Справа № 743/366/25
Провадження №1-кп/743/49/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000039 від 14.03.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в

смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого (з урахуванням положень статті 89 КК України),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2024 № 150 молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_4 , тимчасово допущеного до виконання обов`язків за вакантною посадою інструктора із тактичної медицини 2 навчальної роти навчального батальйону резерву сержантського складу школи індивідуальної підготовки, призначено інструктором 2 навчального взводу 7 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 умисно не виконав постанови суду, що набрали законної сили, за таких обставин.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.06.2024 у справі №743/774/24 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.08.2024 у справі №743/937/24 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.01.2025 у справі № 748/5225/24 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 130 і частиною 5 статті 126 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу у розмірі 51000 (п`ятдесят однієї тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років без конфіскації транспортного засобу.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.01.2025 у справі №743/42/25 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 130 і частиною 5 статті 126 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу у розмірі 51000 (п`ятдесят однієї тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років без конфіскації транспортного засобу.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 у справі №743/86/25 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 130 і частиною 5 статті 126 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу у розмірі 51000 (п`ятдесят однієї тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.02.2025 у справі №743/173/25 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 3, 4 статті 130 і частиною 5 статті 126 КУпАП та піддано стягненню у виді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб.

Однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність постанов суду від 25.06.2024, 13.08.2024, 20.01.2025, 29.01.2025, 19.02.2025, які набрали законної сили, та будучи ознайомленим з ними, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення вимог частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенням суду, 13.03.2025 близько 15 години 40 хвилин, рухаючись по автомобільній дорозі по вулиці Варшавській в селищі Ріпки Чернігівського району Чернігівської області керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2105», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , та був зупинений працівниками групи реагування патрульної поліції ВП № 2 (смт. Ріпки) Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області за порушення Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306).

У частині 1 статті 2 КК України зазначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.

Обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є кримінальним правопорушенням.

ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у тому, що він керував транспортним засобом без посвідчення водія, достовірно знаючи про наявність постанов суду від 25.06.2024, 13.08.2024, 20.01.2025, 29.01.2025, 19.02.2025, якими його визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 3, 4 статті 130 і частиною 5 статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від одного до десяти років, які набрали законної сили, і не оскаржувались ним у суді апеляційної інстанції. ОСОБА_4 був ознайомлений з вказаними постановами суду, не виконав їх, що було кваліфіковано органом досудового розслідування за частиною 1 статті 382 КК України.

Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України, є умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили, і означає повне його ігнорування. Об`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення також проявляється і в перешкоджанні виконанню судового рішення, що набрало законної сили, яке полягає в активній протидії його виконанню.

Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України, може бути фізична особа, не на користь якої ухвалено рішення суду, та яку зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Згідно доктрини адміністративного права суть кожного адміністративного стягнення полягає у застосуванні певних правообмежень безпосередньо до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (принцип персональної відповідальності). І в цьому відношенні безпосереднім виконавцем судового рішення про позбавлення права керувати транспортними засобами є особа, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Позбавлення права керувати транспортними засобами передбачає вилучення посвідчення водія, що повинно здійснюватися органами, які видали таке посвідчення. Водночас це не свідчить про те, що зміст правових вимог судового рішення про позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_4 адресований, перш за все, до органів поліції чи дозвільної системи. Зміст розглядуваного адміністративного стягнення полягає не у вилученні посвідчення водія, а у позбавленні конкретної особи ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами.

У випадку застосування такого виду стягнення суд не повинен у своєму рішенні додатково конкретизувати, що йдеться саме про заборону керувати транспортними засобами певним суб`єктом, адже очевидним є той факт, що таке право є спеціальним і його отримання потребує проходження особливої процедури, внаслідок якої і отримується право на керування транспортними засобами. Саме тому назва адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у своєму змісті абсолютно чітко передбачає заборону особі здійснювати таке керування на визначений судом строк. При цьому зміст покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, зокрема, і позбавленні права керувати транспортними засобами, полягає у забороні особі реалізовувати певне право або здійснювати певну діяльність.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі статтею 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Як установлено у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Суд, застосовуючи практику Верховного Суду, враховує аналогічну позицію, викладену у постанові від 08.02.2023 у справі № 464/4690/20.

Таким чином ОСОБА_4 як особа, яку позбавлено права керування транспортними засобами строком на десять років, зобов`язаний був утриматися від керування транспортними засобами протягом визначеного судом строку.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_4 , в період часу з 13.08.2024 до 13.03.2025 систематично вчиняв умисні дії, спрямовані на умисне невиконання постанов суду, якими його позбавлено права керування транспортними засобами.

Систематичність порушень вказаною особою Правил дорожнього руху свідчить про ухилення від виконання судового рішення, що є однією з форм його невиконання.

Таким чином, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили, підлягають кваліфікації як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 382 КК України.

У судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого та ряд матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився, зазначив, що беззаперечно визнає свою винуватість, всі обставини в обвинувальному акті викладені вірно, він з ними погоджується, йому було роз`яснено судом про те, що має право на повний судовий розгляд обвинувачення та про обмеження апеляційного оскарження.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення матеріалів кримінального провадження, які підтверджують процесуальні дії органу досудового розслідування.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті. У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся, пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його злочинний характер.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Відтак, з урахуванням викладеного, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 по всьому обсягу пред`явленого йому обвинувачення, а тому він повинен нести відповідальність за частиною 1 статті 382 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, не встановлено.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується формально позитивно, за час проходження служби зарекомендував себе з негативної сторони, проходив військову строкову службу з 01.06.1994 по 12.04.1996, був призваний 07.11.2022 у в/ч НОМЕР_1 , не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, раніше притягався до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності, але судимість погашена з урахуванням вимог статті 89 КК України.

З досудової доповіді органу пробації встановлено, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Приймаючи до уваги пом`якшуючі покарання обставини, а також відомості про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання

ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а відтак йому слід визначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій частини 1 статті 382 КК України та звільнити його від відбування покарання на підставі статті 75 КК України з призначенням іспитового строку, а також покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, визначених у статті 76 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, тому, враховуючи його поведінку під час судового розгляду, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком чинності.

Збитки (завдана шкода) у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільні позови не заявлялися.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_5