ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1886/25 Справа № 334/4320/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000841 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, раніше судиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, 28 травня 2021 року, приблизно об 11 годині ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні магазину «Ватсонс», що розташований у ТЦ «Афіна» за адресою: м. Запоріжжя, проспект Металургів, буд.8-б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення переконавшись, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяла з торгівельної полиці зазначеного магазину непродовольчі товари на загальну суму 2782 гривень 21 копійок.

Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, поклавши викрадений товар у свою сумку, направилась через касову зону до виходу, не розрахувавшись за нього, після чого покинула приміщення магазину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «ДЦ УКРАЇНА» матеріальний збиток на загальну суму 2782 гривень 21 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок його м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не врахував вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2022 року та не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України. Звертає увагу на помилковість висновків суду про наявність у обвинуваченої такої пом`якшуючої обставини як щире каяття. Вказує на безпідставність застосування судом ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням. Просив суд ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, тобто з урахуванням покарання призначеного за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2022 року, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. У строк відбування покарання зарахувати покарання, що відбуте за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року у виді 6 місяців арешту. Виключити із числа обставин, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідача, думку учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить наступного.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

За змістом статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для його є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 9 вищезазначеної постанови, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд вищезазначене не врахував, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок його м`якості.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджена вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк, відбутий за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року, а саме: з 30 листопада 2021 року по 30 травня 2022 року включно.

На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 06 травня 2024 року вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року стосовно ОСОБА_8 скасовано в частині призначеного покарання.

Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік;

- за ч.2 ст. 185 КК у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року, більш суворим покаранням за цим вироком, ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання відбуте нею повністю покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року, а саме: з 30 листопада 2021 року по 30 травня 2022 року включно у виді арешту на строк 6 місяців.

Ухвалено вважати ОСОБА_8 такою, що відбула призначене покарання.

В іншій частині вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року вирок Дніпровського апеляційного суду від 06 травня 2024 року та вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року стосовно ОСОБА_8 в частині її засудження за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 стю 185 КК скасовано, а кримінальне провадження у цій частині закрито на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключено з указаних судових рішень посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК.

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 06 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного за ч. 2 ст. 186 КК покарання змінено.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді арешту на строк 6 місяців та зарахувати їй у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуте нею повністю покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року у виді 6 місяців арешту з 30 листопада 2021 року по 30 травня 2022 року включно.

Ухвалено вважати ОСОБА_8 такою, що відбула призначене покарання.

У решті судові рішення залишено без зміни.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення 28 травня 2021 року, тобто до ухвалення вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2022 року.

Отже, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання, мав застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Крім того, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, та на підставі ст. 75 КК України звільняючи обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, суд першої інстанції не навів належного обгрунтування такого висновку.

Визнаючи в якості обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення в цій частині та, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку, щодо її наявності, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

На переконання апеляційного суду, наявність у ОСОБА_8 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є сумнівним і носить формальний характер, оскільки вона не виявила бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями не відшкодувала.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.75 КК України, не відповідає тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченої та не буде сприяти її виправленню й попередженню скоєння нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів бере до уваги вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх системність, ступінь тяжкості скоєного злочину, а також дані про особу обвинуваченої.

Так, ОСОБА_8 раніше неодноразово судима, скоїла корисливий злочин повторно, в той час як на розгляді місцевого суду перебували матеріали кримінального провадження за її обвинуваченням за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, не працевлаштована, не має постійного законного джерела доходу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе лише з ізоляцією від суспільства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ч.1 ст. 420 КК України підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2022 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, призначеним за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2022 року (з урахуванням Постанови Верховного Суду від 24.10.2024 року), призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі та зарахувати їй у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуте нею повністю покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року у виді 6 місяців арешту з 30 листопада 2021 року по 30 травня 2022 року включно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді