Справа № 442/7748/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/570/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України, та призначено їй покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.03.2024 та остаточно визначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з моменту затримання, а саме з 21.07.2024 по даний час, з розрахунку за правилами ч.5 ст.72 КК України, згідно якого одному дню позбавлення волі відповідає день попереднього ув`язнення. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 21.07.2024.

До вступу вироку в законну силу продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без альтернативи внесення застави.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

Згідно оскаржуваного вироку суду, 20.07.2024 приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_1 , розпивала алкогольні напої разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Під час розпивання спиртного, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_9 і ОСОБА_6 з іншої, виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 у групі осіб з ОСОБА_9 нанесли потерпілому ОСОБА_10 численні удари по тілу, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

Так, ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс множинні удари кулаками та долонями рук потерпілому по тілу та голові, від яких потерпілий впав на підлогу.

При цьому, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, ступнями ніг нанесла удари в ділянку грудної клітки з численними ушкодженнями ребер ОСОБА_10 , який лежав спиною на підлозі.

У результаті цих протиправних дій, ОСОБА_6 групою осіб разом із ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження: садна в правій лобній ділянці, на передній, на зовнішньо-бічній та на задній поверхні правого плечового суглобу, на зовнішній бічній поверхні середньої третини правого плеча, нижньої третини правого плеча, на правому ліктьовому суглобі, на зовнішньо-бічній поверхні верхньої та середньої третини правого передпліччя, на тильній поверхні правої кисті, на внутрішній бічній поверхні середньої третини правого передпліччя, в лівому ліктьовому згині, на передній поверхні лівого плечового суглобу, на спині під лівою лопаткою по лопатковій лінії в 9- ому міжребер`ї, на передній поверхні правого колінного суглобу, синці в правій скроневій ділянці, на правій виличній дузі, навколо обох очей, на передній поверхні грудної клітки спереду на тильній поверхні правої кисті, на внутрішній бічній поверхні середньої третини правого плеча, на тильній поверхні 4-го лівого пальця, на передній поверхні правого колінного суглобу, тупа травма грудної клітки, двосторонні переломи ребер по лініях - справа з 2- го по 8-ме по середньоключичній (з ушкодженням парієтальної плеври), 3-го, 7- го та 8-го по передній пахвинній (без ушкодження парієтальної плеври), зліва - з 3-го по 6-те по середньоключичній та 7-го по передній пахвинній лініях (без ушкодження парієтальної плеври) з крововиливами в паренхіму легень та травматичним пневмогемотораксом, закрита черепно-мозкова травма - крововиливи в м`які тканини голови, шиї та спини із травматичним субарахноїдальним крововиливом та крововиливами в речовину головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення (заподіяння) та перебувають в прямому причино - наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого. Смерть ОСОБА_12 настала від травматичного шоку в результаті множинних переломів ребер з ушкодженням легень та травматичного субарахноїдального крововиливу.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинила умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

На вказаний вирок суду обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок шляхом пом`якшення призначеного їй покарання, а саме призначити їй покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст.121 КК України.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається, що місцевий суд призначив їй покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та її особі, є несправедливим внаслідок суворості.

Вказує, на наявність підстав для призначення їй покарання із застосуванням ст.69 КК України. Вважає, що місцевий суд хоча і врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, та характеризують її з позитивної сторони, однак належним чином не врахував такі. Звертає увагу, що вона повністю визнала вину, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, а також надала належну оцінку своїй поведінці. Вказує, що суд мав можливість взяти до уваги її позитивну посткримінальну поведінку. Зазначає, що суд не врахував її другорядну роль у вчиненому кримінальному правопорушенні, оскільки був другий співучасник, а також те, що конфлікт спровокував сам потерпілий. Вважає, що її виправлення можливе і при менш суворому покаранні.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена та її захисник підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченої з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченої щодо призначеного їй покарання, колегія суддів визнає такі необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, вину визнала, негативно характеризується за місцем проживання, позбавлена батьківських прав щодо малолітньої дитини через зловживання алкоголем, стан її здоров`я, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, а також наявність кілька обставин, які обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З приводу активного сприяння з боку обвинуваченої у розкритті кримінального правопорушення, то ні під час досудового розслідування, ні при розгляді справи в суді такої обставини встановлено не було.

Апеляційні доводи обвинуваченої щодо можливості призначення їй покарання із застосуванням ст.69 КК України є безпідставними.

Так, згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

На переконання колегії суддів, у дану випадку місцевий суд дійшов до обґрунтованого переконання про те, що враховані ним при призначенні ОСОБА_6 покарання обставини та дані про її особу, виключать можливість застосування до неї положень ст.69 КК України.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі, яке є мінімальним згідно санкції даної статті, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Крім цього, остаточне покарання обвинуваченій обґрунтовано визначено на підставі ч.1 ст. 71, ч.1 ст.72 КК України.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченій ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: