Справа №293/713/19
Провадження №1-кп/293/21/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000092 від 16.03.2019 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черняхів Житомирської області, РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

15.03.2019 року ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання раніше знайомої йому ОСОБА_8 , де з останньою розпивали спиртне.

Того ж дня, о 20 годині 11 хвилин до вищевказаного будинку ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 повернувся співмешканець ОСОБА_8 , ОСОБА_5 . Виявивши в приміщенні веранди ОСОБА_7 , який спав на дивані та побачивши біля нього ОСОБА_8 , на підґрунті ревнощів у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Так, в цей день, час та місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні веранди вищевказаного будинку, ОСОБА_5 долонею правої руки умисно наніс один удар в обличчя зліва ОСОБА_7 , який в цей момент знаходився на дивані в положенні сидячи. Після чого, ОСОБА_5 взявши руками за одяг, підняв ОСОБА_7 та штовхнув на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 та усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_7 один удар правою ногою в область грудної клітки, внаслідок чого, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді неповних прямих переломів ребер по 2-м анатомічним лініям, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_5 наніс один удар цією ж ногою в область живота потерпілому ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді розривку брижі тонкого кишківника з ушкодженням кровоносних судин, крововиливу в м`яз живота. Після заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 взяв ОСОБА_7 під руки та утримуючи в такому положенні, витяг ОСОБА_7 із приміщення веранди за територію домоволодіння ОСОБА_8 та залишив його на узбіччі дороги під огорожею поблизу будинку АДРЕСА_2 поряд з дерев`яною опорою повітряної телефонної лінії.

Внаслідок нанесених ОСОБА_5 ударів, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву кореня брижі тонкого кишківника з ушкодженням кровоносних судин, крововиливу в м`яз живота, що спричинило масивну крововтрату і призвело до смерті ОСОБА_7 .

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У ході судового розгляду справи ОСОБА_5 зазначив, що винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає, дав показання, що 15.03.2019 він перебував на роботі, йому зателефонувала донька його співмешканики ОСОБА_9 та повідомила, що її мати ОСОБА_8 вступила в статеві відносини з ОСОБА_7 . Зазначене повідомлення його сильно розлютило, тому близько 20 год. він приїхав на велосипеді додому, двері будинку були зачинені. Донька ОСОБА_9 відчинила двері, і ОСОБА_5 побачив у веранді на дивані сиділи і спали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебували в сильному алкогольному сп`янінні. Підійшовши до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 вдарив його по обличчю долонею правої руки, потім стягнув його з дивану на підлогу, і коли ОСОБА_7 лежав на підлозі на правому боку головою до дверей, ОСОБА_5 наніс йому 3 або 4 удари по тілу, а саме носком взутої правої ноги по грудині та копчику. ОСОБА_7 не оборонявся та не розмовляв, не намагався підвестися з підлоги. Свідком конфлікту була ОСОБА_9 , вона плакала. ОСОБА_8 в цей час пішла з веранди до хати. В подальшому ОСОБА_5 взяв ОСОБА_7 попід руки та витяг з веранди до узбіччя дороги, де залишив біля дерев`яної опори зв`язку, швидку допомогу не викликав і поїхав на роботу. Про смерть ОСОБА_7 дізнався від брата. ОСОБА_5 з ОСОБА_7 раніше був знайомий, знав, що в нього є цивільна дружина. ОСОБА_5 вказав, що розкаявся у вчиненому, не мав на меті вбивати ОСОБА_7 , у живіт ОСОБА_7 ногою не бив, причиною конфлікту слугувала зрада співмешканки, тому відповідальність має нести за м`якшою статтею.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, просила суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахувати пом`якшуючі обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та віктимну поведінку потерпілого.

Суд дослідив версію подій обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема щодо заперечення нанесення ударів у живіт ОСОБА_7 , однак вказана версія спростовується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, тому суд вважає показання обвинуваченого, як форму захисту від пред`явленого обвинувачення, спрямовану на уникнення чи пом`якшення відповідальності за вчинене.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказаних вимог закону при розгляді даного кримінального провадження суд дотримався, створивши передбачені процесуальним законом умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зокрема, суд допитав потерпілу, свідків сторони обвинувачення та свідка сторони захисту.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала, що 15.03.2019 дізналась від сусідки, що в АДРЕСА_2 , на узбіччі лежить її чоловік ОСОБА_7 . Прийшовши до вказаного місця, вона впізнала свого чоловіка, який лежав мертвий біля опори лінії зв`язку на АДРЕСА_2 , рука була піднята до верху. На місці події була поліція. Заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала в повному обсязі із підстав вказаних у позові. Додала, що з ОСОБА_7 проживала в цивільному шлюбі близько 12 років, в якому в них народилося двоє дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак за життя чоловік не оформив своє батьківство. Відносини із ОСОБА_7 були складними, так як в останній рік він зловживав спиртними напоями та мав проблеми із законом. Похованням чоловіка займалася вона сама, витрати на поховання склали 3768грн. Моральну шкоду оцінила в 500000грн., оскільки втратила чоловіка та батька своїх дітей, яких змушена виховувати та забезпечувати сама. Щодо покарання обвинуваченого поклалась на розсуд суду. Зазначила, що обвинувачений після вчиненого не вибачився перед нею та не намагався загладити свою провину. В судовому засіданні 21.03.2024 ОСОБА_10 підтвердила отримання поштового переказу від ОСОБА_5 у розмірі 4000 грн.

Будучи допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що весною 2019 року їй зателефонувала молодша сестра ОСОБА_9 та повідомила, що ОСОБА_5 б`є ОСОБА_7 . Прийшовши до будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 побачила, що ОСОБА_7 лежав у веранді на підлозі на правому боці та хрипів. Зайшовши у кухню, побачила там маму ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, та сердитого ОСОБА_5 , який виходячи з кухні підійшов до лежачого ОСОБА_7 та вдарив його носком взутої правої ноги в живіт. ОСОБА_13 сказала ОСОБА_5 не бити ОСОБА_7 , на що ОСОБА_5 відповів, що відомстив йому за все. Після чого взявши ОСОБА_7 зі спини під обидві руки, ОСОБА_5 витяг його з веранди за ворота, залишивши під дерев`яною опорою. На її пропозицію викликати ОСОБА_7 швидку медичну допомогу ОСОБА_5 заперечив, сказав, що ОСОБА_7 і не таке переживав. Після цього ОСОБА_13 взяла сестру ОСОБА_9 та меншого брата і пішли до свого будинку, а ОСОБА_5 поїхав у сторону вулиці Стиртенської в смт. Черняхів. ОСОБА_14 залишився лежати під опорою лінії зв`язку, там де його залишив ОСОБА_5 .

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_15 показала, що її син ОСОБА_5 у день смерті ОСОБА_7 спочатку знаходився на роботі, потім йому зателефонувала дочка ОСОБА_8 , з якою він співмешкав, після чого ОСОБА_5 поїхав до будинку ОСОБА_8 . Того ж дня після 20 години ОСОБА_5 прийшов додому до батьків, і на запитання, що сталося, відповів, що все нормально. Побувши близько пів години, ОСОБА_5 пішов на роботу. Після цього пізно ввечері до них додому приходила ОСОБА_8 , яка була в стані алкогольного сп`яніння, запитала де ОСОБА_5 та пішла до нього на роботу на ферму. Про смерть ОСОБА_7 дізналася від знайомого ОСОБА_16 , який приходив за конем, щоб відвезти тіло ОСОБА_7 в морг.

Допитаний свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що його син ОСОБА_5 в день смерті ОСОБА_7 , весною 2019 року, точної дати не пам`ятає, як завжди прийшов з роботи близько 20 год. вечора, повечеряв та пішов знову на роботу. Вони з дружиною лягли спати, однак близько 23 год. прийшла ОСОБА_8 та запитала, де їх син, на що він відповів, що син пішов на роботу. Близько 24 год. ночі прийшов ОСОБА_18 та попросив коні відвезти труп ОСОБА_7 у морг. Також зазначив, що ОСОБА_7 зловживав алкогольними напоями, не любив ОСОБА_5 , у них були суперечки.

За клопотанням сторони захисту була допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка пояснила, що весною 2019 року, точної дати не пам`ятає, прийшовши з молодшим братом вдень додому за адресою: АДРЕСА_2 , почула та зрозуміла, що між її матір`ю ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відбуваються статеві відносини. Після цього вона пішла до старшої сестри ОСОБА_13 та згодом зателефонувала ОСОБА_5 , якому по телефону повідомила, що мати йому зраджує із ОСОБА_7 . Через деякий час вона знову пішла додому, насварилась на матір, і перебувала вдома. Згодом до неї подзвонив ОСОБА_5 , і запитав, чи ОСОБА_7 ще вдома, на що вона відповіла ствердно. Орієнтовно через 15 хвилин додому прийшов ОСОБА_5 , якому вона відкрила двері, та зайшов у веранду. В цей час ОСОБА_7 спав у положенні сидячи на дивані, ОСОБА_8 спала схилившись на нього. ОСОБА_5 наніс ОСОБА_7 удар рукою по обличчю, потім ОСОБА_5 стягнув його на підлогу та вдарив ногою в груди та в живіт. ОСОБА_7 перебував в сильному алкогольному сп`янінні, не оборонявся та не розмовляв. Мати весь цей час була в хаті, теж в сильному алкогольному сп`янінні. Розуміючи, що конфлікт може призвести до непоправних наслідків, вона подзвонила до сестри, щоб покликати і зупинити ОСОБА_5 і вийшла на вулицю. Прийшовши разом із сестрою до будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 все ще перебували у веранді. ОСОБА_7 перебував у положенні лежачи на підлозі, не піднімався та не розмовляв. ОСОБА_5 наніс ще один удар ОСОБА_7 правою ногою в тулуб, витягнув за руки веранди на вулицю та поклав на узбіччя дороги, неподалік від їх будинку. Після цього вони з сестрою підійшли до ОСОБА_7 , який лежав на дорозі та запитали чи йому потрібна допомога, на що той відповів, що не потрібна. Додатково пояснила, що відносини ОСОБА_5 та її матері ОСОБА_8 були напруженими, мати не працювала, зловживала спиртними напоями. ОСОБА_7 свідок раніше знала, однак в їх будинку того дня побачила вперше.

Наведені у вироку показання потерпілої та свідків суд визнає послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Ці показання отримано в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, і ними, як процесуальними джерелами доказів, в розумінні ст. 84 КПК України підтверджується час, місце та спосіб вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Прокурором на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, надано наступні документи та відомості про речові докази, які досліджено судом, зокрема:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого слідує, що 16.03.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 121 КК України (том 1 а.с. 181-182);

- протокол огляду місця події від 15.03.2019 з ілюстрованими фото таблицями, відповідно до якого було оглянуто місцевість, а саме ділянка дороги, що знаходиться в с-щі Черняхів по вул. Сагайдачного, 31, де було виявлено труп людини (том 1 а.с. 183-190);

- протокол огляду місця події від 16.03.2019, відповідно до якого було оглянуто приміщення моргу Черняхівського ТМО за адресою: смт. Черняхів, вул. Івана Франка, 42, Житомирської області, де виявлено та вилучено куртку чорного кольору, футболку чорного кольору із вставками зеленого кольору, светр сіро-чорного кольору, штани чорного кольору, гумові калоші (том 1, а.с.191-196);

- постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 17.03.2019, згідно якої вилучені в ході огляду місця події від 16.03.2019: куртка чорного кольору із застібкою типу «блискавка», светр сіро-чорного кольору, футболка чорного кольору із вставками зеленого кольору, з написом «Naraton», штани чорного кольору, калоші гумові чорного кольору, визнані речовими доказами (том 1 а.с. 197);

- протокол огляду місця події від 16.03.2019 з ілюстрованими фото таблицями, відповідно до якого було оглянуто територію домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено полімерну пляшку, шапку та стопку (том. 1 а.с. 199-206);

- постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 17.03.2019, згідно якої оглянуті в протоколі огляду від 16.03.2019 речі: полімерна пляшка об`ємом 1 л. з етикеткою з написом «Опілля», скляну стопку та шапку чорного кольору з червоними та сірими смужками, визнані речовими доказами (том. 1 а.с.207);

- протокол слідчого експерименту від 16.03.2019 з ілюстрованими фото таблицями, за участі свідка ОСОБА_9 , в ході проведення якого остання на місці події детально показала та розповіла про обставини нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме як ОСОБА_5 наніс ОСОБА_7 спочатку один удар долонею правої руки по обличчю, а потім наніс удар правою ногою в область тулуба (лівої нирки), а наніс удар правою ногою в живіт зверху вниз, удар правою ногою в нижню частину живота та удар правою ногою в район поясниці (том 1 а.с. 209-226);

- протокол слідчого експерименту від 16.03.2019 з ілюстрованими фото таблицями, за участі свідка ОСОБА_13 , в ході проведення якого остання на місці події детально показала та розповіла про обставини нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме одного удару правою ногою в грудину (том 1 а.с. 227-231);

- протокол огляду місця події від 16.03.2019 з ілюстрованими фото таблицями, відповідно до якого оглянуто приміщення кабінету №21 Черняхівського ВП в смт. Черняхів, по вул. Шевченка, 10, де було виявлено та вилучено мобільний телефон «Ergo» з сім картою оператора «Київстар», спортивні штани чорного кольору, куртку зеленого кольору, шапку чорного кольору, кросівки чорного кольору (том 1 а.с. 232-238);

- постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 17.03.2019, згідно якої оглянуті в протоколі огляду від 16.03.2019 предмети: мобільний телефон «Ergo» з сім картою оператора «Київстар», спортивні штани чорного кольору, куртку зеленого кольору, шапку чорного кольору, кросівки чорного кольору визнані речовими доказами (том 1 а.с. 239);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, згідно якого ОСОБА_5 16.03.2019 о 17 год. 00 хв. був затриманий слідчим в приміщенні службового кабінету №25 Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області за адресою: смт. Черняхів, вул. Шевченка, 10, Житомирської області (том 1 а.с. 241-242);

- ухвала слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.03.2019, згідно якої до підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів (том. 1 а.с. 243-244);

- протокол слідчого експерименту від 22.03.2019, за участі підозрюваного ОСОБА_5 , в ході проведення якого останній на місці події детально показав та розповів про обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 246-252, 253, 254);

- висновок судово-психіатричного експерта №121-2019 від 09.04.2019 яким встановлено, що ОСОБА_5 на час інкримінованих йому протиправних вчинків психічними захворюваннями не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; на теперішній час психічними захворюваннями не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 1 а.с.255-257);

- висновок експерта №1086/354 від 02.04.2019, згідно якого на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді:

- розриву кореня брижі тонкого кишківника з ушкодженням кровоносних судин, крововиливу в м`яз живота, який утворилися від контакту (не менше 1) в ділянку живота, з твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, з силою, достатньою для його утворення, за невеликий проміжок часу до настання смерті, що може вимірюватись, приблизно, хвилинами;

- неповних непрямих переломів ребер по 2-м анатомічним лініям, крововиливу в м`які тканини груднини та ворота легень, які утворились від контакту (не менше 1) в ділянку грудної клітини з твердим тупим предметом за невеликий проміжок часу до настання смерті, що може вимірюватись, приблизно, хвилинами, за критерієм тривалості розладу здоров`я у живих осіб, як правило, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться;

- садна в ділянці правої гомілки, яке утворилось в межах 2-х діб до настання смерті від контакту з твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, в причинному зв`язку зі смертю не знаходиться.

Смерть ОСОБА_7 настала від масивної крововтрати, яка розвинулась внаслідок розриву кореня брижі тонкого кишківника та кровоносних судин, на що вказують данні розтину трупа: наявність розриву кореня брижі та ушкоджених кровоносних судин, великої кількості вільної рідкої крові в черевній порожнині, острівчасті трупні плями, блідість тканини нирок, слабке кровонаповнення внутрішніх органів та дані судово-гістологічної експертизи.

Тілесні ушкодження у вигляді розриву кореня брижі тонкого кишківника з ушкодженням кровоносних судин, крововиливу в м`яз живота, виявлених при судово-медичній експертизі труна ОСОБА_7 призвели до настання загрозливого для життя стану - масивної крововтрати, тому, згідно з пунктом 2.1.3 (о) наказу №6 «про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в причинному зв`язку із смертю.

При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_7 виявлений етиловий спирт у концентрації - 4,02%, що у живих осіб відповідає тяжкому отруєнню алкоголем. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, слід рахувати, що смерть ОСОБА_7 могла настати в межах, приблизно, доби до часу розтину трупа в морзі. Утворення тілесних ушкоджень, які призвели до смерті постраждалого, при нанесенні їх собі, власною рукою - виключено. Поза потерпілого та взаєморозташування потерпілого та нападника могли бути будь-якими, аби зберігалась умова, що ділянки розташування тілесних ушкоджень були б доступними для контакту з травмуючим фактором. Враховуючи характеристики, виявлених на трупі ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень, слід рахувати, що здатність потерпілого здійснювати які-небудь дії, після їх отримання - не виключена. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, характерних для падіння на площині - не виявлено. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 ознак переміщення тіла потерпілого, після заподіяння тілесних ушкоджень, а також ознак зміни пози трупа - не виявлено. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в ділянці верхніх кінцівок, які могли б свідчити про активний захист - не виявлено. Після отримання тілесних ушкоджень, які призвели до смерті постраждалого, він знаходився в небезпечному для життя стані. Питання, чи був потерпілий позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, виходить за межі компетенції судово-медичного експерта. Питання про можливість врятування життя потерпілого, за умови надання йому своєчасної медичної допомоги, входить до компетенції комісійної судово-медичної експертизи, проте, вважаю, що за таких умов врятувати життя потерпілому було б можливо. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 захворювань, які б могли призвести до настання смерті - не виявлено. Враховуючи характеристики, виявлених на трупі ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень, наявність етилового спирту в крові, слід рахувати, що в момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий відчував біль, проте, малоймовірно, що він мав забарвлення сильного та приносив особливі страждання. Серед виявлених, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, до 15.03.2019 могло утворитись - садно на нижній кінцівці (том 1 а.с.258-261);

