н/п 1-кп/766/3014/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Херсона, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000874 від 05.05.2023 року, в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом від 02.05.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юнаківка Сумського р-ну, Сумської обл., громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину),

передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Перемога, Джанкойського р-ну, АР Крим, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, без визначеного місця реєстрації та проживання, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину),

передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 02.05.2023 року о першій половині доби, діючи умисно та спільно і узгоджено між собою, з метою протиправного отримання доступу до будинку та заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 , нехтуючи гарантованим конституційнимправом кожного громадянина на недоторканість житла та іншого володіння особи, без відповідного дозволу, шляхом пошкодження вікна, проникли до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи, що житло, до якого вони проникли, перебуває у користуванні іншої особи, де перебували без дозволу потерпілого, чим порушили недоторканість житла.

Суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, розкаявся у вчиненому.

Дав показання, що його дії правильно викладені в обвинувальному акті, він дійсно спільно з ОСОБА_4 02.05.2023 року, з метою заволодіння майном потерпілого, шляхом пошкодження вікна, проникли до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де перебували без дозволу потерпілого, чим порушили недоторканість житла.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, розкаявся у вчиненому.

Дав показання, що його дії правильно викладені в обвинувальному акті, він дійсно спільно з ОСОБА_5 02.05.2023 року, з метою заволодіння майном потерпілого, шляхом пошкодження вікна, проникли до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де перебували без дозволу потерпілого, чим порушили недоторканість житла.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подавав.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Оскільки обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи і, як встановлено судом, вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ІV. Мотиви зміни обвинувачення.

Так відповідно до змісту обвинувачення органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які мали місце 02.05.2023 року о першій половині доби і були пов`язані з викраденням наступного майна: циркуляційного насосу «Katran» моделі S/N: 100150597, який був у використанні, знаходився у працездатному стані, вартістю 500 грн., механічних ваг «CLATRONIK» Modell PW 2622, які були у використанні, знаходилися у працездатному стані, вартістю 245 грн., електром`ясорубки «ЕЛЬБО» моделі 190, яка була у використанні, знаходилась у працездатному стані, вартістю 940 грн., вартість якого становила 1685, 00 гривень, яке належало ОСОБА_7 , з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження вікна, були кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Проте оцінюючи обсяг обвинувачення, суд враховує таке.

Верховна Рада України 18.07.2024 прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09.08.2024.

Порівняно з попередньою редакцією ст. 51 КУпАП зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною. Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України). За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи (постанова Великої Палати ВС від 13.01.2021 справа №0306/7567/12; постанова ВС від 29.08.2024 справа №278/1566/21; постанова ВС від 16.02.2021 справа №345/83522/18).

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV ПК для відповідного року. Підпунктом 169.1.1 ст. 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Згідно обставин кримінального провадження, яке є предметом розгляду, вартість викраденого майна, що встановлена за вироком і не оспорюється сторонами, становить 1685, 00 гривень. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення 02.05.2023.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 01.01.2023 становив 2 684 гривні, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2023 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2 684 гривні.

З урахуванням положень ст. 5 КК, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вчинили дрібну крадіжку, за що передбачено відповідальність ст. 51 КУпАП.

Між тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме вчинення її з проникненням в житло особи, суд вважає, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 162 КК України, враховуючи наступне.

Частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (відповідна правова позиція викладена в постанові ВС від 21.08.2024 справа №127/26638/23).

Так, згідно з даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію потерпілий звернувся до відділу поліції із заявою, у якій повідомив, що в період часу з 08:30 год. 02.05.2023 року по 05.05.2023 року близько 08:30, невідомі особи проникли до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , звідки вчинили крадіжку майна, чим спричинили йому матеріальний збиток. Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, під якими потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнали фактичні обставини інкримінованого їм кримінального правопорушення, яке мало місце 02.05.2023, і не заперечували факту проникнення в будинок особи з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлювали, що будинок, до якого вони проникли, перебуває у користуванні чужої особи, а тому їх дії з огляду на часткову декриміналізацію крадіжки, тоді як їх дії містять склад іншого кримінального правопорушення, підлягають кваліфікації саме за ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 162 КК України, що жодним чином не погіршує становище обвинувачених.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Оскільки обвинувачені свою вину визнали в повному об`ємі, дали суду чіткі та послідовні показання, не спотворюючи обставин вчиненого кримінального правопорушення, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить повне визнання свої вини як ОСОБА_5 так і ОСОБА_4 , а також сприяння у розкритті кримінального правопорушення і щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обох обвинувачених ані органом досудового розслідування, ані судом встановлено не було.

VІ. Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, суд вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, який на обліку у лікарів психіатра-нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості, має зареєстроване місце проживання, свою вину визнав в повному об`ємі, розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 , можливо призначити покарання в межах санкції за ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 162 КК України, пов`язане із обмеженням волі, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст.61 КК України згідно матеріалів кримінального провадження не вбачається, з урахуванням правил, визначених ст. 69-1 КК України, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, суд вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, який на обліку у лікарів психіатра-нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості, постійного місця проживання або зареєстрованого місця проживання до затримання не мав, свою вину визнав в повному об`ємі, розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 , можливо призначити покарання в межах санкції за ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 162 КК України, пов`язане із обмеженням волі, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст.61 КК України згідно матеріалів кримінального провадження не вбачається, з урахуванням правил, визначених ст. 69-1 КК України, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

VІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення у вигляді арештів не застосовувались.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (п. п. 3, 4 ч. 9 ст. 100 КПК України).

У резолютивній частині вироку серед іншого у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат (ч. 4 ст. 374 КПК України). Процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів (ст. 118 КПК України). Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України (ч. 2 ст. 122 КПК України). У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (ч. 2 ст. 124 КПК України).

З огляду на викладене з обвинувачених підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні. Оскільки протиправні дії обвинуваченими було вчинено за попередньою змовою між собою, відповідні витрати на залучення експерта підлягають стягненню в рівних частинах з кожного з обвинувачених.

373, 374 КПК України, суд, -

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття ОСОБА_5 , в порядку виконання вироку суду до кримінально-виконавчої установи відкритого типу.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття ОСОБА_4 , в порядку виконання вироку суду до кримінально-виконавчої установи відкритого типу.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь експерта ОСОБА_8 витрати на залучення експерта в розмірі 150 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь експерта ОСОБА_8 витрати на залучення експерта в розмірі 150 гривень 00 копійок.

Речові докази:

- циркулярний насос «Katran» моделі S: 100150597, сірого кольору, виготовлений з металу, з чорною пластиковою кришкою, зі слідами експлуатації у вигляді подряпин та потертостей, який було поміщено до сейф-пакету № PSP3199758; механічні ваги «KLATRONIK» Modell PW262 з металевим корпусом, білого кольору з наклеєним резиновим покриттям зверху, максимальна шкала зважування 130 кг., на вагах наявні сліди експлуатації у вигляді подряпин та потертостей, які поміщено до сейф-пакету № PSP3199760; електром`ясорубку «ЕЛЬВО», модель 190, корпус якої виготовлений з пластику білого кольору та з металевою горловиною для переробки м`яса ( інших продуктів), яку було поміщено до сейф-пакету № PSP32848172 передані на зберігання потерпілому вважати повернутими ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду з урахуванням обмежень, визначених ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1