ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4128/22 Номер провадження 11-кп/814/343/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2022 року за №0000054, за апеляційною скаргою зі змінами й доповненнями захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 23 березня 2022 року та продовжено йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 березня 2022 року приблизно о 21 годині за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті сварки, виниклої після спільного вживання спиртних напоїв, умисно наніс ОСОБА_11 численні удари кулаками в голову, тулуб, кінцівки й затим один удар кухонним ножем у шию справа, яким спричинив ОСОБА_11 гостру масивну крововтрату, заподіявши їй смерть.

В апеляційній скарзі зі змінами й доповненнями сторона захисту просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2022 року, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 із ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України або призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Cвої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: обвинувачений не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 ; вона отримала тілесні ушкодження, коли виходила в туалет на подвір`ї, на її тілі також були синці, які утворились раніше від її падіння після вживання алкоголю; ОСОБА_11 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, ображала його та погрожувала йому, вчинила щодо нього сварку; він зазначав слідчому, що не пам`ятає як сталося поранення та повідомляв обставини в ході слідчого експерименту під фізичним і психологічним тиском у приміщенні ВП №3 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області, а тому вони не відповідають дійсності; висновок судово-медичної експертизи не містить відомостей про синхронність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , смерть якої настала виключно в результаті ножового поранення; у вказаному висновку неправильно визначено обставини утворення ножового поранення та його особливості, при цьому, в кримінальному провадженні не було належним чином досліджено характер і механізм утворення тілесних ушкоджень; для визначення характеру тілесних ушкоджень є обов`язковою участь експерта, який не був присутнім у судовому засіданні місцевого суду; судово-медичний експерт не мав права визначати та кваліфікувати як небезпечні для життя тілесні ушкодження різних груп, виявлені в ОСОБА_11 , у зв`язку з чим, наведене у вироку твердження про те, що саме тяжкі тілесні ушкодження в сукупності призвели до смерті ОСОБА_11 є неправильним; кримінальне провадження підлягає поверненню на додаткове досудове розслідування. Водночас сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 надто суворе покарання, не надавши оцінки тому, що останній до затримання працював будівельником, за місцями проживання та роботи характеризувався позитивно, активно сприяв слідству в розкритті кримінального правопорушення, щиро розкаюється у вчиненому.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи сторони захисту на підтримку й обгрунтування заявлених вимог, заперечення прокурора та потерпілої проти апеляційної скарги зі змінами й доповненнями, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи сторони захисту та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга зі змінами й доповненнями не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатнімотиви та підстави його ухвалення.

Доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину та надання неправильної правової оцінки його діям позбавлені підстав.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення та необхідності кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 (цивільної дружини ОСОБА_9 ) про те, що в один із днів у березні 2022 року у вечірній час доби вона, обвинувачений та ОСОБА_11 вживали горілку в будинку за місцем її та ОСОБА_9 проживання (по АДРЕСА_1 ). Затим у будинку вона ( ОСОБА_12 ) лягла відпочивати та ОСОБА_9 залишився з ОСОБА_12 . Через певний час її розбудив обвинувачений, повідомив, що він у ході сварки «перерізав» ОСОБА_11 горло ножем. ОСОБА_11 лежала на підлозі без ознак життя і ОСОБА_9 попросив допомогти винести її з будинку, після чого завантажив труп ОСОБА_11 на велосипед, вивіз його в ліс і там залишив. Попередньо між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 час від часу виникали конфлікти.

21 березня 2025 року свідок ОСОБА_12 в ході слідчого експерименту відтворила обставини щодо: вживання 04 березня 2025 року приблизно о 17 годині в будинку по АДРЕСА_1 нею, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 алкоголю, виникнення цього дня приблизно о 21 годині сварки обвинуваченого з ОСОБА_11 у будинку, в якому, крім них трьох нікого не було, й затим уночі пробудження її ОСОБА_9 із повідомленням про те, що він «зарізав» ОСОБА_11 , а також обставини вивезення ним за допомогою велосипеда трупу ОСОБА_11 у ліс, що підтверджується протоколами вказаної слідчої дії з додатками (т.1 а.п.89-123).