- висновок експерта №1/2-110 від 17.04.2019, згідно якого на полімерній пляшці та скляній стопці, які вилучені при огляді місця події від 16.03.2019 слідів папілярних узорів рук (слідів пальців та долонних поверхонь рук) не виявлено (том 1 а.с.262-277);

- висновок експерта № 1205/399 від 08.04.2019, яким встановлено, що згідно показів, ОСОБА_13 наданих під час проведення слідчого експерименту від 16.03.2019, від удару ногою в грудину, на тілі ОСОБА_7 могли утворитись тілесні ушкодження в ділянці грудної клітини у вигляді неповних переломів ребер. Утворення інших тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_7 - не відображено. Покази, дані неповнолітньою ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту від 16.03.2019, відображають механізм утворення тілесних ушкоджень в ділянці живота, від яких настала смерть ОСОБА_7 (внаслідок удару ногою в живіт зверху вниз). Утворення тілесних ушкоджень у вигляді неповних переломів ребер не відображено в даних показах. Покази, дані підозрюваним ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту від 22.03.2019, відображають механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_7 у вигляді неповних переломів ребер (удар кулаком в грудину). Проте, в даних показах не пояснюється механізм утворення тілесних ушкоджень в ділянці живота, від яких настала смерть ОСОБА_7 . В показах, даних ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вказано на нанесення ударів в ділянку спини та обличчя постраждалого. Дані покази можуть відповідати дійсності, за умови, що сила, з якою вони були нанесені, була замалою для утворення тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді розриву кореня брижі тонкого кишківника з ушкодженням кровоносних судин, крововиливу в м`яз живота, які призвели до смерті ОСОБА_7 , утворились від контакту (не менше 1) в ділянку живота, з твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (том 1 а.с. 280-282);

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 11.04.2019, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала шапку, що належить ОСОБА_7 та була одягнена її чоловіком в день смерті та виявлена 16.03.2019 в будинку ОСОБА_8 (том 1 а.с. 283-286, 287);

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 17.03.2019, яка на час розгляду справи судом померла, під час досудового розслідування була допитана старшим слідчим СВ Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_19 , згідно якого встановлено, що 15.03.2019 близько 12 години до ОСОБА_8 додому прийшов ОСОБА_7 та вони розпивали спиртне, яке він приніс в пластиковій пляшці. Пізніше в будинок прийшла її дочка ОСОБА_9 разом із сином, та побачивши ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почала сваритись, після чого пішла до будинку старшої сестри ОСОБА_13 . Потім ОСОБА_7 сказав що буде спати на дивані, і ОСОБА_8 також заснула, тому подальших подій у веранді її будинку не пам`ятає, була в стані алкогольного сп`яніння. Пізніше ввечері вона побачила на подвір`ї працівників поліції, та пішла до ОСОБА_5 на роботу, а потім до нього додому. Вночі після першої години з ферми прийшов ОСОБА_5 та сказав, що побив ОСОБА_7 та мабуть його вбив. Доповнила показання, що потім виявила у веранді шапку ОСОБА_7 , її вилучила поліція (том 1 а.с. 300-302).

Вказаний доказ, який був досліджений за клопотанням сторони захисту зі згоди інших учасників провадження, суд вважає допустимим, оскільки застосовуючи положення ст. 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Згідно з КПК України, дослідження показань свідків здійснюється у відповідності із такою засадою кримінального провадження як безпосередність дослідження показань, передбаченою п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України. Зміст цієї засади розкривається у ст. 23, ч. 4, ст. 95 КПК України. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом ст. 23 КПК України.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

З викладеного вбачається, що з КПК України передбачає заборону суду використовувати показання свідка, які були надані слідчому, прокурору та водночас встановлює для останнього обв`язок забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення.

Разом з тим, суд має з`ясувати, чи поширюється така заборона на випадки, коли забезпечити присутність свідка під час судового розгляду неможливо з об`єктивних причин, зокрема, у випадку раптової загибелі свідка, який раніше надав свої показання слідчому або прокурору під час досудового розслідування і ці показання лягли в основу висунутого обвинувачення, оскільки має місце так звана оціночна прогалина законодавства, усунення якої потребує не лише формального сприйняття змісту правових норм, передбачених ст.23, ч.4 ст. 95, 225 КПК України, а і їх тлумачення.

