КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Деснянської окружної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями, захисника ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Дніпряни Новокаховської міської громади Каховського району Херсонської області, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання після набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 01 червня 2023 року по 29 червня 2023 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 01.11.2022 року на підставі наказу директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» від 31.10.2022 року № 315/к, прийнято на посаду «сторожа Іншого адміністративно-управлінського та допоміжного персоналу».

Відповідно до посадової інструкції сторожа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», затвердженої наказом директора підприємства від 31.10.2022 року, на ОСОБА_6 , серед іншого, покладено такі обов`язки: безвідлучно знаходитись на об`єкті протягом усього часу чергування, при виявленні несправності чи порушень, сигналізації, освітлення, водопроводу, каналізації, теплопостачання, електроустаткування, поламки дверей, вікон, запірних пристроїв, негайно доповідати завідувачу господарства чи директору підприємства, не покидати самовільно об`єкт охорони, дотримуватись розпорядку трудового дня, виконувати всі інші вказівки безпосереднього керівника та керівництва підприємства, що стосуються його роботи.

Окрім цього, відповідно до розділу 4 вищезазначеної посадової інструкції, ОСОБА_6 повинен знати методичні, нормативні та інші керівні документи з питань організації та здійснення своєї роботи, накази, постанови, розпорядження директора підприємства, що стосуються його діяльності.

Згідно з наказом директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» ОСОБА_11 за № 301 від 30.12.2022 року, відповідальність за своєчасне відкриття підвальних приміщень КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» під час повітряної тривоги, покладено на сторожа будівлі центру.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 у період часу з 02 години 49 хвилин до 03 години 10 хвилин, перебуваючи у приміщенні КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ореста Левицького (колишня назва - вулиця Академіка Курчатова),18-А, виконуючи свої функціональні обов`язки сторожа, покладені на нього наказом № 315/к від 31.10.2022 року та наказом № 301 від 30.12.2022 року, під час оголошення повітряної тривоги у м. Києві у зв`язку із загрозою ракетного обстрілу внаслідок збройної агресії російської федерації не виконав наказ № 301 від 30.12.2022 року, байдуже ставлячись до можливого настання смерті людей від уражаючих факторів вибуху ракети, не вжив належних заходів щодо надання допуску населенню до підвального приміщення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», яке входить до фонду захисних споруд цивільного захисту та відноситься до найпростішого укриття.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що під час оголошення повітряної тривоги у м. Києві, особам, які ІНФОРМАЦІЯ_5 приблизно о 03 годині 00 хвилин прибули до укриття, яке розташоване у підвальному приміщенні «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», під час ракетного обстрілу загрожує реальна небезпека життю та здоров`ю, не відчиняв вхідні двері та не впустив ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в укриття, тим самим завідомо залишив без допомоги останніх, які перебували у безпорадному та небезпечному для життя стані, хоча він мав реальну змогу надати їм допомогу. Таким чином, своїми діями щодо умисного недопуску вказаних людей до укриття під час ракетної атаки на м. Київ, ОСОБА_6 поставив потерпілих у небезпечний для життя стан, внаслідок чого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишились на відкритій ділянці місцевості у небезпечному для життя становищі, потрапили під ракетний обстріл внаслідок збройної агресії російської федерації та дістали поранення, несумісні із життям, що спричинило їх смерть.

Внаслідок завідомого залишення потерпілих в небезпечному для життя стані при наявності реальної можливості надати допомогу особам, які перебувають в небезпечному для життя становищі, спричинено смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погодившись із вироком суду першої інстанції,прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців; в іншій частині вирок залишити без зміни.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав аналогічні за змістом апеляційні скарги з доповненнями, в яких просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких також просив вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити їх апеляційні скарги; пояснення потерпілої, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та підтримала апеляційну скаргу прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг. Потерпілі ОСОБА_15 та її представник ОСОБА_16 , повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд апеляційних скарг у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України визначено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані ч. 3 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги осіб, які перебували в небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, при наявності змоги надати їм допомогу, що спричинило смерть трьох осіб.

У суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав. Наполягав на тому, що він не чув, що стукають у двері, коли почув, то пішов відчиняти двері, однак стався вибух і на нього впала вхідна група скляних дверей, які він хотів відкрити, внаслідок чого він теж постраждав. Приміщення закладу охорони здоров`я не було обладнано гучномовцем, відслідковувати ситуацію він повинен був самостійно у своєму телефоні. Наказ №301, яким на сторожів нібито покладено обов`язок відчиняти двері у сховище, з`явився фактично після події, він його раніше не бачив і відповідно, його не було ознайомлено, підпис про ознайомлення він свій не ставив.

Основний вхід у приміщення закладу охорони здоров`я був і входом у сховище. З огляду на те, що він та інші сторожі несли матеріальну відповідальність, двері були зачинені на ніч. Також на сторожів було покладено обов`язок постійно здійснювали обхід всього приміщення.

Свідок ОСОБА_10 , допитана у суді апеляційної інстанції, дала показання про те, що вона працює сторожем у цьому ж закладі охорони здоров`я з ОСОБА_6 ; в неї був наказ на тримання вхідних дверей закритими; з наказом №301 від 30.12.2022 не ознайомлювалася; в приміщенні лікарні не чутно сигналу тривоги, а тому, на її переконання, ОСОБА_6 незалежно від його волі, не міг вчасно почути сигнал повітряної тривоги; приміщення лікарні не прилаштоване для можливості вчасно реагувати на тривогу, вхід до укриття зовні був зачинений постійно.

Свідок ОСОБА_9 - заступник директора з технічних питань КНП №3, допитаний у суді апеляційної інстанції, показав, що підвал лікарні офіційно не значиться як укриття; про наказ №301 від 30.12.2022 не знав, але проводив інструктаж сторожів щодо користування укриттям; крім того, пояснив, що на момент подій наказу на те, щоб вночі тримати двері відкритими, не було, тому двері були зачинені; з огляду на архітектурні особливості лікарні не у всьому приміщенні лікарні є можливість почути з вулиці сигнал повітряної тривогу, приміщення не було обладнано сповіщенням тривоги.

Суд визнав доведеним, що, байдуже ставлячись до можливого настання смерті людей від уражаючих факторів вибуху ракети, ОСОБА_6 не вжив належних заходів щодо надання доступу потерпілим до укриття.

Однак, як убачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування, як і в суді першої інстанції версія сторони захисту щодо фактичної можливості вчасно зреагувати на повітряну тривогу і, відповідно, наявність у ОСОБА_6 умислу, не перевірено Слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_6 для відтворення обставин події за його версією не проводився. При цьому, судом першої інстанції не з`ясовано шляхом дослідження доказів, коли фактично було видано наказ №301.

Інший будь-яких доказів на підтвердження або спростування версії сторони захист у вироку не наведені.

Всупереч вимог ст. 94 КПК України, суд не проаналізував кожний доказ як окремо так і у взаємозв`язку з іншими доказами, не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достовірності, достатності, законності та належності, не навів взагалі будь-якого обґрунтування, з яких підстав він відкинув версію обвинуваченого щодо перебігу подій, та не зазначив, у зв`язку з чим не взяті до уваги доводи сторони захисту, не дав оцінки доводам сторони захисту на спростування доказів обвинувачення.

Як убачається зі змісту вироку, судом першої інстанції переписано зміст обвинувачення згідно обвинувального акта та формально перераховані докази, надані стороною обвинувачення. При цьому, у вироці не наведено аналізу доказів, мотиви яких взято за основу, одні докази і відкинуто інші, не перевірено версію сторони захисту щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу злочину за ч. 3 ст. 135 КК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції у порушення ст. 91 КПК України не встановлено обставин, що підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні шляхом дослідження та оцінки доказів.

Отже, судом першої інстанції порушено ч. 3 ст. 373 КК України, зокрема обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, порушено такі загальні засади кримінального провадження як верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, а відтак допущено такі істотні порушення КПК України, що унеможливили прийняття законного та обґрунтованого рішення, що має наслідком згідно п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, при ухваленні обвинувального вироку судом першої інстанції допущено порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України.

Таким чином, з огляду на допущені істотні порушення вимог КПК України, оскаржуваний вирок суду першої інстанції не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.

Оскільки під час провадження в суді апеляційної інстанції встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, доводи апеляційної скарги обвинуваченої з урахуванням положень ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не перевіряє, але вони підлягають обов`язковій ретельній перевірці при новому судовому розгляді в суді першої інстанції, а, відтак, апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого з доповненнями, захисника підлягає до задоволення частково.

Таким чином, з огляду на допущені істотні порушення вимог КПК України, оскаржуваний вирок суду першої інстанції не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 415 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Деснянської окружної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 - скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: _______________ ______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2059/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Доповідач: ОСОБА_1