СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/545/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2024 року за № 0000073, стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, учня Київської гімназії східних мов № 1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , неповнолітнього ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , законного представника потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, 17 січня 2024 року приблизно о 18 год. 15 хв., перебуваючи на території стадіону СЗШ № 35, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 10-Б, наніс малолітній ОСОБА_9 , умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Так, 17 січня 2024 року приблизно о 18 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_3 , який на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, прийшов до спортивного майданчика, що розташований та території СЗШ № 35 за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 10-Б, де зустрів своїх знайомих - малолітню ОСОБА_10 та малолітню ОСОБА_9 .

Продовжуючи перебувати на території стадіону, неповнолітній ОСОБА_3 відійшов з малолітньою ОСОБА_10 в сторону, де вони нетривалий час про щось спілкувались. Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, почав швидко наближатися до малолітньої , почав швидко наближатися до малолітньої ОСОБА_9 , яка стояла в стороні, та, підійшовши до неї на відстань витягнутої руки, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, кулаком своєї правої руки наніс один удар в область лівої частини обличчя малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від чого вона впала спиною на землю.

Своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_3 , який на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, спричинив малолітній ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: закриту травму кісток лицевого скелету: садно на фоні сінця на лівому скаті носа, перелом кісток носу, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я); синці навколо лівого ока з переходом в підочну ділянку, на верхній губі зліва, скіл по ріжучому краю 2 зуба верхньої щелепи справа, 1 зуба верхньої щелепи зліва, 1, 2 зубів нижньої щелепи зліва, кожне з тілесних ушкоджень, згідно висновку експерта, відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, суду показав що з потерпілою ОСОБА_9 неприязні стосунки у нього склались задовго до події, були знайомі в межах однієї компанії, та потерпіла постійно його чіпляла та ображала. Через різні життєві погляди він прийняв рішення для себе закінчити спілкування з вищевказаною компанією, проте ОСОБА_9 все одно його постійно намагалась задіти через соціальні мережі, проте він ігнорував такі її дії. 17 січня 2024 року приблизно о 18 год. 15 хв., перебуваючи на території стадіону Середньої загальноосвітньої школи №35, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 10-б, зустрівся з ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , в ході спілкування у нього почався словесний конфлікт з ОСОБА_9 під час якого остання його ображала, в результаті чого він не витримав та наніс їй удар кулаком в область обличчя після чого ОСОБА_9 впала. Що відбувалось далі він пам`ятає дуже погано, пам`ятає тільки, що він сів на велосипед і поїхав з місця події. Після вказаної події зв`язувався з матір`ю потерпілої та вибачався за скоєне, намагався вирішити конфлікт, пропонував фінансову допомогу, проте на контакт потерпіла сторона не йшла. Зазначив, що дуже шкодує про вчинене, розуміє неприпустимість своєї поведінки.

Судом встановлено, що обставини визнані судом в даній ухвалі як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 КПК України, та які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- показаннями, допитаної у судовому засіданні малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що вона знайома з ОСОБА_3 та вони періодично спілкувалися з останнім в одній компанії. Між ними до січня 2024 року були конфлікт влітку 2023 року. 17 січня 2024 року вона гуляла разом зі своєю подругою ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_3 написав повідомлення ОСОБА_10 з пропозицією зустрітись, щоб повернути рукавички, та вони попрямували до школи № 35, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 10-б, де вже на той момент був ОСОБА_3 . Потерпіла зазначила, що одразу відійшла в сторону та чекала поки ОСОБА_10 спілкувалась з ОСОБА_3 , після розмови вони підійшли разом до неї та останній запитав навіщо вона йому писала в соціальні мережі образливі речі, що не відповідало дійсності. Після цього ОСОБА_3 спитав чому вона не дивиться йому в очі та вдарив її один раз в область обличчя кулаком та пішов. Після вказаної події, вона зверталася до лікарів, зокрема до стоматолога та займалась з психологом, оскільки дуже переживала з приводу зазначеної події;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 січня 2024 року, згідно з якою ОСОБА_11 повідомила про те, що 17 січня 2024 року приблизно о 17 год. 50 хв. хлопець на ім`я ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження її малолітній доньці - ОСОБА_9 ;

- консультативним заключенням від 17 січня 2024 року КНП Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1 ЛОР відділення відповідно до якого ОСОБА_9 було встановлено діагноз: травма носа. Переломом кісток носа без зміщення кісткових уламків;

- консультативним висновком спеціаліста № 259 від 17 січня 2024 року відповідно до якого ОСОБА_9 встановлено діагноз: забій м`яких тканин лівої підочної ділянки носа, верхньої губи гематома верхньої губи, відкол коронок, перелом кісток носа;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 9 лютого 2024 року відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_3 , який 17 січня 2024 року на території школи АДРЕСА_3 навмисно її вдарив;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30 січня 2024 року та додатком до нього диском DVD-R, відповідно до якого малолітня потерпіла ОСОБА_9 , в присутності законного представника ОСОБА_7 відтворила обставини отримання нею тілесних ушкоджень, які мали місце 17 січня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_4 ;

- протоколами огляду мобільного телефону малолітньої потерпілої ОСОБА_9 від 28 лютого 2024 року, в якому в тому числі крім переписки від 16 січня 2024 року з невідомою особою з якою у ОСОБА_9 виникла конфліктна ситуація були оглянуті фотозображення ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями після події 17 січня 2024 року;

- стенограмою аудіозапису виклику поліції по спецлінії «102» за 17 січня 2024 року з абонентського номера телефона законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_7 був здійсненний виклик працівників поліції після заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень біля школи № 35 по вул. Гната Юри, 10-Б в м. Києві;

- висновком експерта № 042-199-2024 від 7 лютого 2024 року, відповідно до підсумків якого при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_9 та вивченні медичної документації на її ім`я виявлені ушкодження: а) закрита травма кісток лицевого скелету: садно на фоні синця на лівому скаті носу, перелом кісток носу; б) синці навколо лівого ока з переходом в підочну ділянку, на верхній губі зліва; крововилив на слизовій оболонці верхньої губи зліва, скіл по ріжучому краю 2 зуба верхньої щелепи справа, 1 зуба верхньої щелепи зліва, 1, 2 зубів нижньої щелепи зліва, які могли утворитися від однократної дії (за рахунок дії травмуючої сили зверху вниз, зліва направо) тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати 17 січня 2024 року та вказані з тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, при цьому тілесні ушкодження вказані в пункті а) відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Таким чином, дослідивши в повному обсязі матеріали кримінального провадження, допитавши неповнолітнього ОСОБА_3 , малолітню потерпілу ОСОБА_9 , суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що неповнолітній ОСОБА_3 17 січня 2024 року приблизно о 18 год. 15 хв., перебуваючи на території стадіону СЗШ № 35, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 10-Б, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На момент вчинення кримінального правопорушення неповнолітньому ОСОБА_3 було повних 15 років.

Відповідно до ст. 12 КК України діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Згідно з положеннями ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 497 КПК України якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

З підстав, передбачених частиною першою частиною першою цієї статті, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру може бути складене і надіслане до суду за умови, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують.

Як вбачається з клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру та розписок захисника ОСОБА_6 , неповнолітнього ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , останні не заперечували щодо складення та надсилання клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

У судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 вперше вчинив діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

На виконання вимог ст. 485 КПК України з`ясовано, що стан здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 є задовільним, даних про його розумову відсталість, психічне захворювання чи затримки психічного розвитку не встановлено. ОСОБА_3 виховується матір`ю ОСОБА_12 , з якою він має довірливі стосунки, навчався у 9-А класі Київської гімназії східних мов, по місцю навчання характеризується посередньо.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» випливає, що застереження є одним із найм`якіших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, а також враховуючи те, що до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру, та те, що дії неповнолітнього містять ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, але на момент вчинення цього суспільно небезпечного діяння, згідно зі ст. 22 КК України він не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, та вважає за необхідне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі його під нагляд матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 1 рік.Саме такі примусові заходи виховного характеру, на думку суду, зможуть забезпечити належне виховання неповнолітнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд вважає за необхідне стягнути з матері неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5 судові витрати за проведення експертизи, що підтверджується розрахунком її вартості.