Водночас 21 березня 2022 року з додатком свідок ОСОБА_12 по АДРЕСА_2 указала на стовпчик паркану, в який ОСОБА_9 викинув знаряддя злочину (ніж) після вбивства ОСОБА_11 та саме в цьому місці було виявлено й вилучено кухонний ніж, що зафіксовано в протоколі огляду місця події з додатком (т.1 а.п.124-129).

За змістом же висновку судової медико-криміналістичної експертизи №107-МК від 03 травня 2022 року встановлено спроможність утворення виявленої в ОСОБА_11 колото-різаної рани шиї від дії клинка названого вище ножа двосторонньої заточки, загальною довжиною 21 см і довжиною його клинка 11, 3 см (т.1 а.п.197-198).

Наведені вище докази об`єктивно узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 20 березня 2022 року з додатком, в ході якого в лісовому масиві біля вул. Вересневої на околиці сел. Нові Санжари Полтавського р-ну Полтавської обл. було виявлено труп ОСОБА_11 зі слідами насильницької смерті, зокрема, пораненням шиї, в забрудненому одязі зі слідами крові, прикиданий листям та гіллям (т.1 а.п.57-72).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1 від 28 квітня 2022 року в ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження, зокрема, у вигляді: 1) колото-різаної рани переднє-бокової поверхні шиї справа в нижній третині, яка має прямолінійний раньовий канал із напрямком спереду-назад, дещо зверху-вниз та дещо зліва-направо, загальною довжиною приблизно 4, 5 см. По його ходу пересічені: підшкірно-жирова клітковина, підшкірний м`яз шиї справа, фасції шиї, правий лопатково-під`язиковий м`яз, майже повністю пересічений правий грудино-ключично-соскоподібний м`яз та повністю пересічено стінку внутрішньої яремної вени; 2) закритої черепно-мозкової травми, синця в ділянці повік лівого ока з розповсюдженням на ліву лобну ділянку, крововиливу в м`які тканини лівої лобної ділянки та субарахноїдального крововиливу в ліву долю головного мозку; 3) двох саден у ділянці підборіддя та забійної рани на слизовій оболонці нижньої губи в проекції другого зуба нижньої щелепи; 4) синців на задній поверхні правого плеча в середній третині, на передній поверхні в проекції правого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки у верхній третині, на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині в кількості двох, у проекції переднього верхнього гребня лівої клубової кістки в кількості двох, у ділянці спини зліва з крововиливами в підлеглі м`які тканини по лопатковій лінії та на рівні проекції VI-VIII грудних хребців, між заднє-пахвовою та лопатковою лініями зліва на рівні І-ІІ поперекових хребців, саден у лобній ділянці зліва в проекції правої виличної дуги в кількості двох. Причиною смерті ОСОБА_11 була гостра масивна крововтрата, яка розвинулась унаслідок колото-різаної рани переднє-бокової поверхні шиї справа з ушкодженням внутрішньої яремної вени. Наведені вище тілесні ушкодження є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті ОСОБА_11 , їх морфологічна характеристика, а також дані судово-гістологічних досліджень свідчать про те, що всі вони синхронні за часом утворення та виникли в короткий проміжок часу, що обчислювався хвилинами, внаслідок дії предметів, які діяли з достатньою силою. Тілесне ушкодження першої групи було спричинено в результаті однократної дії колюче-ріжучого предмета по типу ножа, клинок якого мав обушок і гостре лезо, та призвело до смерті ОСОБА_11 . Після спричинення ОСОБА_11 тілесного ушкодження першої групи вона могла здійснювати рухи протягом лічених хвилин. Тілесні ушкодження другої та третьої груп утворились незадовго до настання смерті загалом не менше ніж від двократної дії тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею, якими за своїми ознаками відповідають пальці рук, стиснуті в кулак, нога у взутті. Тілесні ушкодження четвертої групи мали місце від не менше як одинадцятикратної дії тупих твердих предметів або ударів об такі. У крові трупу ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації 4, 1 проміле (т.1 а.п.179-186).

Тому посилання обвинуваченого на відсутність у висновку експертизи відомостей про синхронність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 спростовуються висновком судово-медичної експертизи №1 від 28 квітня 2022 року.

Усупереч доводам сторони захисту, зазначений вище висновок містить відповідний опис проведеного дослідження, мотивовані відповіді на поставлені питання, достатньо обґрунтований, є повним, сформованим на підставі комплексного аналізу всіх необхідних даних у кримінальному провадженні, складений із дотриманням вимог процесуальних норм і наданий компетентним судово-медичним експертом ОСОБА_13 , попередженим перед здійсненням експертизи про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. У межах своєї компетенції експерт проаналізував кожну групу тілесних ушкоджень, встановив їх детальні особливості, обставини утворення та констатував, яке саме з тілесних ушкоджень перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_11 . Як у висновку цієї експертизи, так і в оскаржуваному вироку встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала саме від смертельного ножового поранення, а не в комплексі з іншими тілесними ушкодженнями, на що безпідставно посилається ОСОБА_14 .

Будь-яких об`єктивних обставин ставити під сумнів наданий експретом висновок за результатами повного й усебічного судово-медичного дослідження не встановлено.

Окрім того, положеннями КПК України не передбачено обов`язкового допиту експерта в судовому засіданні та, оскільки вказана вище експертиза містила вичерпні, зрозумілі й повні судово-медичні дані, то є відсутніми доцільні й необхідні підстави для виклику до суду експерта, який установлені ним обставини детально виклав і зафіксував у процесуальному джерелі доказів висновку судово-медичної експертизи №1 від 28 квітня 2022 року. Не наведено мотивованих підстав для здійснення допиту експерта й стороною захисту в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями, а також у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Далі в процесі огляду місця події в домоволодінні ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено сліди бурого кольору на підлозі в коридорі будинку та на сидінні велосипеда, який знаходився у гаражі, що підтверджується змістом протоколу названої слідчої дії від 20 березня 2022 року з додатками (т.1 а.п.40-52).

Виходячи з висновків судово-імунологічних експертиз №575 від 04 квітня 2022 року, №576 від 06 квітня 2022 року, №577 від 14 квітня 2022 року, №579 від 14 квітня 2022 року, №578 від 20 квітня 2022 року кров ОСОБА_11 належить до АВ (IV) групи за ізосерологічною системою АВ0, а кров ОСОБА_9 - до А(II) групи з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0. У зіскобі з підлоги коридору будинку, на сидінні велосипеда з гаража по АДРЕСА_1 , штанах та олімпійці ОСОБА_9 (об`єкти №№3, 5, 8) виявлено кров людини з антигенами А і В за ізосерологічною системою АВ0, яка може походити від ОСОБА_11 . Погодження крові, виявленої на сидінні велосипеда штанах та олімпійці ОСОБА_9 (об`єктах №№3, 5, 8), лише від одного обвинуваченого виключається (т.1 а.п.187, 188-189, 190-191, 194-196).

Таким чином, наведені вище докази є взаємоузгодженими та підтверджують зміст один одного, через це об`єктивних підстав не довіряти їм немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

Окрім того, сам ОСОБА_9 у ході проведених із ним слідчих експериментів відтворив механізм, спосіб та локалізацію нанесення ним 04 березня 2022 року у вечірній час за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 у ході сварки в стані алкогольного сп`яніння удару кулаком в обличчя та удару ножем у шию ОСОБА_15 , яка на момент спричинення ножового поранення сиділа на стільці, а також обставини вивезення в подальшому її трупу в ліс за допомогою велосипеда.