Видається очевидним, що, встановлюючи у другому реченні ч. 4 ст. 95 КПК України заборону щодо використання позасудових показань свідків та водночас, покладаючи у ст. 23 КПК України на сторону обвинувачення обов`язок щодо забезпечення присутності під час судового розгляду заявлених свідків, законодавець не враховував випадків об`єктивної неможливості виконання останнього, внаслідок смерті свідка. Зворотній підхід до розуміння зазначених норм указував би на те, що на сторону обвинувачення покладається обов`язок забезпечити присутність під час судового розгляду навіть померлих свідків обвинувачення.

Відповідно допитати вказаного свідка в судовому засіданні не було можливим у зв`язку зі смертю останньої, що підтверджується всіма учасниками справи. З огляду на це, протокол допиту свідка ОСОБА_8 був оголошений в судовому засіданні, досліджений та долучений до матеріалів кримінального провадження, оскільки враховуючи фактичні обставини неможливості безпосередньо допитати свідка у даному разі засаді безпосередності дослідження доказів, як і будь - якій іншій загальній засаді може бути притаманна певна гнучкість. Тобто, принцип безпосередності дослідження доказів може зазнавати певних легітимних обмежень, які не можна вважати порушенням цього принципу.

З огляду на це, суд зазначає, що у випадках, коли положення КПК України неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу та ч. 6 ст. 9 КПК України. До таких засад, зокрема належить законність, що передбачає необхідність застосовувати кримінальне процесуальне законодавство України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, а саме рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахірі проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), а також у рішенні «Чайковський проти України» суд зазначив, що визнаючи покази свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні допустимими як докази суд повинен розглянути: 1) чи були достатні підстави неявки свідка та, відповідно, допустимості неперевірених показань свідка, який не з`явився у судове засідання, як доказу; 2) чи були докази, отримані від свідка, який не з`явився у судове засідання, єдиною та вирішальною підставою для засудження підсудного; 3) чи мали місце достатні урівноважуючі фактори, зокрема, надійні процесуальні гарантії, здатні компенсувати недоліки, з якими стикнулася сторона захисту у зв`язку з допустимістю неперевірених доказів, і забезпечити загальну справедливість судового розгляду. Навіть за відсутності достатніх підстав неявки свідка у судове засідання суд все одно має з`ясувати, чи були показання свідка єдиним або вирішальним доказом для засудження заявника, та чи були наявні достатні урівноважуючі фактори, здатні забезпечити справедливу належну та чітку оцінку достовірності такого доказу.

На переконання суду, під час аналізу можливості використання позасудових показань свідка ОСОБА_8 , яка померла та через це не була допитана у суді, можливо використати вищенаведені підходи, розроблені ЄСПЛ, оскільки вони надають можливість забезпечити змагальність процесу та дослідити надані стороною обвинувачення позасудові показання свідка, які були одержані у законному порядку, а з іншого боку, доступними правовими засобами усунути фактори, що можуть перешкоджати забезпеченню справедливого судового розгляду щодо сторони захисту та які виникли внаслідок відсутності можливості здійснити перехресний допит свідка.

Суд зазначає, що надані прокурором письмові показання свідка ОСОБА_8 були отримані у порядку, встановленому КПК під час допиту останньої як свідка. При цьому судом не встановлено даних, які б вказували на те, що ці показання були отримані з порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Неможливість здійснення допиту свідка ОСОБА_8 виникає у зв`язку із смертю останньої.

Показання померлого свідка ОСОБА_8 не є єдиним та вирішальним доказом у цій справі, а висновки суду щодо вини ОСОБА_5 не ґрунтуються виключно або переважно на показаннях свідка ОСОБА_8 , оскільки обґрунтованість винуватості ОСОБА_5 підтверджується низкою інших доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, які були досліджені під час судового розгляду. Фактичні дані, що містяться у таких доказах, узгоджуються між собою, а показання свідка ОСОБА_8 лише доповнюють досліджені докази.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де наголошено про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

При цьому суд не бере до уваги позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо заперечення обставин нанесення ним удару ногою в живіт ОСОБА_7 , внаслідок чого утворились тілесні ушкодження, від яких останній помер, тобто фактично часткового визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки його позиція повністю спростовується показаннями свідків, а також матеріалами кримінального провадження, зібраними в ході досудового розслідування, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні, які суд вважає належними та допустимими доказами в розумінні ст. 87 КПК України. Будь-яких даних на підтвердження наведеної обвинуваченим позиції судом не здобуто та сторонами не надано. Натомість таку позицію обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає такою, яка направлена на введення суду в оману та уникнення останнім належного покарання за вчинене.

