справа № 208/2157/25
провадження № 1-кс/208/791/25
УХВАЛА

15 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінальному провадженні № 0000205 за підозрою:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат,

у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, розглянувши клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Кам`янського РУП перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження.

Відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_5 будучі військовослужбовцем, о 11.40 годині 14.02.2025 року, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше не знайому йому особу похилого віку ОСОБА_8 , яка утримувала в руках свою сумку.

Реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_9 діючи в умовах воєнного стану, підійшов до ОСОБА_10 ззаду та ривком вихопив з її рук зазначену сумку, в якій знаходились грошові кошти у сумі 800 гривень.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втік, чим завдав потерпілій майнової шкоду на зазначену вище суму.

14.02.2025 року ОСОБА_9 затримано за підозрою у вчиненні зазначеного злочину.

15.02.2025 року ОСОБА_9 пред`явлена підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: поясненнями потерпілої, протоколом пред`явлення ОСОБА_9 для впізнання, допитом свідка.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, яка обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Міроєвський може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні, слідчий та прокурор, кожен окремо, аргументуючи свою позицію наведеними у клопотанні даними, просили його задовольнити. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, просили не визначати розмір застави. Окремо, прокурор зазначив, що військовослужбовець ОСОБА_9 самовільно залишив військову частину, знятий з усіх видів забезпечення, що підсилює ризики зазначені слідчим.

Адвокат заперечував проти задоволення клопотання. На його думку, ризики застосування найбільш суворого запобіжного заходу не підтверджені. Міроєвський одружений, має дитину, місце мешкання. Вважає, що належну процесуальні поведінку підозрюваного цілком можливо забезпечити шляхом застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання прокурора. він повністю визнає свою вину. Просить до ухвалення вироку застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Розглянувши клопотання, вивчивши додані матеріали та вислухавши учасників судового засідання, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно зі ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять, надані сторонами кримінального провадження, докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з рішенням Суду у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 на теперішній час обґрунтовано, а саме в достатній мірі для розгляду клопотання слідчого, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Обґрунтованість підозри Міроєвського у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, на цій стадії кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання матеріалами, оглянутими слідчим суддею в судовому засіданні. Не заперечує його вчинення і сам підозрюваний.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , суд вважає за існуючий ризик переховування підозрюваного від слідства та суду, вчинення ним іншого кримінального правопорушення як особою, яка не має будь-якого постійного доходу, та і виходячи з суті інкримінованого йому злочину.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у справі.

При встановленні наявності цього ризику, враховується встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення іншими показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, і за таких обставин, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом таких показань та дослідження їх судом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прокурором та слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, що перешкоджають органам досудового розслідування уникнути їх без взяття підозрюваного під варту.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Обираючи запобіжний захід, слідчий суддя враховує вік підозрюваного, його майновий та сімейний стан, а також інші характеризуючи дані, які підтверджені наявними у справі доказами.

Беручи до уваги вищенаведене, сукупність вказаних фактів, слідчий суддя доходить переконання, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, та згідно з практикою ЄСПЛ, повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Тримання на гауптвахтах узятих під варту військовослужбовців здійснюється відповідно до чинного законодавства , в тому числі Закону України «Про попереднє ув`язнення» Узяті під варту військовослужбовці розміщуються на гауптвахті на підставі ухвали суду, яка набрала законної сили.

Враховуючи ненасильницький вид грабіжу інкримінованого ОСОБА_9 , відповідно до ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатній для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

Суд вважає, що з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, розмір застави який достатньою мірою забезпечить належне виконання Міроєвським своїх процесуальних обов`язків повинен становити 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, строком до 11.04.2025 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання - з 14.50 години 14.02.2025 року.

У разі внесення на рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вважати, що до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді застави та в цьому випадку покласти на обвинуваченого наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі поза межами судового засідання.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни відносно обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1