Справа № 748/2524/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/721/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

01 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю і жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, з базовою загальною середньою освітою, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , одруженому, раніше неодноразово судимому, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 жовтня 2025 року, з визначенням застави у 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду. Приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, суд прийшов до висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також існує ризик впливу на свідків, а тому інші запобіжні заходи не достатні для запобігання ризикам, встановленим під час розгляду клопотання.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що стороною обвинувачення не було враховано, що він самостійно з"явився до ДБР, а не був затриманий правоохоронними органами і відповідно не має наміру переховуватись від суду. Просить взяти до уваги, що він хворіє на хронічні хвороби та потребує постійного лікування, що підтверджується виписками з медичної карти. Має постійне місце проживання разом зі своєю матір`ю, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки. Спростовуючи твердження прокурора апелянт зазначає, що ризикам створення нових доказів та спілкуванню зі свідками цілком можна запобігти, застосувавши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Просить врахувати, що він має намір повернутися до ЗСУ та зобов`язується не перешкоджати судовому розгляду та з`являтися за викликом.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вказуючи, що будучи звільненим від кримінальної відповідальності за самовільне залишення місця служби, обвинувачений до військовою частини не прибув і не продовжив службу, для застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі відсутні правові підстави, а ризики, встановлені судом, продовжують існувати, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Зокрема, частиною третьою цієї статті передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку його застосування.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а саме у тому, що діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не прибув до місця служби, визначеного в селищі Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що обставини, які встановлені на момент застосування запобіжного заходу не змінилися, а ризики, заявлені прокурором переховуватись від суду та впливати на свідків у кримінальному провадженні продовжують існувати.

Зокрема, колегія суддів підкреслює, що на даний час свідки не допитані, що може свідчити про наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачений перебуваючи на волі, може чинити на них тиск. Крім того, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим у кримінальному провадженні може вчиняти дії, направлені на переховування від суду.

При цьому тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 183 КПК України, та визначив розмір застави у кримінальному провадженні, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, виходить з вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, що становить - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90 840 грн., оскільки, на думку суду саме такий розмір буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого та об`єкта злочинного посягання, а саме на встановлений порядок несення військової служби, застава у визначеному розміру у даному випадку не є непомірною і буде цілком достатньою для виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення, у випадку порушення ним встановлених обов`язків, послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його боку будь-яке бажання переховуватися від суду або впливати на свідків.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є необґрунтованими, оскільки більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з визначенням застави на теперішній час не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим судом ризикам.

Приймається колегією суддів до уваги і те, що в матеріалах справи відсутні медичні документи, які вказують, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись під вартою.

Доводи обвинуваченого, зокрема щодо міцності соціальних зв`язків та наявності місця проживання існували і на час вчинення злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ОСОБА_6 протиправної діяльності, а відтак, не є такими, що можуть запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11