Номер провадження: 11-сс/813/914/25
Справа № 522/4627/25 1-кс/523/1393/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

апелянта (заявника) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю заявника ОСОБА_6 апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2025 рокупро відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність відповідальних осіб Управління служби безпеки України в Одеській області щодо невнесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність відповідальних осіб Управління служби безпеки України в Одеській області щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 28 ч.ч. 3,4; 111 ч. 2; 111-2 ч. 2; 114-1 ч. 2; 364 ч. 2; 365 ч. 3; 366 ч. 2; 367 ч. 2; 368-2 ч. 3; 368-5 ч. 1; 369-2 ч. 2 КК України, вчинених, на його думку, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 за його заявою від 25.01.2025 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що самих лише припущень заявника та незгоди з процесуальним рішенням судді недостатньо для висновку про наявність кримінального правопорушення, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно судді у разі незгоди із прийнятими ним процесуальними рішеннями і діями в ході здійснення правосуддя.Прийшовши до висновку, що не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення, виключно з огляду на її назву, набуває статусу цього документа, слідчий суддя звернув увагу, що і подання такої заяви до Управління служби безпеки України в Одеській області не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР, оскільки вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких заявником ОСОБА_6 наведено не було, а відтак, не було і вчинено бездіяльності відповідальними особами Управління служби безпеки України в Одеській області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухвалою слідчого судді заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб УСБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень в порядку ст.214 КПК України за його заявою від 25.01.2025 року та надати йому витяг з ЄРДР.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що поза увагою слідчого судді залишилася та обставина, що приписи ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР є імперативними.

Окрім того, його заява від 25.01.2025 року відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України та містить достатні відомості щодо вчинення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч.3,4; 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання не з`явився.

Право ОСОБА_6 на участь в судовому засіданні забезпечено шляхом проведення судового засідання в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю ОСОБА_6 , відповідні мотиви прийнятого рішення викладені в ухвалі апеляційного суду від 10.06.2025 року.

Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_6 неодноразово висловлювались образи на адресу головуючого судді, а також членів колегії суддів, порушувався порядок проведення судового засідання, на зауваження та попередження суду апелянт не реагував, колегією суддів прийнято рішення про видалення ОСОБА_6 із зали судового засідання на весь час судового розгляду шляхом завершення відео конференційного зв`язку з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в якому перебуває ОСОБА_6 та продовження розгляду провадження без участі останнього.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги вказану неявку прокурора, колегія суддів оцінює таку позицію, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

Згідно матеріалів судової справи, до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність відповідальних осіб Управління служби безпеки України в Одеській області щодо невнесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі його заяви від 25.01.2025 року (УСБ України в Одеській області 05.03.2025 року) про вчинення кримінального правопорушення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 .

Слідчим суддею встановлено, що обставини, які викладені скаржником в його заяві до УСБУ в Одеській області від 25.01.2025, на думку ОСОБА_6 є підставою для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.3,4; 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч. 3; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2 КК України.

Слідчим суддею також встановлено, що підставами вважати заяву саме про злочин, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є обов`язкова наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві таких даних немає, то вона не може вважатися такою, яка має бути обов`язково внесена до ЄРДР.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_6 до Управління служби безпеки України в Одеській області від 25.01.2025 року, таких даних зазначено не було, не наведено формальних ознак кримінального правопорушення, яке заявник вважає вчиненим.

Відповідно до змісту скарги ОСОБА_6 судом було встановлено, що ОСОБА_6 не згодний з процесуальним рішенням (вважає його незаконним), яке ухвалив слідчий суддя ОСОБА_7 , відмовивши у задоволенні скарги (ухвала Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/22853/24).

Колегія суддів вважає, що як за формою скарги (або заяви про злочин), так і за її змістом можливо побачити, що ОСОБА_6 створює штучне уявлення про порушення власних прав. Про це свідчить формальний опис фактичних обставин, які ОСОБА_6 вважає порушенням закону; посилання на вимоги КПК, які начебто порушені під час розгляду його заяви; а також ізольовані від реальності думки ОСОБА_6 стосовно «розроблення суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 детального плану злочину на користь РФ та його реалізації». Доводи, викладені у скарзі не мають розумної хронології подій, які б можливо було оцінити як порушення закону. Виклад умовиводів, скаржник здійснює механічно за певною, власно розробленою схемою, не маючи ані хронологічної системи, ані індивідуальних ознак події, що мала б назву кримінальне правопорушення. Висновки, які зроблені у скарзі мають абстрактні формулювання, переписані з кримінального закону.

Відповідно, навіть при поверхневому ознайомленні зі скаргою можливо побачити, що предметом скарги не є будь-яке кримінальне правопорушення, а є виключно незгода ОСОБА_6 з процесуальним рішенням, ухваленим слідчим суддею за наслідками розгляду скарги ОСОБА_6 .

Є очевидним, що ОСОБА_6 у даному випадку, використовує існуючі механізми Кримінального процесуального закону, які створені для захисту порядних людей, у власних егоцентричних інтересах, які не мають нічого спільного із законністю та Правовладдям.

Комплекс прав, які забезпечують людину базовими можливостями на захист у випадку їх порушення, ОСОБА_6 сприйняв як необмежену можливість до сутяжництва. Вдало освоївши певні норми КПК і зрозумівши існуючий порядок подання скарг, ОСОБА_6 довів власні дії із уявного захисту до необмеженого кверулянства.

Є очевидним, що ОСОБА_6 досить хибно уявив собі слова «свобода» і «право». Можливість робити все, що нам завгодно, - не вільність і не свобода, скоріше, це образливе зловживання справжньою свободою.

Не розуміння фундаментальних принципів правового порядку і призвели ОСОБА_6 до свавілля у формі кверулянства, а також така поведінка ОСОБА_6 свідчить про намагання з його боку створити надмірне навантаження як на роботу правоохоронних органів, так і судів, з метою перешкоджання їх діяльності, штучного ускладнення кримінального процесу, у якому ОСОБА_6 має статус обвинуваченого та бажання створити у певної частини суспільства уявний образ «борця» із злочинністю в органах влади.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що у заяві про кримінальні правопорушення не наведено тих необхідних відомостей, що можуть свідчити про кримінальні правопорушення та, які б могли бути підставами для початку досудового розслідування. Заявник не наводить об`єктивних даних, які б підтверджували зазначені ним відомості, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних (злочинних) дій, надаючи суб`єктивну оцінку правомірності тих чи інших дій, виходячи з власного аналізу та бачення (трактування) норм закону України про кримінальну відповідальність.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне ж відкриття кримінального провадження є недопустимим, позаяк призводить до можливого порушення прав конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційовано, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Апеляційний суд вважає правильним посилання слідчого судді на те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Артіко проти Італії» від 13.05.1980, не гарантується захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Відповідно до Конституції України, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого Закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність відповідальних осіб Управління служби безпеки України в Одеській області щодо невнесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4