ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
№ провадження 1-кп/646/1467/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому засіданні:

начальник Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002713 від 24.04.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сміла Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 перебуває зазначена кримінальна справа.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 07 серпня 2025 року призначено підготовче судове засідання на 25 серпня 2025 року о 14:45 годині.

25 серпня 2025 року начальник Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 подавдо канцелярії суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» стосовно ОСОБА_4 строком на 60 діб.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 строком на 60 діб, уважаючи що ризики, встановлені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, продовжують існувати, зокрема, обвинувачений з високою імовірністю може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, уважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, так як обвинувальний акт складено у відповідності до вимог статті 291 Кримінального процесуального кодексу України. Підстав для закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 4-8 частини першої або частини другої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України немає. Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого; зазначила суду, що ОСОБА_4 раніше не судимий, ризики, наведені стороною обвинувачення, не доведені.

Дослідивши матеріали обвинувального акта, клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , заслухавши думки учасників судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до пункту 5) частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Суд уважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав:

- кримінальне провадження підсудне Основ`янському районному суду міста Харкова;

- угоди про примирення у порядку статей 468-475 Кримінального процесуального кодексу України до суду не надійшло;

- підстав для закриття кримінального провадження не убачається;

- клопотань, заяв до суду не надходило.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону, сторони кримінального провадження не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Таким чином, достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

З приводу клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" строком 60 діб.

Відповідно до частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (пункту 9) частини другої статті 131 Кримінального процесуального кодексу України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 194 Кримінального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ураховуючи положення статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (пункт 79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, що у відповідності до положень статті 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Тому, суд уважає обґрунтованими доводи прокурора, що тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину є вагомим доводом, що збільшує ризик переховування його від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Як зазначено у пункті 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Ризик втечі оцінюється судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» § 58).

Суд погоджується і з доводами прокурора стосовно існування ризику, передбаченого пунктом 3) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 цілком імовірною є можливість його впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні.

Нівелювання вказаного ризику забезпечить дотримання принципу безпосередності дослідження показань, передбаченого статтею 23 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки свідки у даному кримінальному провадженні судом ще не допитані, а надані ними показання під час досудового розслідування не можуть бути враховані при ухваленні вироку стосовно обвинуваченого.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Ураховуючи, що режим воєнного стану в країні триває, частина території держави окупована збройними формуваннями Російської Федерації, суд дійшов висновку, що ризики заявлені прокурором, передбачені пунктами 1) та 5) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які також були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишаються актуальними.

При цьому суд ураховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину, яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Суд зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, тримання під вартою.

Позитивні характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_4 ураховуються судом, проте на рішення щодо застосування стосовно нього менш суворого запобіжного заходу не можуть вплинути, оскільки вимоги закону щодо застосування в даному випадку лише запобіжного заходу у виді тримання під вартою є імперативними.

На підставі викладеного, ураховуючи актуальність ризиків, визначених пунктами 1), 3) та 5) частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду та від виконання процесуальних обов`язків, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни стосовно нього запобіжного заходу на менш суворий.

Відповідно до частини третьої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до положень частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кримінального процесуального кодексу України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 131, 176, 177, 178, 193, 194, 196, 314, 323, 331 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сміла Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити.

ПродовжитиОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Сміла Черкаської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 23 жовтня 2025 року включно.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002713 від 24.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сміла Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, у відкритому судовому засіданні у приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова за адресою: майдан Героїв Небесної Сотні, будинок 36, 3 під`їзд, місто Харків Харківської області, 61611, на 26 вересня 2025 року о 09:00 годині.

Копію даної ухвали направити Харківській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Східного регіону, обвинуваченому, захиснику, Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1