З дотриманням вимог ст. 363 КПК України, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясував в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. У зв`язку з відсутністю клопотань про доповнення судового розгляду, суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів.

ІІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження - це умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України може наставати у тому разі, коли тяжкий характер ушкодження охоплювався наміром винного і коли цей наслідок ним передбачався. Така відповідальність настає за умови, що при вчиненні діяння винний передбачав заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також передбачав можливість настання смерті, але легковажно розраховував на її відвернення, або якщо не передбачав можливості настання смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_5 при нанесені ударів в область грудей та живота ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та розраховував на такі можливі наслідки, як шкода здоров`ю потерпілого. При чому тяжкості цих наслідків у його свідомості не було конкретизовано, тобто він діяв з невизначеним умислом, а тому відповідальність має бути за фактичними наслідками, які настали, - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Щодо спричинення смерті потерпілого, то в діях обвинуваченого має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.

При цьому суд враховує кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували подіям.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були неприязні, конфліктні відносини. В день події, 15.03.2019 ОСОБА_7 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, опір не здійснював.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена.

З огляду на вік обвинуваченого, а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність (обмежену осудність) обвинуваченого або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_5 є суб`єктом цього злочину.

Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, які суд оцінює як достатні та взаємопов`язані, дають суду підстави зробити висновок, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України є доведеною поза розумним сумнівом, а дії обвинуваченого органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 та ч.4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд не вважає доведеними обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття, яке зазначено в обвинувальному акті, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на яке вказувала захисник, з огляду на наступне.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 166/1065/18, від 15.11.2021 у справі №199/6365/19, та інші).

Також слід зазначити, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінальних правопорушень або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо. Виражене словесно і закріплене письмово визнання особою своєї вини у кримінальному правопорушенні не завжди є проявом саме щирого каяття, оскільки може поєднуватись із критикою чинного законодавства, виправдуванням своєї протиправної поведінки.

Суд прийшов до висновку, що як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування, обвинувачений не вчинив жодних дій, які б свідчили про його щире каяття у вчиненому та щирого жалю і осуду вчинених ним дій, хоча обвинувачений і частково визнав фактичні обставини вчиненого діяння та те, що завдав потерпілому тілесних ушкоджень, однак, заперечив нанесення удару в живіт потерпілого ОСОБА_7 , наявність якого повністю доведено під час судового розгляду, не пояснив механізму утворення тілесних ушкоджень в ділянці живота, від яких настала смерть ОСОБА_7 . Окрім того, обвинувачений після вчиненого не вчинив жодних дій задля усунення спричинених ним наслідків, так як намагання надати потерпілому первісну медичну допомогу, викликати швидку медичну допомогу, тощо.

Суд вважає, що щире каяття неможливе без повного визнання винуватості у вчиненому, у тому числі, всіх фактичних обставин діяння.

Обвинувачений під час судового розгляду вибачення у потерпілої не просив, у судових дебатах зазначив, що відповідальність має нести за м`якшою статтею, враховуючи вищезазначене, суд вважає відсутньою обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення це активні дії особи, що мають на меті надати допомогу правоохоронним органам у встановленні обставин даної справи, а також осіб, причетних до вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 після скоєного не повідомив про дану подію в поліцію, покинув місце вчинення злочину, при цьому, всупереч висновку судово-медичної експертизи та показань свідків, заперечив нанесення удару в живіт потерпілого ОСОБА_7 , не здійснив жодних активних дій для надання допомоги правоохоронним органам у встановленні обставин даної справи.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості лише з метою виправдання своєї протиправної поведінки та з метою пом`якшення покарання. Враховуючи його посткримінальну поведінку після злочину, залишення місця події, його спокійний психоемоційний стан, не висловлювання жалю з приводу вчиненого, залишення потерпілого на узбіччі дороги без надання медичної допомоги, суд не вбачає щирого каяття. Також, оскільки факт вчинення кримінального правопорушення було виявлено свідками, а інші докази на підтвердження вини обвинуваченого встановлено під час проведення слідчих розшукових дій, суд не вбачає у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі № 520/16394/16-к.

