Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/500/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/2109/23 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000410 від 10 травня 2023 року про продовження обвинуваченим:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської області, громадянину України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу с.89 КК України визнаний таким, що не має судимостей,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Кременчук Полтавської області, громадянину України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-18 липня 2005 року Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69,70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

-02 липня 2007 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. 24.12.2008 року ОСОБА_8 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 4 місяці 8 днів;

-28 квітня 2010 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст.162, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. 22.03.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання,

-29 березня 2016 року Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

-16 листопада 2016 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці,

строку тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000410 від 10 травня 2023 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 обвинувачених за ч.4 ст. 187 КК України.

Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор ОСОБА_12 в порядку ст.331 КПК України звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вказуючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що перебуваючи на свободі обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_11 можуть переховуватися від суду, впливати на свідків та продовжити злочинну діяльність.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 продовжено строк тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 23 серпня 2025 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нову якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі він буде переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що при вирішенні питання про продовження дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом не враховано, що він має постійне місце проживання, на утриманні трьох неповнолітніх дітей та батька, який є інвалідом ІІ групи з дитинства, тобто міцні соціальні зв`язки.

Окрім того, вказує, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою йому не вручено, у зв`язку з чим він не мав згоди узгодити позицію зі своїм адвокатом.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або домашнього арешту в нічний час, вказуючи на незаконність подальшого утримання ОСОБА_11 під вартою, оскільки ризики заявлені в клопотанні прокурором не доведенні, а потреби жодним чином не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_11 .

Окрім того, вказує що судом не враховано особу ОСОБА_11 , а саме те, що він має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю, офіційно не працює, тобто сталі соціальні зв`язки, а тому вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_11 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вважає, що при таких обставинах, висновки суду про продовження ОСОБА_11 строку тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки не наведено доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

В судове засідання захисник-адвокат ОСОБА_10 будучи повідомлена належним чином про дату та час судового засідання не з`явилася, до суду подала клопотання про розгляд апеляційних скарг без її участі, оскільки вона перебуває на лікарняному, у зв`язку з чим колегія суддів, вважає за можливе у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України провести розгляд апеляційних скарг без її участі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили суд її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_10 , дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та висновками суду першої інстанції про те, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебуваючи на свободі, під тяжкістю покарання, яке загрожує, можуть переховуватись від суду, впливати на свідків та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано прийшов правильного висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на даний час продовжують існувати ризики передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебуваючи на свободі, під тяжкістю покарання, яке загрожує можуть переховуватись від суду, оскільки вони не працюють, постійного джерела заробітку не мають, раніше неодноразово судимі за вчинення злочинів проти власності, а також враховуючи, що вони вчинили особливо тяжкий злочин проти власності та з метою уникнення відповідальності за злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Вищезазначені обставини на переконання колегії суддів є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи. Зміна запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження в суді.

Таким чином, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_10 про незаконність та необґрунтованість їх подальшого тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, районний суд при розгляді даного клопотання прокурора повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_10 на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Окрім того, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть фізично або психологічно впливати на свідків, які дають покази, з метою вмовлянь або переконань заради зміни чи відмови від показів задля зменшення чи ухилення від відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки останні на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки можуть вчинити інші кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без зміни.

Окрім того, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили про погіршення стану здоров`я та неналежне надання їм медичної допомоги в умовах ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, в тому числі і в державних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Отже, за необхідності, медична допомога надається підозрюваним, обвинуваченим в умовах слідчого ізолятора.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, за необхідне, з метою усунення факту ненадання чи неналежного надання медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 6 ст.206 КПК України, доручити надати невідкладну медичну допомогу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебувають в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та за необхідності здійснити медичне обстеження.

Керуючись ст.ст. 206, 331, 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року про продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_13 під вартою в кримінальному провадженні № 0000410 від 10 травня 2023 року на 60 днів, а саме до 23 серпня 2025 року включно - залишити без змін.

На підставі ст.206 КПК України зобов`язати начальника Кропивницького СІ забезпечити організацію надання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_8 невідкладної медичної допомоги та при необхідності медичне обстеження.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4