ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2401/25 Справа № 932/2548/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Запорізької області, освіта середня, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , не працюючого, неодноразово судимого:

- 18.04.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 850,00 грн.;

- 27.05.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 26.05.2021 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.1 ст.115 КК України до 12 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 23.06.2023 року,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що рішення суду не відповідає нормам законодавства та є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що його було затримано 19.02.2025 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а 06.03.2025 року обвинувачення було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 307 КК України. Вказує, що він є покупцем, а не розповсюджувачем наркотичних речовин, які придбав для себе через сайт у мережі Інтернет. Дані обставини не заперечує та вважає, що обвинувачення, яке йому пред`явлене, має невірну завищену кваліфікацію.

Крім того зазначає, що стороною обвинувачення не доведені передбачені ст. 177 КПК України, ризики.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 днів, по 07 серпня 2025 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому вимірі складає 121 120,00 грн., з покладенням обов`язків: - прибувати до суду за кожним його викликом; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним збутом психотропних засобів, за який законом передбачено покарання від шести до десяти років позбавлення волі у разі доведеності його винуватості. Офіційного місця роботи, джерела доходу, міцних соціальних зв`язків він не має, у зв`язку з чим може переховуватися від суду, та, крім цього, з метою можливого уникнення покарання чинити тиск на свідків, які наразі ще судом не допитані.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 має негативну репутацію, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став та знову вчинив інкримінований йому злочин, що свідчить про його високу суспільну небезпеку, можливість продовження ним протиправної діяльності, знаходячись на волі, що є підставами вважати, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання настанню цих ризиків, а також забезпечення його належної процесуальної поведінки. Визначений раніше розмір застави, що складає 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а у грошовому вимірі 121 120,00 грн., та покладені на обвинуваченого обов`язки в разі її внесення, суд ввважав за необхідне залишити.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, та за які передбачено суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.

Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків з метою надання ними показань певного змісту в частині причетності до скоєння кримінального правопорушення, висвітлення начебто допущених порушень з боку працівників правоохоронних органів, при виявленні та документуванні його злочинної діяльності. Про вагомість цього ризику свідчить і те, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того існує і ризик вчинення ОСОБА_6 іншого злочину, оскільки він був неодноразово засуджений, зокрема за вчинення корисливих злочинів, що у свою чергу свідчить про стійкість його протиправної поведінки та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Колегія суддів також враховує інші відомості про особу ОСОБА_6 , який не працевлаштований, а тому не має легального джерела, не одружений, утриманців не має, у зв`язку з чим не обтяжений міцними соціальними зв`язками, які б могли слугувати додатковим важелем стримування останнього від порушення покладених процесуальних обов`язків.

Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде достатнім.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання цього підозрюваного під вартою, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 небезпідставно підозрюється у скоєнні тяжкого злочину в період воєнного стану, введеного на території України, за який у разі доведення вини останнього, передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству.

Доводи обвинуваченого щодо необхідності застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки слідчим суддею визначено альтернативний захід у вигляді застави, яка за розміром не виходить за межі, встановлені законом для злочинів відповідного ступеню тяжкості, та є достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього з огляду на тяжкість і фактичні обставини скоєння злочину та дані про особу ОСОБА_6 .

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на свою користь, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _____________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4