У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

09.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 09.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,

встановив:

у провадження судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 09.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України.

Кримінальне провадження підлягає розгляду у Франківському районному суді м. Львова.

Заперечень щодо призначення даного обвинувального акту до судового розгляду в учасників процесу не поступило.

Відповідно до ч.5 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі (ч.2 ст.314-1 КПК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття об`єктивного судового рішення, суд вважає за необхідне доручити представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зменшення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 . Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року у справі №463/4661/23 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з утриманням у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19». Строк дії ухвали становить шістдесят днів та визначено заставу в сумі 399 000 гривень, із покладенням на нього, у випадку внесення вказаного розміру застави, обов`язків. 08 червня 2023 року, дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_6 внесла на визначений рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області заставу в розмірі 399 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 08 червня 2023 року. 27.09.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. 28.09.2023 року ОСОБА_4 вручено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.368 КК України. Таким чином, кваліфікація діянь, що ставляться стороною обвинувачення у вину обвинуваченому ОСОБА_4 була змінена з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України. Оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене 1 ст. 368 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, а відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину становить від 1 до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на зазначене, просить зменшити розмір застави ОСОБА_4 до максимально можливої 58400 грн. та повернути заставодавцю ОСОБА_6 частину внесеної застави на виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова у справі №463/4661/23 від 09 червня 2023 року в сумі 340 600 грн.

Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні підтримали подане клопотання про зменшення розміру внесеної застави у кримінальному провадженні та повернення такої частини заставодавцю ОСОБА_6 . Просять клопотання задоволити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечив щодо клопотання про зменшення розміру внесеної застави у кримінальному провадженні та повернення такої частини заставодавцю ОСОБА_6 , з огляду на те, що ризики, вказані в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу продовжують існувати. Вважає, що ризики збільшились, зокрема існує ризик виїзду обвинуваченого за кордон з метою ухилення від суду. Просив відмовити у задоволенні такого клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись із доводами заявленого клопотання, перевіривши матеріали справи, суд доходить такого висновку..

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року у справі №463/4661/23, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначено заставу в сумі 399 000 гривень з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Так, 08 червня 2023 року, дружина обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 внесла на визначений рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області заставу в розмірі 399000 гривень, що підтверджується квитанцією від 08 червня 2023 року (код квитанції: 9308-0625-0467-1563).

Таким чином, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема, з метою забезпечення права на захист та доступ до правосуддя, суд вважає за можливе здійснювати розгляд клопотання в порядку ст. 201 КПК України.

Частиною 1 ст. 201 КПК України передбачено право обвинуваченого до якого застосовано запобіжний захід або його захисника звернутися до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Підставою для зміни запобіжного заходу є, зокрема, наявність нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, зміна обставин підозри, зменшення встановлених ризиків, тощо.

Частиною 2 ст.182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Згідно з п.3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений, вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Визначений слідчим суддею розмір застави є таким, що достатньою мірою гарантує виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків та забезпечує його належну процесуальну поведінку в цьому кримінальному провадженні.

Виконання покладених обов`язків є обов`язковим для особи, щодо якої вони застосовані, їх виконання не можна представляти як таке, що залежить від волі обвинуваченого і, тим більше, обумовлює зміну запобіжного заходу.

А отже, на думку суду, застава у визначеному розмірі має забезпечити подальшу належну процесуальну поведінку обвинуваченого та буде слугувати стримуючим фактором для нього.

Таким чином, застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави наразі є стримуючим засобом, аби відбити у підозрюваного бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у Кримінальному провадженні, не порушувати покладені на нього як на обвинуваченого процесуальні обов`язки за ст. 42 КПК України, запобігти існуючим ризикам.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, судовий розгляд кримінального провадження №0000047 від 09.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 триває, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилася, наведені в клопотанні про зменшення розміру внесеної застави та висловлені в судовому засіданні доводи не містять нових обґрунтованих підстав для зміни раніше застосованого запобіжного заходу у виді застави, тобто зменшення її розміру та повернення такої частини заставодавцю ОСОБА_6 , оскільки не встановлено, що така зміна зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігатиме ризику, а тому суд доходить до висновку про відсутність підстав для про зменшення розміру внесеної застави, а тому необхідно відмовити у задоволенні заявленого клопотання.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду ОСОБА_7 від 09.06.2023 року у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23). Просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду ОСОБА_7 від 09.06.2023 року у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23) на підвальне приміщення (літ. III) загальною площею 11.0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна часткова власність 1/4);- квартира за адресою: АДРЕСА_2 (приватна спільна сумісна власність 1/1);- офіс площею 80.9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна сумісна власність 1/1). Клопотання мотивує тим, що кваліфікація діянь, що ставляться стороною обвинувачення у вину обвинуваченому ОСОБА_4 була змінена з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України є нетяжким злочином. Таким чином зазначає, що подальший арешт майна є недоцільним та перебування нерухомості під арештом порушує баланс між втручанням у права та свободи та потребами кримінального провадження. Просить клопотання задоволити.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3970/23). Просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3970/23) на 33720 доларів США, 15080 Євро, 30 фунтів стерлінгів, 2180 польських злотих, 49000 грн. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_8 (батько обвинуваченого) позбавлений можливості користуватися належними йому грошовими коштами. Крім цього, арештовані кошти не мають жодного відношення до кримінального провадження. ОСОБА_8 є ФОП, з видом діяльності виробництво меблів (основний), кухонних меблів, оптова торгівля та інше. Вказує, що подальше утримання грошових коштів під арештом порушує баланс між втручанням у права та свободи та потребами кримінального провадження. Вважає, що відсутні обставини, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали продовження арешту такого. А тому просить клопотання задоволити.

Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні підтримали подані клопотання про скасування арешту майна.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні не заперечив щодо клопотання захисника обвинуваченого про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду ОСОБА_7 від 09.06.2023 року у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23). Заперечив, щодо скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3970/23), оскільки грошові кошти, на які накладено арешт, визнані речовим доказом та включені до обсягу речових доказів.

Заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись із доводами заявленого клопотання, перевіривши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

За приписами ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Так, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 від 09.06.2023 року у справі №463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23) накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на підвальне приміщення(літ. ІІІ) загальною площею 11,0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна часткова власність 1/4); квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (приватна спільна сумісна власність 1/1); офіс площею 80,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна сумісна власність 1/1).

Окрім цього, за ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно з п.п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Абзацом першим частини першої статті 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

У справі Раймондо проти Італії (рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінальною розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» висловив правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав і свобод. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України(згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Таким чином, накладення арешту на підвальне приміщення (літ. III) загальною площею 11.0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна часткова власність 1/4);- квартира за адресою: АДРЕСА_2 (приватна спільна сумісна власність 1/1);- офіс площею 80.9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна сумісна власність 1/1) не відповідає зазначеним вище вимогам КПК України, не є пропорційним, тобто таким, що не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для власника майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

У ході розгляду клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23) встановлено, що станом на день звернення до суду з даним клопотанням про скасування арешту вищезазначеного майна, обставини, які стали підставою для його накладення змінилися, у зв`язку з чим необхідність у подальшому арешті такого майна можна вважати недоцільною.

Окрім того, санкція ч. 1 ст. 368 КК України не передбачає конфіскації майна або спеціальної конфіскації.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23), відпала потреба, а тому клопотання необхідно задоволити та скасувати арешт такого майна.

Щодо клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3970/23) на грошові кошти: 33720 доларів США, 15080 Євро, 30 фунтів стерлінгів, 2180 польських злотих, 49000 грн, суд доходить такого висновку.

Так, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3970/23), клопотання старшого слідчого задоволено. Накладено арешт на грошові кошти та телефон, які були вилучені у ході проведення обшуку 07.06.2023 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 , а саме: 33 720 доларів США, 15 080 Євро, 30 фунтів стерлінгів, 2 180 польських злотих, 49 000 грн., телефон IPHONE 13 pro, IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Абзацом першим частини першої статті 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд враховує, що розгляд кримінального №0000047 від 09.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, на теперішній час не завершений. Дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчено. Питання щодо речових доказів, відповідно до ст. 100 КК України вирішується на стадії судового розгляду. Справа перебуває на стадії підготовчого судового розгляду.

Судом не встановлено, що арешт на грошові кошти накладений необґрунтовано, як і не встановлено, що відпала потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, відтак підстави для задоволення клопотання про скасування арешту з грошових коштів відсутні, тому у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись положеннями глави 27, 174, 182, ст.314, КПК України, суд -

постановив:

Призначити судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Франківського районного суду м. Львова на 14 липня 2025 року о 11 годин 10 хвилин.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Доручити представнику персоналу Франківського районного відділу Центру пробації у Львівській області, в строк до 14 липня 2025 року, підготувати досудову доповідь щодо обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зменшення розміру застави ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника та обвинуваченого про скасування арешту майна, накладеного у ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23) задовольнити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду ОСОБА_7 від 09.06.2023 року у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3992/23) на підвальне приміщення (літ. III) загальною площею 11.0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна часткова власність 1/4);- квартира за адресою: АДРЕСА_2 (приватна спільна сумісна власність 1/1);- офіс площею 80.9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (приватна спільна сумісна власність 1/1) скасувати.

В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про скасування арешту майна, накладеного у ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.06.2023 у справі № 463/4661/23 (провадження №1-кс/463/3970/23) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11 липня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1