Перед слідчими експериментами ОСОБА_9 було ретельно роз`яснено його права та обов`язки, він вільно орієнтувався на місцевості, добровільно демонстрував зазначені вище обставини вчинення злочину та приховування трупу ОСОБА_16 із відтворенням дій, обстановки, обставин своєї злочинної діляьності. Жодного примусу або умовлянь з боку слідчих чи інших осіб щодо ОСОБА_9 не здійснювалось і дані, які би свідчили про те, що відтворення ОСОБА_9 обставин було результатом впливу на останнього інших осіб, є відсутніми. Відтворення і демонстрація обставин супроводжувалися повною відеофіксацією, участю, зокрема, двох понятих, захисника, експерта. Усі учасники слідчого експерименту будь-яких доповнень або зауважень не мали, в тому числі й сам ОСОБА_9 , що підтверджується протоколами слідчих експериментів від 23 березня 2022 року, 29 квітня 2022 року з фототаблицями й технічними носіями інформації, на яких міститься відеозапис проведення вказаної слідчої дії (т.1 а.п.151-178, 199-206, 230).

Отже, слідчі експерименти з ОСОБА_9 були проведені з дотриманням вимог КПК України та прав ОСОБА_9 , а доводи сторони захисту про застосування до останнього фізичного й психологічного тиску в ході слідчого експерименту спростовуються наведеними вище доказами.

При цьому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1-А від 09 травня 2022 року відтворені ОСОБА_9 під час проведених із ним слідчих експериментів обставини відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_11 у частині механізму спричинення, локалізації та морфологічних характеристик тілесних ушкоджень першої та третьої груп (у вигляді: 1) колото-різаної рани переднє-бокової поверхні шиї справа в нижній третині; 3) двох саден у ділянці підборіддя та забійної рани на слизовій оболонці нижньої губи в проекції другого зуба нижньої щелепи. Разом з тим, ОСОБА_9 не продемонстровано обставини заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень другої та четвертої груп (у вигляді: 2) закритої черепно-мозкової травми, синця в ділянці повік лівого ока з розповсюдженням на ліву лобну ділянку, крововиливу в м`які тканини лівої лобної ділянки та субарахноїдального крововиливу в ліву долю головного мозку; 4) синців на задній поверхні правого плеча в середній третині, на передній поверхні в проекції правого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки у верхній третині, на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині в кількості двох, у проекції переднього верхнього гребня лівої клубової кістки в кількості двох, у ділянці спини зліва з крововиливами в підлеглі м`які тканини по лопатковій лінії та на рівні проекції VI-VIII грудних хребців, між заднє-пахвовою та лопатковою лініями зліва на рівні І-ІІ поперекових хребців). Утворення тілесних ушкоджень другої групи не характерне для падіння на підлогу головою, на яке вказував ОСОБА_9 (т.1 а.п.207-209).

Також колегія суддів зауважує, що відповідно до практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка міститься, зокрема, в постановах від 21 листопада 2024 року (справа №639/3093/23), 02 грудня 2021 року (справа №480/100/17), від 01 грудня 2021 року (справа №303/6992/19), 29 жовтня 2019 року (справа №515/2020/16-к), для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів вона має бути своєчасною та небезпідставою.

Із системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що, якщо особі стало відомо про вчинене кримінальне правопорушення, або ж вона стала свідком вчиненого кримінального правопорушення, або потерпілою, ця особа має право скласти й подати до компетентного державного органу письмову заяву про вчинення кримінального правопорушення.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 , будучи представленим на всіх стадіях провадження захисником, у ході досудового розслідування, судового провадження в суді першої інстанції та протягом 2 років на стадії апеляційного провадження не звертався із заявами або скаргами, де би йшлося про застосування примусу чи протиправного впливу з боку працівників правоохоронних органів щодо нього під час здійснення слідства, не подавав відповідну заяву до правоохоронних органів у порядку, передбаченому ст.214 КПК України, а також не звертався і до закладів охорони здоров`я внаслідок стверджуваного фізичного впливу працівників правоохоронних органів на нього, хоча очевидно не був позбавлений можливості це зробити й зробив би за умови, якби такий тиск мав місце насправді, не наводив жодних доводів у поданих до апеляційного суду процесуальних документах у цій частині. Перевіркою матеріалів справи не встановлено, а також стороною захисту не обґрунтовано й не наведено обставин, які би перешкоджали обвинуваченому подати на стадії досудового розслідування відповідну заяву, виходячи з його версії подій. Натомість, із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 звернувся більше ніж через 2 роки 7 місяців із моменту здійснення з ним останнього за часом слідчого експерименту.

