Виноградівський районний суд Закарпатської області
__________________________________________________________________________
Справа № 299/3118/25
Номер провадження 1-кс/299/690/25
У Х В А Л А

25.08.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів клопотання слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 від 16.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що 16.05.2025 року надійшло повідомлення про виявлення кримінального правопорушення, а саме працівниками ПОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону у ході проведення пошукових заходів, спрямованих на виявлення та припинення функціонування каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України до країн Євросоюзу було отримано оперативну інформацію про функціонування стійкого каналу незаконного переправлення осіб призивного віку поза міжнародними пунктами пропуску до Угорщини. За наявною інформацією, встановлено, що громадянин України " ОСОБА_8 ", разом з іншими на даний час невстановленими особами організували канал незаконного переміщення осіб призивного віку через державний кордон України до Угорщини. При цьому, за отриманою інформацією « ОСОБА_9 » особисто здійснює пошук осіб, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України, з метою ухилення від мобілізації. Зокрема встановлено, що « ОСОБА_9 » разом з своїми поплічниками планують здійснювати незаконне переміщення осіб призовного віку через державний кордон України на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " НОМЕР_1 прикордонного загону. Дані протиправні послуги вищевказані особи надають за грошову винагороду у розмірі близько 9000 доларів США за одну особу (ухилянта).

Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України.

21 серпня 2025 року у період часу з 14 год. 30 хв. по 14 год. 45 хв. слідчим слідчого відділу відділенню поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, капітаном поліції ОСОБА_6 , в присутності понятих було проведено огляд місця події, що проводився на атводорозі за адресою с. Великі Ком`яти, вул. Ватутіна, Берегівського району та точне місцезнаходження якої встановлено за допомогою мобільного додатку «Googlemaps», а сааме встановлені координати - 48.245757, 22.981828, де було виявлено на узбіччі автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Т-ROC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору, який було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового у тримання транспортних засобів ВП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57, Берегівського району.

Відповідно до постанови слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 від 20.08.2025 - автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Т-ROC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору, який було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового у тримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57, Берегівського району - визнано речовими доказами по матеріалах кримінального провадження № 0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України для збереження речових доказів та проведення в подальшому експертизи.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 08.11.2024 року, виданим 98.11.2024 року власником автомобіля «Фольксваген», моделі «Т-ROC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_1 ;.

Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

З метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.

Прокурор у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав. Додатково зазначив, що у тесті клопотання допущена описка в частині державного номерного знаку автомобіля, оскільки помилково зазначено д.н.з. НОМЕР_4 , тоді як правильним є НОМЕР_5 .

Власник майна ОСОБА_4 та її представник адвокат Потьомкіна щодо клопотання заперечила. Представник зазначила, що її довірителька ОСОБА_4 має у власності автомобіль Фолькстваген Т-рок білого кольору НОМЕР_5 , а у клопотанні зазначено інший номер автомобіля. ОСОБА_4 відношення до зазначених подій не має. Просила повернути автомобіль.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000323 від 16.05 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

21 серпня 2025 року у період часу з 14 год. 30 хв. по 14 год. 45 хв. слідчим слідчого відділу відділенню поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, капітаном поліції ОСОБА_6 , в присутності понятих було проведено огляд місця події, що проводився на атводорозі за адресою с. Великі Ком`яти, вул. Ватутіна, Берегівського району та точне місцезнаходження якої встановлено за допомогою мобільного додатку «Googlemaps», а сааме встановлені координати - 48.245757, 22.981828, де було виявлено на узбіччі автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Т-ROC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , білого кольору, який було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового у тримання транспортних засобів ВП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57, Берегівського району.

Відповідно до постанови слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 від 20.08.2025 - автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Т-ROC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору, який було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового у тримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57, Берегівського району - визнано речовими доказами по матеріалах кримінального провадження № 0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України для збереження речових доказів та проведення в подальшому експертизи.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 08.11.2024 року, виданим 98.11.2024 року власником автомобіля «Фольксваген», моделі «Т-ROC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_1 ;.

Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Вказане майно, згідно з вимогами ст. 167 КПК України, значиться як тимчасово вилучене.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України при розгляді питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Так, у даному випадку клопотання містить виклад обставин з відповідним доказовим підтвердження того, що вилучене майно, яке за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст. 173 КПК України) в частині вилученого майна під час обшуку 23.05.2025, який проводився в рамках розслідування вказаного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку у випадку арешту майна з метою конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Тож, тимчасово вилучене в ході обшуку майно підлягає вилученню незалежно від приналежності його підозрюваному та (або) іншій особі.

Накладення арешту на майно необхідно в зв`язку з призначенням судових експертиз та збереження речових доказів, оскільки не накладення арешту на майно унеможливить проведення експертом відповідної експертизи та може призвести до знищення чи перетворення майна, у разі його повернення.

Як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За наведених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що матеріали клопотання переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого про накладення арешту, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, та в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, у клопотанні слідчого зазначені достатні на даній стадії кримінального провадження підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії ( Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права розпорядження річчю), порушує на думку суду принцип правової визначеності та право власності володільця майна, яке гарантується ЦК України. Конституцією України, ст. 1 Протокола N 1 до Европейської Конвенції з прав людини.

На необхідність дотримання принципу правової визначеності вказував Европейський Суд у справі Кавка проти Польщі (Kawka v. Poland, рішення суду від 9 січня 2001 р. п. 49, зазначивши, що: "важливим є чітке визначення умов обмеження свободи відповідно до внутрішнього права, та щоб право як таке було передбачуваним у своєму застосуванні...." \

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси законного володільця майна, як обмеження права володіння.

Доводи представник власника майна про помилкове зазначення номерних знаків вилученого автомобіля та непричетності довірителя до вчинення кримінального правопорушення судом відхиляються.

Так, вказаний автомобіль було вилучено неподалік місця затримання осіб, які мали намір незаконно перетнути державний кордон. Помилкове зазначення серії номеру ВХ замість ТХ висновків про необхідність арешту майна не спростовують.

За таких обставин клопотання про накладення арешту на майно підлягає до задоволення.

Керуючись ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на речові докази із забороною відчуження, розпоряджання і користування, а саме - автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Т-ROC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , білого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 08.11.2024 року, виданим 08.11.2024 року, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_1 , та який було вилучено в ході проведення огляду місця події та поміщено на майданчик тимчасового у тримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57, Берегівського району, з метою збереження речових доказів та проведення судових експертиз у кримінальному провадженні № 0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвала виконується слідчим негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого ОСОБА_6 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Копію ухвали невідкладно надати слідчому та володільцям арештованого майна.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1