печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7794/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0001832,

В С Т А Н О В И В :

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання про арешт майна.

Мотивуючи означене клопотання прокурор у клопотанні вказує наступне.

У провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001832 від 10.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Прокурор зазначає, що власниця житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 перетнула держаний кордон 23.01.2022 року через пункт пропуску «Бориспіль-D» в напрямку м. Варшава, республіки Польща, та в подальшому через активні бойові дії в державі до України не поверталась. Знаходячись за кордоном ОСОБА_5 , випадково через співробітників обслуговуючої компанії «Новосервіс» стало відомо, що приходила особа жіночої статі з документами про правоволодіння квартирою за адресою. АДРЕСА_1 , для отримання ключів доступу та сплати комунальних платежів у зв?язку з чим ОСОБА_4 , через адвоката ОСОБА_6 звернулась до Печерського УП ГУНП у м. Києві, та повідомила, що продаж квартири не здійснювала та навіть не поверталась до України щоб, переоформити дану житлову нерухомість. Під час подальшої перевірки було встановлено, що 10 червня 2024 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 , засвідчив справність підпису нібито ОСОБА_8 , на довіреності за реєстровим номером 672 та на підставі вищевказаної довіреності гр. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 продав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , громадянці України ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12 серпня 2024 року допитана в якості свідка допитано ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка повідомила, що вона вже тривалий час надає послуги ріелтора на ринку нерухомості. Та під час здійснення даної діяльності приблизно в 2020 році познайомилась с чоловіком на ім?я ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 який користується абонентським номером телефону НОМЕР_1 , та зателефонував і запропонував ОСОБА_10 , правочин з квартирою який полягав у оформлені на неї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого продажу, оскільки в нього могли виникнути проблеми під час переоформлення через ТЦК та СП, дану квартиру як він повідомив отримує як розрахунок за борг, та пообіцяв винагородження після її реалізації покупцеві.

На що ОСОБА_10 , погодилась, та в подальшому 21.06.2024 року приїхала до нотаріуса якого їй повідомив ОСОБА_11 , та зустрілась із продавцем ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в подальшому під час нотаріальних дій надав нотаріусу довіреність від ОСОБА_12 , після оформлення всіх документів ОСОБА_10 , ніяких грошових коштів не отримувала, та не передавала, ОСОБА_11 , присутній також не був, в подальшому під час особистих зустрічей та при спілкуванні ОСОБА_11 , попросив змінити замки та занести всі необхідні документи в керуючу компанію «Новосервіс».

В подальшому прокурором отримано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі «BMW 750LI» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » яким користується ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, 06.02.2025, в ході проведення обшуку у вказаному автомобілі вилучено майно, що належить ОСОБА_11 , а саме:

1.документи на 16 аркушах;

2.блокнот із записами;

3.Планшет Ipad pro;

В подальшому постановою прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_13 вказані речі визнані визнані речовими доказами.

Метою накладення арешту, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення збереження речових доказів.

У судове засідання учасники провадження не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлені належним чином.

До суду прокурор ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання за його відстуності, вимоги підтримує, просить задовольнити.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно частин 1 3 статті 64 2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним.

Постановою прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 від 06.02.2025 вилучене майно під час проведення обшуку, визнано речовими доказами.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Крім цього, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК України, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, застосовані обмеження стосовно вказаного вище майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не надано та не встановлено.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження, спрямоване на досягнення цілей розслідуваного кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0001832 - задовольнити.

Накласти арешт на майно із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном, яке вилучене 06.02.2025 в ході проведення обшуку автомобілі «BMW 750LI» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » яким користується ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та належить останньому: документи на 16 аркушах; блокнот із записами; Планшет Ipad pro.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1