Окрім того, зазначаючи про застосування до ОСОБА_9 тиску, сторона захисту не навела та матеріали справи не місять бодай яких-небудь мінімальних підтверджених даних про згадані недозволені методи слідства чи вказівки на джерело такої інформації у випадку неможливості її наведення, звернень обвинуваченого до закладу охорони здоров`я чи медичної частини установи попереднього ув`язнення.

За таких обставин, є відсутніми обставини вважати заяву ОСОБА_9 «небезпідставною» для цілей кримінального провадження, що є предметом апеляційного розгляду, натомість вона спрямована на спробу уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Водночас колегія суддів ураховує і те, що в ході проведених із ОСОБА_9 слідчих експериментів він не продемонстрував правдивих у повному обсязі обставин вчиненого злочину, приховуючи нанесені ним ОСОБА_11 удари двох груп і наполягаючи на заподіянні їй нецілеспрямованого ножового поранення. Протоколи слідчого експерименту з ОСОБА_9 із додатками не є ключовими чи вирішальними доказами, які стали підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 , оскільки висновок про винуватість ОСОБА_9 без урахування даних здійснених із ним слідчих експериментів повністю підтверджується сукупністю наведених вище показань свідка ОСОБА_12 , доказів, за результатами проведення оглядів, слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 та висновків експертиз у їх сукупності.

Таким чином, доводи заяви обвинуваченого не здатні вплинути на результат судового розгляду.

До того ж, сам ОСОБА_9 під час допиту в судовому засіданні місцевого суду хоча й не визнав у повному обсязі винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, разом з тим, підтвердив те, що 04 березня 2022 року року після спільного вживання алкоголю за місцем його проживання в будинку по АДРЕСА_1 він у ході сварки наніс ОСОБА_11 кухонним ножем удар у шию, від чого вона впала та померла на місці злочину. Її труп він відвіз за допомогою велосипеда в лісосмугу, де його залишив, та через два тижні після події, коли поліція почала ним цікавитись, добровільно розповів слідчому про обставини вбиства ним ОСОБА_11 . У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_9 також визнав факт убивства ним ОСОБА_11 , але наполягав на наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України (умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання).

Таким чином, ОСОБА_9 як у ході слідчих експериментів демонстрував, так і під час судового провадження підтверджував заподіяння ним у ході сварки ОСОБА_11 смертельного ножового поранення та вивезення її трупу в ліс, приховуючи факт нанесення їй численних ударів унаслідок дії тупих твердих предметів. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1 від 28 квітня 2022 року саме заподіяний ножовий удар і став причиною смерті ОСОБА_11 . Тому й із цих підстав додатково відсутні підстави вважати, що ОСОБА_9 оговорив себе чи продемонстрував проти своєї волі обставини в ході слідчих експериментів через неправомірні дії поліцейських.

Водночас колегія суддів зауважує, що заперечення ОСОБА_9 у судовому засіданні частини відомостей, які слідчий перевіряв і уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не є підставою для недопустимості як доказів протоколів слідчих експериментів із додатками, оскільки вони є самостійним процесуальним джерелом доказів, який суд оцінює за правилами ст.94 КПК України.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст.240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому, відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч.2 ст.84 та п.3 ч.2 ст.99 КПК України є документом.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Зазначений вище підхід відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17).

