Номер провадження:1-кс/521/2471/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2025 року м. Одеса
У ході досудового розслідування надано доручення працівникам Управління СБУ в Одеській області з метою встановлення осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення.
Згідно отриманої відповіді на доручення встановлено, що до скоєння вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на посаді т.в.о. заступника міського голови начальник управління житлово-комунального господарства Південнівської міської ради Одеського району Одеської області.
26.06.2025 в період часу з 17 год. 54 хв. по 18 год. 17 хв. було проведено невідкладний обшук з метою збереження майна, яке може мати ознаки речових доказів, від можливого його знищення, а саме транспортного засобу BMW 740I vin код НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучено наступне:
- транспортний засіб BMW 740I vin код НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 ;
- ключі від транспортного засобу BMW 740I vin код НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 , з наліпкою на звороті 3346.
Зі слів ОСОБА_5 транспортний засіб BMW 740I vin код НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 належить його матері, однак за відомостями ГСЦ МВС документи відсутні.
При цьому, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 на зустріч з ОСОБА_6 приїхав, керуючи транспортним засобом BMW 740I, д.з. НОМЕР_2 , вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюются під час кримінального провадження, є необхідним для повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, а також підлягає конфіскації як виду покарання, що загрожує ОСОБА_5 .
Постановою слідчого від 27.06.2025 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України є збереження речових доказів.
Старший слідчий ОСОБА_3 надала до суду заяву, відповідно до змісту якої просила здійснити розгляд клопотання за відсутності її та прокурора, клопотання підтримала, просила задовольнити. Крім того, надала підтверджуючи документи щодо власника транспортного засобу.
Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , надав до суду заперечення, відповідно до змісту яких просив відмовити в задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що до обставин кримінального провадження даний транспортний засіб не має відношення, не відповідає критеріям речового доказу, не є засобом чи знаряддям злочину. Крім того, зазначив, що власником даного транспортного засобу є ОСОБА_8 , яка ніякого відношення до вчинення кримінального правопорушення не має.
Власник майна ОСОБА_8 в судове засідання не прибула.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Аналізуючи зміст наведених положень Кодексу слід дійти висновку, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. При цьому арешт майна застосовуються з метою збереження доказів, якщо існують обставини, які підтверджують, що без їх застосування докази можуть бути втрачені.
Натомість подане клопотання та надані матеріали провадження не містять відомостей які вказують, що вилучені речі зберегли сліди злочину, чи є знаряддям вчинення тощо. Тобто у клопотанні та наданих матеріалах відсутні будь-які підстави вважати, що вилучені речі є доказами кримінального правопорушення за яким здійснюється досудове розслідування.
Крім того, на час розгляду клопотання слідчому судді не надано відомостей, що власник майна має статус підозрюваної особи у кримінальному провадженні, що може бути враховано як підставу арешту вилученого майна з метою його збереження для можливої його конфіскації.
Право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства.
Відповідно до тнаданої слідчому судді реєстраційної картки транспортного засобу власником транспортного засобу BMW 740I, vin код НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_8 , стосовно якої досудов розслідування у кримінальному провадженні не здійснюється, будь-якого правового статусу остання у кримінальному провадженні не має.
Ухвалою суду від 01.07.2025 року було надано дозвіл на проведений обшук транспортного засобу BMW 740I, vin код НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: вулиця Шевченка, 5 у місті Південне, Одеського району, Одеської області, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, під час якого було виявлено та вилучено: транспортний засіб BMW 740I vin код НОМЕР_1 , д.з. НОМЕР_2 та ключи від нього з наліпкою на звороті 3346.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий не довів необхідність арешту зазначеного майна, передбаченого ч.2 ст.170 КПК України. Відтак відсутні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Враховуючи зазначене, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 167, 196, 170-173 КПК України, слідчий суддя -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання слідчого - відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1