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , вступив з останньою в статеві відносини, що було виявлено неповнолітньою дочкою ОСОБА_9 і про це вона повідомила ОСОБА_5 . Тобто віктимна поведінка ОСОБА_7 спровокувала виникнення ситуації, сприяла вчиненню кримінального правопорушення та можливості заподіяти йому шкоди.

За таких обставин суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами віктимну поведінку ОСОБА_7 та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Судом також враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, враховано позицію прокурора та потерпілої щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжким злочином, особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.

Проте, враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, суд вважає, що віктимна поведінка ОСОБА_7 та добровільне часткове відшкодування завданого збитку у розмірі 4000 грн. витрат на поховання не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого тяжкого злочину, тобто суд вважає неможливим застосування ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст.121 КК України.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_5 у межах санкції ч.2 ст. 121 КК України, ближче до нижньої межі.

Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Арешт на майно, накладений згідно ухвали слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області 19.03.2019 необхідно скасувати.

Потерпілою ОСОБА_10 в межах кримінального провадження до початку судового розгляду заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення завданих кримінальним правопорушенням матеріальних збитків у сумі 3768грн. та моральної шкоди в розмірі 500000грн, який під час судового розгляду підтримала у повному обсязі.

В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_10 вказала, що протиправними діяннями обвинуваченого, які спричинили смерть її чоловіка ОСОБА_7 , з яким вона проживала в цивільному шлюбі близько 15 років, їй та їх спільним дітям ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяні сильні душевні страждання та переживання, пов`язані з втратою близької людини. Смерть чоловіка стала для них ударом, призвела до втрати годувальника, батька дітям, зміни нормального ритму життя.

Враховуючи вказані обставини, потерпіла просила стягнути витрати на поховання чоловіка ОСОБА_7 , що склали 3768грн. та 500000грн моральної шкоди заподіяної смертю близької людини.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявлений потерпілою позов визнав частково, а саме в частині спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 3768грн та 20000грн. моральної шкоди.

Вирішуючи пред`явлений потерпілою ОСОБА_10 позов суд зазначає наступне.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди.

Враховуючи встановлені в ході розгляду кримінального провадження обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 в частині відшкодування завданої майнової шкоди в заявленому розмірі, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 під час судового слідства відшкодував потерпілій завдану майнову шкоду, що підтверджується копією фіскального чеку на суму 4000 грн. (том 2 а.с.1).

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які… зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Як встановлено судом, ОСОБА_10 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть її цивільного чоловіка та батька її дітей.

Обвинувачений ОСОБА_5 частково визнав вимоги про відшкодування моральної шкоди, а саме в розмірі 20000 грн.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_10 в обґрунтування позову (завдання душевних страждань у зв`язку із смертю цивільного чоловіка та батька її дітей), знайшли своє підтвердження.

При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступінь та глибину моральних страждань потерпілої, враховуючи особу обвинуваченого, його матеріальне становище, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 150000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 затриманий слідчим 16.03.2019 о 17 год. 00 хв. в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.03.2019, до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.05.2019 включно.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 10.05.2019 обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період із 16.03.2019 з моменту його фактичного затримання, до 10.05.2019, коли обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Клопотань про обрання запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не подано.

Арешт на майно, накладений згідно ухвали слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.03.2019 необхідно скасувати.

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368,370,373,374,376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дати приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання його попереднє ув`язнення, яке відраховувати з дня фактичного затримання 16.03.2019 і по 10.05.2019, коли обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.03.2019 на куртку чорного кольору із застібкою типу «блискавка», светр сіро-чорного кольору, футболку чорного кольору із вставками зеленого кольору, з написом «Naraton», штани чорного кольору, калоші гумові чорного кольору, шапку чорного кольору із смугами червоного та сірого кольору - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні, що зберігаються у камері зберігання речових доказів Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області після набрання вироком законної сили:

- куртку чорного кольору із застібкою типу «блискавка», светр сіро-чорного кольору, футболку чорного кольору із вставками зеленого кольору, з написом «Naraton», штани чорного кольору, калоші гумові чорного кольору, шапку чорного кольору з червоними та сірими смужками, що належали ОСОБА_7 , повернути ОСОБА_10 ;

- полімерну пляшку об`ємом 1 л. з етикеткою з написом «Опілля», скляну стопку - знищити;

- мобільний телефон «Ergo» з сім картою оператора «Київстар», спортивні штани чорного кольору, куртку зеленого кольору, шапку чорного кольору, кросівки чорного кольору, повернути ОСОБА_5 , як власнику.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової дактилоскопічної експертизи експертами Житомирського НДЕКЦ МВС України в розмірі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а для особи яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_20