У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/766/25

№ 1-кп/183/1045/25

11 квітня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області судове засідання у кримінальному провадженні стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Фрунзівка Фрунзівський район Одеська область, громадянина України, маючого середньо - технічну освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водія-електрика 1 обслуги взводу звукометричної розвідки батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , ВОС-790058А (5339), у званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Павлоград Павлоградський район Дніпропетровська область, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, військовослужбовця під час мобілізації на особливий період, номер обслуги відділення вогневого ураження 1 штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , у званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської обл., громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

встановив:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України.

13 лютого 2025 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 квітня 2025 року включно. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 200 гривень.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з метою забезпечення судового розгляду, так як нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилися, ризики, враховані судом при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою та продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою на цей час не зменшились.

Прокурор вказав, що у відповідності до ст. 177 КПК України, метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинувачуваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні: - умисного, середньої тяжкості злочину проти волі, честі та гідності: ч. 2 ст. 146 КК України, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.; - умисного, особливо тяжкого злочину проти власності: ч. 4 ст. 187 КК України, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна; - умисного, особливо тяжкого злочину проти власності: ч. 4 ст. 189 КК України, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна; - умисного, тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту: ч. 2 ст. 289 КК України, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Вважає, що невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також прокурор посилається на те, що під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 здійснив втечу з ІНФОРМАЦІЯ_5 та був відшуканий через 2 доби.

- впливати на свідків які йому знайомі, експертів (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

- вчинити інше (аналогічне) кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), що також підтверджується репутацію самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який достовірно обізнаний про форми та методи викриття та документування злочинної діяльності, має навички ретельного маскування своєї злочинної діяльності, конспірації, розуміє, що на теперішній час документування способу його життя, злочинної діяльності органами досудового розслідування припинено.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, просить не визначати обвинуваченому розмір застави. Зазначає, що на теперішній час ризики не зменшилися, є наявними та продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що на його думку ризики, наведені прокурором у клопотанні не доведені.

Крім того, захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 , яке в подальшому просив залишити без розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Захисник ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що на його думку ризики, наведені прокурором у клопотанні не доведені.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважав, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Потерпілий ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи подане прокурором клопотання, дійшов такого висновку.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що прокурором доведено, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжких злочинів за які, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Також суд вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

Суд погоджується з аргументами, прокурора висловленими на обґрунтування вищезазначених ризиків.

У той же час, суддя приходить до переконання, що в судовому засіданні не доведений ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи сукупність викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 доцільно продовжити дію застосованого раніше до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Суд вважає, що захисником ОСОБА_5 не надано будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на необхідність зміни запобіжного заходу або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та наявність вищезазначених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає можливим визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

За змістом п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене суд вважає можливим визначити обвинуваченому заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 грн. (триста дві тисячі вісімсот гривень) гривень.

Враховуючи, що в судовому засідання захисник ОСОБА_9 надав заяву про залишення його клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до положень ст. 26 КПК України, згідно з якими сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, вважає, що його заява підлягає задоволенню, а клопотання про зміну запобіжного заходу - залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України, суд,

постановив :

Клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 червня 2025 року включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 302800 (триста дві тисячі вісімсот гривень) гривень.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти та повідомити про це прокурора та суд.

З моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- повернутися до місця несення військової служби та продовжити виконання обов`язків військової служби;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця перебування;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не спілкуватися з потерпілим та свідками в цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_4 ).

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 14 квітня 2025 р. о 13.00 год.

Суддя ОСОБА_1