Справа № 643/2652/25
Провадження № 1-кп/643/690/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 м. Харків

Московський районний суд м. м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000892 від 31.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000892 від 31.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 визначено склад колегії суддів: головуючого суддю ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 20 лютого 2025 року призначив підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000892 від 31.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в приміщенні Московського районного суді м. Харкова на 25 лютого 2025 року на 13 годину 45 хвилин.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 25 лютого 2025 року призначив судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000892 від 31.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, у відкритому судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні 21 квітня 2025 року звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , у якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що продовжують мати місце ризики, визначені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме, він може переховуватися від суду. Посилався, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що санкція інкримінованого йому злочину передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, розуміючи складність судового розгляду, зокрема в умовах дії воєнного стану, а також те, що частина території України перебуває в тимчасовій окупації країни-агресора, не всі кордони України контролюються державними органами України, зважаючи на факт підтримування обвинуваченим стійкого контакту з представником держави-агресора рф, з метою уникнення покарання може переховуватися від суду, зокрема на території рф чи тимчасово окупованих територіях України, або виїхати за межі території України поза пунктами пропуску.

В обґрунтування ризику можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні прокурор посилався, що обвинуваченому ОСОБА_6 відомий встановлений КПК України порядок отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, тому існує ризик впливу обвинуваченим на свідків з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому від обвинувачується, прокурор посилався, що під час досудового розслідування встановлено факт тривалого спілкування ОСОБА_6 із представником рф і надання останньому великої кількості інформації щодо розміщення, переміщення особового складу, озброєння та військової техніки Сил оборони України, використання об`єктів для потреб Сил оборони України на території м. Харкова та Харківської області. Враховуючи викладене, а також характер вчиненого правопорушення та суспільну небезпечність таких дій в умовах воєнного стану, посилався, що ОСОБА_6 може продовжити вчиняти дії, спрямовані на допомогу представникам країни-агресора у проведенні підривної діяльності проти України, або вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України або злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Зазначив, що до обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

Посилався, що застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки ризики, встановлені судом при обрані запобіжного заходу в ході досудового розслідування, на момент внесення даного клопотання не зникли, не зменшилися та не припинили існувати. Крім того, посилався, що забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти настанню вказаних ризиків буде неможливо, у разі обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням особистої свободи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні 21 квітня 2025 року заперечував проти заявленого прокурором клопотання. Зазначив, що ОСОБА_6 визнає провину, співпрацював зі слідством при розслідуванні даного кримінального правопорушення, шкодує про вчинене. Посилався, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні матір похилого віку, яка потребує його догляду, а також має постійне місце проживання на території м. Харкова. Зазначив, що ОСОБА_6 не має наміру жодним чином впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, зобов`язується з`являтися до суду. Просив визначити ОСОБА_6 помірну суму заставу, передбачену за інкриміноване йому кримінальне правопорушення. Зауважував, що ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває під вартою, за цей час його стан здоров`я погіршився, він потребує постійного медичного лікування, яке не може бути забезпечено в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, доходить висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на таке.

За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Зважаючи на наведені положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду, по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів без визначення застави. У подальшому ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 21 січня 2025 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено у межах строку досудового розслідування до 27 лютого 2025 року (включно), без визначення розміру застави.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено на шістдесят днів - до 25 квітня 2025 року включно.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, виходячи з наведених положень чинного законодавства, прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Таким чином, судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, в розумінні ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_6 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, а відтак судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Серед обставин, які має враховуватися судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Одним з вагомих факторів при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 199 КПК України унормовано порядок продовження строку тримання під вартою. Зі змісту ч. 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Правилами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. Санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, надзвичайно високу суспільну небезпечність злочину, яке інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зав`язків із державою, що обґрунтовується самим характером інкримінованого діяння, що має антидержавницьку спрямованість, відсутністю осіб на утриманні, оскільки відомостей про інше сторона захисту не надала, суд ставиться критично до посилань сторони захисту щодо сталості зв`язків обвинуваченого, обґрунтовуючи це наявністю місця реєстрації, оскільки в умовах дії воєнного стану наявна процедура тимчасового переміщення, яка за своїми правовими наслідками породжує правовідносини, релевантні державній реєстрації, таке переміщення особа може робити необмежену кількість разів.

Ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який, серед інших, як на підставу продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведений прокурором та продовжує існувати.

Разом з тим, суд зауважує, що посилання сторони захисту на наявність в обвинуваченого зареєстрованого місця проживання та міцних соціальних зв`язків не нівелює наведених вище висновків суду.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.

Крім того, суд погоджується з доводами прокурора, викладеними у клопотанні про продовження строків тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, позаяк дії обвинуваченого спрямовані на вчинення злочину проти національної безпеки України. Посилання захисника на щире каяття ОСОБА_6 , на переконання суду, є передчасним, позаяк процесуальна позиція обвинуваченого наразі є незрозумілою.

За таких обставин, суд вважає, що передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики прокурором доведені, наразі не зменшилися та продовжують існувати.

З огляду на викладене вище, ураховуючи особу обвинуваченого, наявність у даному кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також суспільно-політичну ситуацію на даний час та повномасштабне збройне вторгнення Російської Федерації на територію України, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на протистояння збройним силам Російської Федерації та деокупацію окремих територій України, небезпека вчинення обвинуваченого зазначених вище дій носить підвищений характер, що в своїй сукупності з іншими ознаками підтверджує ймовірність свідомої позапроцесуальної поведінки обвинуваченого.

Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який потребує постійного медичного лікування та специфічних обстежень, які не можуть бути забезпечені в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», суд сприймає критично, позаяк ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25 лютого 2025 року було зобов`язано начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та начальника медичної частини Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання йому необхідної медичної допомоги, в тому числі із можливістю залучення відповідних лікарів-фахівців, з дотриманням вимог «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України №239/5/104 від 10 лютого 2012 року.

На виконання зазначеної ухвали суду 25 березня 2025 року від Харківської медичної частини №27 філії ДУ ЦОЗ ДКВС України в Харківській та Луганській областях надійшов лист № 661/26.10/ХК-25-вих від 25.03.2025, згідно з яким станом на час складання довідки загальний стан здоров`я ОСОБА_6 , 1976 року народження, задовільний. Перебуває на диспансерному обліку лікарів Харківської медичної частини №27. Отримує амбулаторне медикаментозне лікування згідно з листом лікарських призначень. Лікарськими засобами забезпечений у повному обсязі. Додаткових обстежень, стаціонарного лікування, в тому числі за межами установи не потребує.

Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зазначає про таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Надаючи оцінку можливостям застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, як про це, у тому числі, просили обвинувачений та його захисник.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Водночас, суд не може визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, позаяк наведені вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим зазначених вище дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Що стосується посилань захисника на доцільність визначення його підзахисному розміру застави у даному кримінальному провадженні, то суд, керуючись положеннями ч.3 ст. 183 КПК України та, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується останньому, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 19 червня 2025 року включно.

Установити строк дії ухвали до 19 червня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3