Єдиний унікальний номер 205/7582/25
Номер провадження 1-в/205/388/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Новокодацького районного суду міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у в залі суду в м. Дніпро клопотання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, -

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відео конференції)

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2025 року засуджений ОСОБА_5 , звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з клопотанням про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування заявленого клопотання, посилається на те, що 6 січня 2005 року Апеляційним судом Дніпропетровської області, винесено вирок про визнання його, винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 93п.п.а,з,и,і, 215-3 ч.3 КК України ( в ред. 1960 року) ст.. 187 ч.3, 186 ч.3, 14 ч.1, 187 ч.4, 257, 263 ч.1, 70 ч.1, 70 ч.4, 71 ч.1, 74 ч.2 ( в ред. 2001 року) КК України та засуджено до довічного позбавлення волі. Станом на 19 травня 2025 року, він відбув 21 рік 7 місяців. Також ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2018 року на підставі ст.72 КК України йому було зараховано строк тримання під вартою з 14.10.2003 року ( моменту взяття під варту) по 04.10.2005 рік із розрахунку один день тримання під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі. Загальний строк відбуття покарання 23 роки 7 місяців. Довготривале перебування його під вартою порушує положення статті 3 Європейської конвенції з прав людини. Посилається на рішення Європейського суду з прав людини як на підставу заміни йому призначеного покарання. Так рішенням Європейського суду з прав людини Справа «Родзевілло та інші проти України» (Заява 27870/18 та 2 інші заяви) від 28 жовтня 2021 року , встановлено, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад, у вбивстві. Однак для того, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути de jure та de facto скоротним, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду. Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація. Співвідношення між ними необов`язково є сталим і може змінюватися упродовж відбування покарання, тому підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання.

Рішенням Конституційного суду України Справа № 3-349/2018 (4800/18, 1328/19, 3621/19, 6/20) від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На теперішній час, строк відбуття покарання дорівнює більш ніж 23 роки, а тому заміна довічного покарання на більш м`яке покарання у виді позбавлення свободи на 15-20 років, фактично становиться таким, яке не можливо відбути, у зв`язку з фізіологічними особливостями організму людини тоб то можливої фізичної смерті. Враховуючи вищенаведене, просить суд замінити довічне позбавлення волі на вже відбутий ним строк - 23,7 роки позбавлення волі або на максимальний строк 25 років. Строк обраховувати з моменту фактичного затримання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 просив суд клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому, та просив замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі із визначеним розміром строку.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного. Просила звернути увагу суду, що за час відбуття покарання її підзахисний намагався стати на шлях виправлення не дивлячись на важкі умови проживання.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки на її думку засуджений ОСОБА_5 не довів того, що він став на шлях виправлення і йому можливо замінити покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи та особову справу вказаного засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 січня 2005 року за ст. 93 п.п.а,з,и,і, ст. 215-3 ч.3 КК України ( в ред. 1960 року) ст.. 187 ч.3, ст.. 186 ч.3, ст.. 14 ч.1, ст..187 ч.4, ст.. 257, ст.. 263 ч.1, ст.ст. 70 ч.1, 70 ч.4, 71 ч.1, 74 ч.2 ( в ред. 2001 року) КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_5 рахується з 14 жовтня 2003 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№89)».

Із характеристик на засудженого ОСОБА_5 , від 30 травня 2025 року, наданих адміністрацією Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№89)» вбачається, що засудженого ОСОБА_5 було затримано 14 жовтня 2003 року.

Під час утримання з 31.10.2003 року у Дніпропетровському СІЗО, з 23.11.2003 року в Сімферопольському СІЗО, з 11.12.2003 року у Дніпропетровському СІЗО, з 07.01.2004 року у Київському СІЗО - характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Під час утримання з 15.01.2004 року у Дніпропетровському СІЗО характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 19 (дев`ятнадцять) разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі 4 (чотири) рази поміщався в карцер. Заохочень не мав.

Під час перебування з 07.06.2005 року у Київському СІЗО характеризувався негативно, за порушення установленого порядку відбування покарання 1 (один) раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, у вигляді поміщення в карцер. Заохочень не мав.

Під час перебування з 02.02.2007 року в Сімферопольському СІЗО характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 09.05.2007 року під час відбування покарання в Ладижинській виправній колонії (№ 39), характеризувався негативно, за порушення режиму відбування покарання 1 (один) раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

Перебуваючи з 10.07.2010 року в міжобласній лікарні при Стрижавській виправній колонії (№ 81), характеризувався посередньо, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав.

З 04.08.2010 року відбував покарання в Ладижинській виправній колонії (№ 39), де характеризувався негативно, за порушення режиму відбування покарання 1 (один) раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

З 15.11.2011 року перебуваючи в міжобласній лікарні при Стрижавській виправній колонії (№ 81), з 14.01.2012 року відбуваючи покарання в Ладижинській виправній колонії (№ 39), з 14.04.2014 року у Київському СІЗО, з 26.04.2014 року в Ладижинській виправній колонії (№ 39), з 11.05.2014 року в міжобласній лікарні при Стрижавській виправній колонії (№ 81), з 18.06.2014 року в Ладижинській виправній колонії (№ 39), характеризувався посередньо, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав.

Під час перебування з 29.01.2015 року у Київському СІЗО характеризувався негативно, порушення установленого порядку відбування покарання 1 (один) раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

З 06.07.2015 року відбуваючи покарання в Ладижинській виправній колонії (№ 39), з 28.08.2015 року у Київському СІЗО, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 28.11.2015 року відбуваючи покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання (три) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі 1 раз поміщався в карцер. Заохочень не мав.

З 10.05.2016 року відбуваючи покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 4 (чотири) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

Під час перебування з 08.10.2018 року на лікуванні в багатопрофільній міжобласній лікарні при Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», з 05.11.2018 року відбуваючи покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», з 12.11.2018 року перебуваючи на лікуванні в багатопрофільній міжобласній карні при Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 03.12.2018 року відбуваючи покарання в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання 2 (два) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

З 19.06.2019 року відбуваючи покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 24.07.2019 року відбуваючи покарання в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)», характеризувався негативно, за порушення режиму утримання (три) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

Під час перебування з 25.01.2020 року в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

У Державну установу «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» прибув 14.05.2024 року для відбуття покарання в приміщенні камерного типу сектору максимального рівня безпеки.

На виробництві колонії не працевлаштований по незалежним від нього причинам, в бесідах бажання працювати не висловлює.

За час відбування покарання характеризується посередньо, вимоги установленого порядку відбування покарання не порушує, стягнень та заохочень не має.

Схильний до насильства, мотивація до змін негативна( позитивні плани на майбутнє відсутні або нечіткі, незацікавлений в досягненні змін), конфліктний , схильний до створення конфліктних ситуацій, використовує неконструктивні стратегії поведінки в конфлікті.

У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний. У зв`язку з можливими конфліктними ситуаціями з іншими засудженими, на підставі письмової заяви засудженого комісією установи було прийнято рішення тримати його в одиночній камері (витяг з околу від 28.08.2024 року № 31).

Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує у чистоті та порядку спальне місце, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи, здійснює за ним належний догляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок самостійного їх виконання не має.

Роботи з благоустрою установи не виконує, у зв`язку з відбуванням покарання в приміщенні камерного типу. Займається самоосвітою, вивчає юридичну літературу. До вдосконалення наявних професійно - технічних навичок не прагне. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки.

На підставі проведеної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення засудженому ОСОБА_5 встановлено середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення. Знаходиться на профілактичному обліку як схильний до самогубства.

Частиною першою статті 82 КК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ, який набрав чинності 06 листопада 2022 року, передбачено, що невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, заміна призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років можливе лише у разі, як що такий засуджений став на шлях виправлення і відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Частиною першою статті 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів зазначає, що згідно з інформацією, наявною в матеріалах провадження, засудженому ОСОБА_5 неодноразово було відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.82 ч.5 України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Крім того, засуджений просить замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі на строк відбутий ним на час розгляду клопотання або на позбавлення волі строком на 25 років з моменту взяття його під варту.

Суд зауважує, що на виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що вимоги ОСОБА_5 , в частині заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк 25 років з моменту взяття під варту, суперечать вимогам частин 1 та 5 статті 82 КК України, згідно яких покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, строк якого обчислюється з дня заміни довічного позбавлення волі більш м`яким. При цьому, норми Кримінального кодексу України не передбачають зарахування фактично відбутого строку покарання у виді довічного позбавлення волі у строк покарання, визначений засудженому в порядку ст. 82 КК України при заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі строком на 25 років, з моменту взяття під варту, задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3