Крім того, законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 звернулася із цивільним позовом до законного представника особи, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність - ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначила, що внаслідок своїх протиправних дій, ОСОБА_3 спричинив значну шкоду, тому, що весь період намагання поновити порушені права потерпілої, життя цивільного позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Тому, внаслідок таких протиправних дій понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок. Враховуючи страждання, змушені змін у житті та порушення нормального способу життя, розмір завданої майнової шкоди становить 15 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Просила стягнути із ОСОБА_5 на її користь 15 000 майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди та 20 000 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_7 заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

ОСОБА_5 під час судового розгляду поданий законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_7 цивільний позов в частині відшкодування майнової, моральної шкоди та витрат на правову допомогу не визнала та просила відмовити у стягненні майнової, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Із урахуванням вимог ст. ст. 1179, 1180 ЦК України, оскільки неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Але відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на час вирішення цивільного позову досяг 15 років, будь-якого майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, у нього немає. Під час розгляду кримінального провадження факт завдання неповнолітнім ОСОБА_3 малолітній потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, підтверджується висновком судово-медичної експертизи №042-199-2024 від 07 лютого 2024 року.

Майнова шкода потерпілою стороною обґрунтовується витратами на лікування та протезування зубів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої сторони в частині відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній потерпілій ОСОБА_9 у розмірі 100 000 грн., то на думку суду, вони підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок завдання малолітній потерпілій ОСОБА_9 неповнолітнім ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, малолітній потерпілій ОСОБА_9 завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що дії неповнолітнього ОСОБА_3 викликали також у цивільного позивача страждання, негативні емоції, психічні переживання, ОСОБА_9 була позбавлена можливостей реалізації своїх звичок, відбулося порушення способу життя.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане законним представником малолітньої потерпілої обґрунтування рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, характеру майнових та немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у житті малолітньої потерпілої, а також, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, завданої суспільно небезпечними діями неповнолітнього ОСОБА_3 , які спричинили короткочасний розлад здоров`я малолітньої ОСОБА_9 , пережитий стрес та біль, та конкретні обставини встановлені судом, становить 50 000 грн., та вважає, що саме такий розмір відповідає душевним переживанням, пов`язаним із завданням легких тілесних ушкоджень.

Крім того, суд вважає за необхідне також стягнути витрати по отриманню законним представником потерпілої юридичної допомоги оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження та відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що цивільний позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 97, 105 КК України, ч. 2 ст. 124, ст. 498, 500, 501, 369-372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, примусові заходи виховного характеру, у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 1 (один) рік.

Речові докази:

- флешнакопичувач із відеозаписом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , DVD-R диск з відеозаписом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 та DVD-R диск з вмістом аудіозапису виклику швидкої медичної допомоги 17 січня 2024 року для ОСОБА_9 - зберігати при матеріалах справи.

Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_9 , моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_7 , матеріальну шкоду у розмірі 15000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 20000 грн.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на відшкодування судових витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи, 2672 грн 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Святошинський районний суд м. Києва.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Копію ухвали надіслати до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації для здійснення заходів соціальної реінтеграції з неповнолітніми та Сектору ювенальної превенції Святошинського УП ГУ НП в місті Києві для взяття на профілактичний облік та проведення заходів індивідуальної профілактики.

Визначити час оголошення повного тексту ухвали - о 13 год. 45 хв. 23 травня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1