Проте показання обвинуваченого в судовому засіданні про те, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_11 , заподіяв їй удар унаслідок здійснених нею образ і принижень, не наносив ОСОБА_11 численних ударів у ділянки тулуба, голови й кінцівок, підлягають критичній оцінці та є способом його захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю зазначених вище взаємоузгоджених і підтверджуючих зміст один одного доказів, зокрема: показань свідка ОСОБА_12 , доказів, за результатами проведення оглядів, слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 та висновків експертиз у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи викладену вище сукупність доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обстановка й обставини злочину, динаміка їх розвитку, обране обвинуваченим знаряддя вчинення злочину (ніж двосторонньої заточки, загальною довжиною 21 см і довжиною його клинка 11, 3 см), спосіб, механізм, характер і локалізація заподіяння ОСОБА_9 ножового удару ОСОБА_11 (названим ножем із великою силою для заподіяння колото-різаної рани переднє-бокової поверхні шиї справа з ушкодженням внутрішньої яремної вени, що призвело до гострої масивної крововтрати, з прямолінійним раньовим каналом, довжиною приблизно 4, 5 см, при цьому, ОСОБА_9 завдав цей удар у шию ОСОБА_11 , тобто ділянку розташування життєво важливих органів, що він безумовно усвідомлював і бажав спричинення в такий спосіб смерті ОСОБА_11 ), нанесення ним також інших численних ударів у ділянки голови, тулуба й кінцівок тупими твердими предметами, наявність прямого причинного зв`язку між заподіяним ОСОБА_9 ножовим пораненням: колото-різаної рани переднє-бокової поверхні шиї справа з ушкодженням внутрішньої яремної вени, що призвело до гострої масивної крововтрати, та смертю ОСОБА_11 , виникнення між ними конфлікту в ході обопільного вживання алкогольних напоїв та відповідно неприязних відносин, що спонукало обвинуваченого до здійснення насильницьких дій і стало їх приводом, поведінка ОСОБА_9 після вчинення злочину (вивіз труп ОСОБА_11 у ліс і заховав знаряддя злочину), безумовно підтверджують те, що здійснений обвинуваченим ножовий удар був цілеспрямованим, а не випадковим, і спрямованість дій ОСОБА_9 саме на позбавлення життя ОСОБА_11 , наявність у нього умислу на її вбивство.

Твердження ж обвинуваченого про те, що він, окрім ножового удару, не наносив ОСОБА_11 інших ударів у ділянки голови, тулуба й кінцівок, а вона отримала тілесні ушкодження, коли виходила в туалет на подвір`я, спростовуються: висновком судово-медичної експертизи №1 від 28 квітня 2022 року про те, що виявлені в ОСОБА_11 тілесні ушкодження першої-четвертої груп (як ножове поранення, так і тілесні ушкодження, спричинені внаслідок неодноразової дії тупих твердих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею) є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті ОСОБА_11 , є синхронними за часом утворення та виникли в короткий проміжок часу, що обчислювався хвилинами, внаслідок дії предметів, які діяли з достатньою силою (т.1 а.п.179-186); показаннями свідка ОСОБА_12 та даними проведеного з нею слідчого експерименту, з яких убачається, що в домоволодінні за місцем її та ОСОБА_9 проживання, окрім, них та ОСОБА_11 , інших осіб не було (т.1 а.п.89-123).

