печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника ТОВ «Т спрінгс» - адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією Украі?ни та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023,

В С Т А Н О В И В :

07.04.2025 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією Украі?ни та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023 на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Т спрінгс» () зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 Також, прокурор просить заборонити ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» (), його посадовим особам та іншим особам за їх довіреністю (дорученням), службовим особам зазначених банківських установ та їх територіальних відділень проводити будь які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на вказаних рахунках.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що досудовим розслідуванням установлено, що у 2023 році під час повномасштабного вторгнення Рф на територію України діяла злочинна група до складу якої увійшли ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ніші невстановлені на даний час особи, під приводом продажу квадрокоптерів для потреб ЗСУ, шахрайським шляхом заволоділа коштами військовослужбовців, волонтерів юридичних та фізичних осіб в особливо великих розмірах.

На даний час установлено та залучено до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілих наступних осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Загальна сума завданих потерпілим матеріальних збитків складає понад 12 млн грн.

Даний перелік потерпілих не є вичерпним, слідством вживаються заходи, спрямовані на встановлення інших осіб, постраждалих від дій ОСОБА_5 та інших учасників групи.

Прокурор вказує, що наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є активним учасником вищеописаних злочинних груп в своїй злочинній діяльності використовував майно та доходи Товариства з обмеженою відповідальністю «Т спрінгс» (), директором якого останній являвся у період вчинення кримінальних правопорушень, а саме з жовтня по листопад включно 2023 року, з метою вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, в діях вище вказаних осіб вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 5 ст. 190 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які законом, передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Так, враховуючи вищевикладене виникає обґрунтована необхідність в накладені арешту на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Т спрінгс» () зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані корпоративні права мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, про що слідчим 04.04.2025 винесено відповідну постанову про визнання речовими доказами.

Вказане в сукупності послугувало підставою для звернення до слідчого судді з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, 07.05.20205 подав до суду заяву про розгляд клопотання у відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представника ТОВ «Т спрінгс» - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність осіб, що не з`явилися.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію адвоката, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5, 5 ст. 190 КК України.

Прокурор вказує, що наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є активним учасником вищеописаних злочинних груп в своїй злочинній діяльності використовував майно та доходи Товариства з обмеженою відповідальністю «Т спрінгс» (), директором якого останній являвся у період вчинення кримінальних правопорушень, а саме з жовтня по листопад включно 2023 року, з метою вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вказані корпоративні права мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, про що слідчим 04.04.2025 винесено відповідну постанову про визнання речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Так, як на правову підставу арешту майна компанії «АМІТЕЛ ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД», прокурор вказує, що арешт необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів,.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Варто зауважити на тому, що навіть при наявності в матеріалах справи постанови про визнання речовими доказами корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Т спрінгс» (), остання не може слугувати безумовною підставою для накладення на нього арешту, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

В контексті вказаного наголошую на тому, що долучені до матеріалів клопотання постанову від 04.04.2025 про визнання корпоративних прав речовим доказом не містять чітко сформульованих мотивів їх прийняття та належного обґрунтування цих мотивів, як цього вимагають положення ч.5 ст.110 КПК України.

Так, згідно даних, що містяться в ЄДР, ОСОБА_5 ніколи не був учасником/засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Т спрінгс», зокрема і в період, зазначений слідством як період вчинення ним кримінального правопорушення - з жовтня по листопад включно 2023 року.

Посилання прокурора на те, що засновниками товариства є «підконтрольні підозрюваному родичі» є нічим іншим, ніж припущенням, оскільки слідство не здобуло жодних відомостей про взаємодію цих осіб із підозрюваним, їх відносини, спільну діяльність тощо.

Окрім того вважаємо, що посилання слідства на використання підозрюваним майна та доходів TOB «Т спрінгс» у своїй злочинній діяльності та для вчинення ним нових кримінальних правопорушень по своїй суті також є припущенням, оскільки слідством не встановлено жодних відомостей, які б свідчили про даний факт. Зокрема слідством не встановлено, що обсяг майна, належного TOB «Т спрінгс» якимось чином змінився у період вчинення інкримінованих підозрюваному правопорушень, не встановлено зміни розміру статутного капіталу товариства, не встановлено зміни виду господарської діяльності товариства, не встановлено проведення товариством нетипових для нього господарських операцій, не встановлено жодного грошового переказу з банківських карток чи крипто гаманців підозрюваних у кримінальному провадженні на рахунки товариства, не встановлено факту використання доходів товариства підозрюваним, а також наявності у нього можливості використання доходів товариства загалом, не досліджено особливостей господарської діяльності товариства та не зазначено, як така може бути пов`язаною із вчиненням кримінальних правопорушень, розслідуваних у даному кримінальному проваджені.

Відтак, в контексті правової кваліфікації злочину (ч. 5 ст. 191, ч.ч. 2, 3,4, 5 ст. 190 КК України), висновки прокурора щодо використання майна та доходів Товариства з обмеженою відповідальністю «Т спрінгс», у період вчинення кримінальних правопорушень, а саме з жовтня по листопад включно 2023 року, з метою вчинення нових кримінальних правопорушень не доведено під час судового розгляду.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що корпоративні права TOB «Т спрінгс» є предметом, доказом злочинів, засобом чи знаряддям їх вчинення, набуті злочинним шляхом чи використовувалось під час вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, чи були об`єктом кримінально протиправних дій слідством не здобуто.

Окрім цього, посилання прокурора на те, що арешт необхідний з метою забезпечення конфіскації майна, спростовується наступним.

Арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації на стадії досудового розслідування може бути застосований лише до підозрюваного чи юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Всупереч зазначеному вище, власник майна, про арешт якого заявляє клопотання прокурор - ТОВ - не юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0003834 від 07.11.2023 р., чи у будь-якому іншому.

Накладення арешту на власність особи, яка не має статусу підозрюваного чи обвинувачуваного/ юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації цього майна не допускається.

Отже, всупереч доводам прокурора, фактичні обставини свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, як арешт, і при вказаних обставинах явно порушуватиметься справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням кримінального провадження.

В даному випадку при дослідженні матеріалів клопотання та доданих до нього доказів, слідчим суддею не встановлено та стороною обвинувачення не доведено наявність обставин, які б свідчили про підстави для арешту майна, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією Украі?ни та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1