогнепального знаряддя, утворення вказаних тілесних ушкоджень в строк, що вказаний в постанові від 08.01.2023 не виключається (т.1 а.с. 221-224).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №112 від 02.03.2023, у ОСОБА_7 мають місце тілесні пошкодження у вигляді множинних осколкових сліпих проникаючих поранень грудної клітини з пошкодженням лівої легені, переломів 4,5 ребер зліва, перелому лівої ключиці, осколкових сліпих поранень передньої черевної стінки живота, попереку, голови, перелому кісток носу, перелому верхньої та передньої стінок правої гайморової пазухи, струсу головного мозку, осколкового перелому правої п`ясної кістки лівої кисті, осколкового перелому трапецоподібної кістки лівої кисті.

Дані тілесні пошкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів маючих велику кінетичну енергію (осколків), не виключено при вибуху будь-якого вогнепального знаряддя (т.1 а.с. 225-229).

Отже, ці висновки беззаперечно доводять вину та умисел ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених судом першої інстанції обставин.

Щодо доводів захисника про відсутність умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Так, спосіб вчинення та знаряддя злочину, а саме, зняття запобіжної чеки з кільцем гранати, свідчить про реальний намір обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілої.

Також, колегія суддів враховує наявність мотиву на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , з урахуванням неприязних стосунків, попередньої поведінки ОСОБА_7 , у виді залякування та погроз, які потерпіла розцінювала, як реальну загрозу її життю.

Колегія суддів вважає, що заподіяння ОСОБА_8 внаслідок вибуху гранати тілесних ушкоджень у вигляді множинних осколкових поранень м`яких тканин грудної клітини, живота, правої та лівої гомілок, гематоми правої гомілки, які ускладнились посттравматичною непропатією правого малогомілкового нерву, свідчить про прямий умисел ОСОБА_7 на вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. У своїй сукупності дослідженні докази вказують на наявність у ОСОБА_7 умислу, спрямованого на вчинення умисного вбивства потерпілої ОСОБА_8 , але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Оцінюючи вищезазначені докази, колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивстві), та за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 України.

На думку колегії суддів, вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить в апеляційній скарзі захисник.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому, колегія суддів встановила таке.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, наявність суспільно-небезпечного наслідку злочину - настання смерті особи, що є невідворотнім.

Також враховано дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно довідки ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, обґрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 призначив покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3