Також із сукупності наведених вище доказів установлено, що суспільно-небезпечного посягання на життя та здоров`я ОСОБА_9 , яке би могло викликати в останнього стан необхідної оборони чи душевного хвилювання й вимагало заподіяння ОСОБА_11 ножового поранення в життєво-важливий орган (шию) та нанесення їй інших численних травмуючих впливів, не існувало. Саме в руках обвинуваченого на момент заподіяння удару знаходився ніж. Перевіркою матеріалів провадження не встановлено й будь-яких медичних даних про отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у час події (04 березня 2022 року) чи його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення протиправних дій ОСОБА_11 щодо нього. Наведені вище обставини щодо поведінки ОСОБА_9 у момент та після вчинення злочину свідчаить про відсутність ознак відвернення нападу чи душевного хвилювання, а навпаки підтверджуються наявність у нього саме бажання заподіяти ним смерть ОСОБА_11 у ході сварки. За змістом висновку судово-психіатртиного експертизи №108 від 13 квітня 2022 року ОСОБА_9 у момент вчинення злочину будь-яким психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав і не страждає, а виявляє ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, був здатний правильно усвідомлювати факти подій, що мають значення по справі, та свої дії, керувати ними, події запам`ятовував цілісно, достатньо орієнтується в кримінальній ситуації. Обвинувачений не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1 а.п.214-219).

Отже, дії обвинуваченого містять усі необхідні об`єктивні та суб`єктивні елементи умисного вбивства, у зв`язку з чим, правильно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.115 КК України, та підстав для надання їм правової оцінки за ст.116 КК України колегія суддів не вбачає.

Усупереч доводам ОСОБА_14 , згідно з приписами КПК України в кримінальному процесі є відсутніми можливість і процедура направлення судом кримінального провадження для додаткового розслідування. Діючий КПК України чітко відмовився від інституту додаткового розслідування, який існував за КПК України 1960 року. Відсутність можливості проведення додаткового розслідування після звернення до суду з обвинувальним актом очевидна з тексту КПК України. Окрім того, в Пояснювальній записці до проекту КПК України зазначалося, що «одним з основних напрямів реформування … стала ліквідація можливості відправлення справи на додаткове розслідування», «підвищенню гарантій прав підозрюваних та обвинувачених сприятиме також … скасування інституту повернення справи на додаткове розслідування».

Місцевий суд із дотриманням приписів ст.ст.10, 22 КПК України створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав, здійснив усі передбачені КПК України заходи для всебічного встановлення істини по справі, а сукупністю наданих стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Тому, на переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_14 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Підстави для висновку про неналежність, недопустимість чи недостовірність наданих стороною обвинувачення доказів, на підставі яких місцевим судом зроблено висновок про винуватість ОСОБА_9 є відсутніми.

Також суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи сторони захисту про суворість призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер, конкретні обставини, ступінь суспільної небезпеки й тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином проти життя жінки, з використанням ножа, що призвело до невідворотних наслідків, поведінку обвинуваченого після злочину, а саме те, що він приховував сліди вбивства ОСОБА_11 , зокрема, в лісовій місцевості, у зв`язку з чим, труп ОСОБА_11 був спотворений, особу ОСОБА_9 , який не судимий, перебуває в цивільному шлюбі, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, характеризується посередньо (за місцем проживання), віктимну поведінку ОСОБА_11 , яка, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, вчиняла сварку за місцем проживання обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обставини, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства й необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Посилання сторони захисту на працевлаштування ОСОБА_9 , його позитивні характеристики за місцями проживання та роботи не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів кримінального провадження в ході апеляційного розгляду, а відсутність скарг та інших матеріалів на поведінку обвинуваченого за місцем проживання саме по собі не свідчить про позитивну характеристику його особи.

Також позбавлені підстав аргументи сторони захисту про щире каяття ОСОБА_9 , оскільки щире каяття - це відверта негативна оцінка обвинуваченою особою своєї кримінально-протиправної поведінки, характеризує її поведінку після вчинення кримінального правопорушення суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї винуватості.

Натомість, ОСОБА_9 не визнав у повному обсязі винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, заперечив та приховував частину його обставин, що свідчить про відсутність у обвинуваченого щирого каяття.

Призначене ОСОБА_9 покарання, яке, при цьому не є максимальним і наближене до середньої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.115 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга зі змінами й доповненнями не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу зі змінами й доповненнями захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4