Справа № 161/8541/24 Провадження №11-кп/802/150/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0001003 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Луцьк Волинської області, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, не працюючий, раніше неодноразово судимий, в останнє вироком Луцького міськрайонного суду від 10.04.2024 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.06.2024 вирок змінено, призначено покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком суду та невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024, який змінений ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.06.2024, визначено до відбуття ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 10.03.2024.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 09.03.2024 близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи у дерев`яній альтанці, яка знаходиться на прилеглій території до будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, в ході конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_11 під час спільного розпивання спиртних напоїв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, утримуючи у правій руці ніж, наніс ним один удар в ділянку правої щоки обличчя та один удар в ділянку правої частини грудної клітки потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, які він вчинив до постановлення оскаржуваного вироку, а тому на підставі ч.4 ст.70 КК України, разом з тим суд застосував не передбачений ст.70 КК України принцип приєднання невідбутого покарання. Зазначає, що місцевий суд безпідставно не зарахував обвинуваченому в строк покарання, строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом. Також вказує на те, що призначаючи покарання місцевим судом не враховано, що ОСОБА_8 вину не визнав, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком, та покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024, який змінений ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.06.2024, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі. У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024. На підставі ч.7 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_8 зарахувати строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 07.11.2022 по 27.12.2022 з розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду необґрунтованим. Посилається на те, що місцевий суд в основу винуватості ОСОБА_8 поклав свідчення потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння та не пам`ятають детально обставин. Вказує на те, що тілесних ушкоджень потерпілому обвинувачений не заподіював. На думку захисника стороною обвинувачення винуватість ОСОБА_8 не була доведена поза розумним сумнівом. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням виправдати.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримували, а апеляційну скаргу прокурора заперечували і просили виправдати ОСОБА_8 , думку прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримувала, при цьому заперечувала апеляційну скаргу захисника, просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто умисному завданні тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що докази в рамках кримінального провадження у своїй сукупності не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Будучи допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 суду показав, що він в дворі будинку АДРЕСА_2 зустрів сусідів ОСОБА_11 та іншого на ім`я ОСОБА_13 та пішли в альтанку, де вживали спиртні напої. ОСОБА_13 почав його просити надіти військову форму, він погодився та пішов додому переодягнутись. Коли повернувся, то там вже був ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Тоді ОСОБА_12 , в якого на його думку до нього були неприязні відносини, почав до нього говорити, що чого він самовільно залишив військову частину, через що виник конфлікт і він в грубій формі його «послав». Після чого, ОСОБА_11 почав йому наносити удари руками по обличчю, розбив йому губу, все обличчя було в крові, тоді він вирвавшись покинув місце події та пішов додому. Вилучена в під`їзді, домашній постільній білизні та військовій формі кров була його, яка утворилась в наслідок нанесення йому ударів ОСОБА_11 . Він будь кому тілесних ушкоджень в той вечір не наносив. Хто потерпілому наніс тілесні ушкодження він не знає. Ножа в нього не було. Потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 тоді були п`яні. Коли він йшов додому, то в альтанці залишалося ще четверо осіб.

Таким чином, ОСОБА_8 підтвердив той факт, що в час та місці, вказаних в обвинувальному акті, в нього був конфлікт з потерпілим ОСОБА_11 ..

Допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що 09 березня 2024 року він із обвинуваченим ОСОБА_8 та іншими хлопцями вживали спиртні напої в дворі біля будинку №8 по пр. Соборності в м. Луцьку, оскільки він приїхав у відпустку. В результаті чого між ними виник словесний конфлікт і ОСОБА_8 йому ножем наніс тілесні ушкодження, коли він перебував в сидячому положенні, після чого він нічого не пам`ятає, прийшов до свідомості вже в лікарні. На лікуванні перебував 10 днів. ОСОБА_8 в момент нанесення йому удару знаходився з правої сторони навпроти нього, на відстані приблизно 1,5 метра, а з лівої сторони сидів його знайомий на ім`я ОСОБА_15 йому тілесних ушкоджень не наносив.

Об`єктивність своїх показань потерпілий підтвердив і під час слідчого експерименту за його участі, зокрема згідно протоколу про проведення слідчого експерименту від 04.04.2024 за участю потерпілого ОСОБА_11 , останній будучи за місце вчинення злочину за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 8 пояснив та відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення відносно нього (а.к.п.119-121).

Таким чином, під час досудового розслідування та судового розгляду потерпілий ОСОБА_11 вказував, що саме обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому удари ножем.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 суду показав, що 09.03.2024 після 22.00 год. він із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 сиділи в альтанці в дворі будинку АДРЕСА_2 і між ними виникла словесна перепалка через військову службу. Він перебував в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому дана розмова не сподобалась ОСОБА_8 та він дістав ніж замахнувся на нього і попав в праву руку, знову замахнувся і розрізав йому ліве вухо і щоку. Тоді ОСОБА_8 накинувся на ОСОБА_11 і наніс ножем йому удар в грудну клітку та пішов з місця події, але куди він не побачив. Після події, до нього підійшов працівник поліції та запитав чого він в крові та його завезли в лікарню, де зашили рани. Хто викликав швидку допомогу і працівників поліції йому не відомо. Тілесні ушкодженні він ОСОБА_11 не наносив, так само як і останній йому. Місце події добре освітлювалося.

Крім того, об`єктивність своїх показань свідок ОСОБА_12 підтвердив і під час слідчого експерименту за його участі, зокрема згідно протоколу про проведення слідчого експерименту від 01.05.2024 за участю свідка ОСОБА_12 , останній відтворив та деталізував механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 в ході словесного конфлікту із ОСОБА_8 (а.к.п.132-135).

Отже свідок ОСОБА_12 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та який був очевидцем подій, під час досудового розслідування та судового розгляду чітко вказував, що саме обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_11 удари ножем.

Об`єктивність показань потерпілого та свідка також підтверджується висновком судово-медичного експерта №63 від 30.04.2024, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відноситься до групи В (III) з ізогемаглютиніном анти-А по системі АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відноситься до групи 0 (I) з ізогемаглютиніном анти-А по системі АВ0. У слідах на представлених на дослідження сорочці з довгими рукавами типу «Multicam» Об. №1-12, зимовій сорочці Об. №13-14, штанах Об. №15-22, черевиках Об. №23 виявлено кров. На підштаниках крові у слідах не виявлено. Кров Об. №1-23 походить від людини. Серологічними методами в Об. №1,4-5, 10-12, 13-14, 16 встановлено наявність антигену В по системі АВ0, в об. №2-3, 6-9, 15, 17-18, 19-23 встановлено наявність антигену Н по системі АВ0. Таким чином, кров виявлена в Об.1, 4-5, 10-14, 16 може походити від потерпілого ОСОБА_11 та іншої особи з групою крові В (III) по системі АВ0. Даних про походження крові в об №1, 4-5, 10-14, 16 від підозрюваного ОСОБА_8 не виявлено. Кров виявлена в Об.№2-3, 6-9, 15, 17-23 може походити від підозрюваного ОСОБА_8 та іншої особи з групою крові 0(I) по системі АВ0. Даних про походження в Об.№2-3, 6-9, 15, 17-23 від потерпілого ОСОБА_11 не виявлено (а.к.п.124-129).

Тому доводи обвинуваченого про те, що він не наносив ударів ножем потерпілому, є безпідставними та голослівними, оскільки спростовуються вищенаведеними показаннями потерпілого, свідка та протоколами слідчих експериментів та висновками експертиз.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого про те, що тілесних ушкоджень потерпілому він не заподіював, однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному проваджені, які зазначені вище.

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у апеляційного суду сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 , які підтверджуються висновком експертів та протоколами слідчих експериментів, вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Тому місцевий суд обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковано правильно.

Разом з тим, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає частково слушними з огляду на таке.

Так, згідно вироку суду обвинуваченому ОСОБА_8 призначено остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком та невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024, який змінений ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.06.2024, визначено до відбуття ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Однак, положеннями ч.4 ст.70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

А згідно приписів ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначених норм закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанцій при призначені покарання ОСОБА_8 , не дотримано.

Як убачається з вироку, суд усупереч вимог ч.4 ст.70 КК України, частково склав невідбуте покарання, призначене йому вироком Луцького міськрайонного суду від 10.04.2024 за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, фактично керуючись правилами призначення покарання за сукупністю вироків, передбаченими ст.71 КК України.

Крім того, в кримінальному провадженні, у якому щодо обвинуваченого 10.04.2024 Луцьким міськрайонним судом Волинської області постановлено вирок, який враховано судом при призначені обвинуваченому остаточного покарання, ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.11.2022 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, яка втратила свою силу 27.12.2022, а тому відповідно до положень ч.7 ст.72 КК України термін його перебування під цілодобовим домашнім арештом слід зарахувати у строк покарання за правилами ч.7 ст.72 КК України.

Що стосується доводів прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 місцевим судом дотримані в повній мірі.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, який спричинив наслідки у тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, водночас потерпілий не наполягав на суворій мірі покарання.

Призначаючи покарання місцевим судом враховано інформацію про стан здоров`я ОСОБА_8 , який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак у 2019 році перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», відомості про неодноразове притягнення раніше до кримінальної відповідальності, вчинення нового кримінального правопорушення через незначний проміжок часу після закінчення іспитового строку.

Також призначаючи обвинуваченому покарання місцевим судом враховано відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також наявність обставини, яка обтяжує його покарання вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, позицію потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч.1 ст.121 КК України, є правильним.

Крім того, вироком Луцького міськрайонного суду від 10.04.2024 ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, який Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.06.2024 змінений, та призначено покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців за кримінальні правопорушення, які він вчинив до постановлення даного вироку, а тому місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що тяжкість і характер вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з врахуванням особи обвинуваченого, не дають суду підстав вважати, що є можливість призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України більш суворе покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання на підставі положень п.4 ч.1 ст.40 КК України.

Слід вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024, який змінений ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.06.2024, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

У строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024.

На підставі ч.7 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_8 зарахувати термін його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 07.11.2022 по 27.12.2022 з розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024, який змінений ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.06.2024, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

У строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2024.

На підставі ч.7 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_8 зарахувати термін його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 07.11.2022 по 27.12.2022 з розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: