ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6649/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/104/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/104/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06.05.2025, визначено заставу в розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 гривень.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що ухвала про тримання під вартою ОСОБА_7 є необґрунтованою, оскільки прокурор не довів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, як цього вимагає ст. 184 КПК України .

Вказує на те що слідчим не надано відомостей про належне повідомлення ОСОБА_7 для прибуття для участі у слідчих діях, а повістки, які містяться у матеріалах справи не визначають процесуальний статус особи, оскільки підозру ОСОБА_7 вручено лише 07.04.2025.

Зазначає, що сам факт повідомлення ОСОБА_7 про підозру не є достатньою підставою для тримання під вартою, оскільки у відповідності до позиції ЄСПЛ тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням для попереднього ув`язнення без доведення реальних ризиків.

Посилається на те що на момент розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 вже було вручено повідомлення про підозру, і він був затриманий саме за місцем свого постійного проживання, що свідчить про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування.

Вважає, що підозрюваний не має наміру ухилятись від слідства чи впливати на свідків, оскільки з моменту початку досудового розслідування 13.01.2025 року не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про тиск на потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

Обгутовує вимоги тим, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на утриманні у нього перебувають двоє малолітніх дітей, які проживають разом із ним, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, а тому вважає що тримання його під вартою суперечить принципу пропорційності та практиці ЄСПЛ.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених та прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, СВ Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000139 від 13.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. - таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

27.02.2025р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Постановою слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 24.03.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000139 від 13.01.2025 зупинено та оголошено в розшук підозрюваного ОСОБА_7 в зв`язку з його ухиленням від логанів досудовго росзлідування та суду.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2025 у справі №607/6649/25 надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановою слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 07.04.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000139 від 13.01.2025 відновлено.

07.04.2025 о 15 год. 40 хв підозрюваного ОСОБА_7 затримано на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2025 у справі №607/6649/25.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає його вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, які долучено до клопотання, зокрема: витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000139 від 13.01.2025; електронному рапорт інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 від 12.01.2025; протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.01.2025; протоколі огляду місця події від 12.01.2025; протоколі допиту потерпілої ОСОБА_10 від 13.01.2025; протоколі додаткового допиту потерпілої ОСОБА_10 від 25.02.2025; протоколі огляду предмету від 13.02.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 13.01.2025; висновоку експерта за результатами проведення судової трасологічної експертизи від 21.01.2025; висновку експерта за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 04.03.2025; листі про результати перевірки за дактилоскопічним обліком від 18.02.2025; висновку експерта за результатами проведення судової дактилоскопічної експертизи від 18.02.2025; висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 27.02.2025; протокол огляду відеозапису від 20.02.2025; протоколі огляду відеозапису від 18.02.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 19.02.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 20.02.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 20.02.2025; відповіді з ломбарду ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс» від 12.02.2025, інші долучені до клопотання матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому колегія суддів враховує те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Твердження захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, слідчим суддею визнано доведеним те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зумовлено його підозрою у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також тим, що ОСОБА_7 усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності; існування ризику того, що ОСОБА_7 може незаконного впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом; врахував те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, до затримання ніде не працював, відтак законного джерела доходу не має, у даному кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні умисного злочину проти власності, прийшов до висновку, що останній, переслідуючи корисливий мотив, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім цього, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, вірно оцінив в сукупності всі обставини що підтверджують підозру ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; відсутність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; ризик продовження протиправної поведінки.

Також слідчий суддя, з урахуванням встановлених в ході розгляду клопотання обставин та характеризуючих даних про особу підозрюваного, вірно визначив підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним передбачених КПК України обов`язків, врахував обставини вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, та визначив заставу у розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на те що прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Перевіряючи доводи апелянта про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування, колегія суддів їх відхиляє оскільки такий ризик вже настав в зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування та оголошенням у розшук, а факт проживання підозрюваного за місцем реєстрації не виключає об`єктивної можливості його ухилення від слідства після оголошення підозри у вчиненні тяжкого корисливого злочину.

Оцінюючи посилання апелянта на відсутність ризику впливу на потерпілого чи свідків, колегія суддів зазначає, що недокументування такого впливу на момент розгляду клопотання не виключає його можливості у подальшому. Характер вчиненого кримінального правопорушення таємне викрадення майна з проникненням у житло свідчить про можливість тиску на потерпілого з метою уникнення відповідальності або спотворення доказової бази. З огляду на це, ризик впливу на потерпілого є актуальним і не може бути усунутий жодним із пом`якшуючих запобіжних заходів.

Перевіряючи доводи захисту щодо неповідомлення підозрюваного слідчим про виклики, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 був затриманий у порядку, визначеному КПК України, на підставі ухвали слідчого судді від 31.03.2025 у справі №607/6649/25, що свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний свідомо ухилявся від участі у слідчих діях. Повідомлення про підозру вручено йому належним чином, а тому будь-які твердження про недотримання процесуальних процедур є безпідставними та спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи апелянта щодо відсутності обґрунтування того чому домашній арешт не може бути ефективною альтернативою обраному запобіжному заходу, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу з огляду на підозру у скоєнні ОСОБА_7 у скоєнні тяжкого злочину та дані про його особу, зокрема наявність судимості, що вказує на його значну суспільну небезку, тому колегія суддів вважає що запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить належного контролю за поведінкою підозрюваного, зокрема, щодо унеможливлення його контакту з потерпілим, запобігання впливу на свідків або уникнення від подальших слідчих дій, тоді як характер пред`явленої підозри, обставини вчинення злочину свідчать про наявність реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не можуть бути нівельовані застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, перебування у нього на утриманні двох малолітніх дітей, які проживають разом із ним не виключають ймовірність настання передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а сам факт сімейних обставин не достатнім стримуючим фактором для забепечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання настанню ризику переховування від слідства та суду.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні поданої захисником підозрюваного апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді