Справа № 685/1220/24
Провадження № 1-кп/685/29/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

неповнолітнього ОСОБА_5 ,

його законної представниці ОСОБА_6 ,

та захисника ОСОБА_7 ,

представниці Служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 березня 2024 року за № 0000126, про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Святець Теофіпольського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого там же по АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, студента Хмельницького професійного ліцею електроніки, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не військовозобов`язаного, не депутата, раніше не судимого,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

22 березня 2024 року близько 01 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_5 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, перебуваючи за кермом технічно справного автомобіля марки «Ford» моделі «Mondeo» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по асфальтобетонному дорожньому покритті вул. Центральної, що в с.Воронівці, Хмельницького району, Хмельницької області (територія Теофіпольської ТГ), передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, в порушення вимог п.п.2.1 (а), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, згідно яких водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (п.2.1 (а) ПДР); перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п.10.1 ПДР); під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб (п.10.9 ПДР), які останній не виконав, в результаті чого здійснив наїзд переднім лівим колесом автомобіля марки «Ford» моделі «Mondeo» державний номерний знак НОМЕР_1 на ліву ногу пішохода ОСОБА_4 , який знаходився ліворуч від вказаного автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 пішоходу ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафізу середньої третини лівої малогомілкової кістки із зміщенням уламків та закритого перелому внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Дії неповнолітнього ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, примусових заходів вихованого характеру у вигляді передання під нагляд матері на один рік.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, що у ньому наведені.

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину визнав у вчиненому розкаявся. Від дачі пояснень відмовився.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_6 просила передати їй під нагляд сина, зазначила, що буде говорити з сином, проводити виховну роботу, впевнена, що більше такого не повториться.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 не заперечив проти застосування до останнього примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що біля 12 години ночі з 22 на 23 березня 2024 року, він з дівчиною ОСОБА_9 , братом ОСОБА_10 та другом ОСОБА_11 повертались із с.Ільківці у с.Воронівці. За метрів 10 від траси побачили автомобіль, з якого голосно грала музика, тоді його друг ОСОБА_12 підійшов до вказаного авто і зробив зауваження хлопцям з с. Святець, які були в автомобілі. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля і почали душити друга ОСОБА_14 , а коли він підійшов до них, щоб заступитися за друга, то приїжджі хлопці сховалися в автомобіль, намагаючись втекти, тому стукнув кулаком у вікно, оскільки двері були замкнені зсередини, щоб вони зупинилися та розбив скло у боковій дверці автомобіля. Зазначив, що від того моменту як він розбив скло, до того як ОСОБА_5 , який був за кермом, наїхав йому на ногу не пройшло багато часу, це сталося миттєво. Проти застосування до ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру не заперечив.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що сім`я ОСОБА_15 ніколи на обліку не перебувала, в складні життєві обставини не попадала, також ніколи не надходило скарг на виконання батьківських обов`язків, тому вважає, що дитина може бути передана під нагляд мамі.

Представник уповноваженого підрозділу органу Національної поліції, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився.

Суд, вислухавши обґрунтування прокурора, думку захисника, представника служби у справах дітей, законного представника, неповнолітнього ОСОБА_5 , потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.

Згідно ч.2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру суд застосовує до осіб, які до досягнення віку кримінальної відповідальності, вчинили суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

На момент скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність за злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру якщо слід, то який саме.

Оцінивши зібрані по даному кримінальному правопорушенню докази, суд вважає, що винність ОСОБА_5 , в скоєнні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України доведена в повному обсязі.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд враховує, що керування автомобілем ОСОБА_5 було передано його дорослим товаришем, який користувався цим автомобілем, а також особу самого неповнолітнього, який характеризуються по місцю проживання позитивно, а за місцем навчання посередньо, вчинив нетяжке діяння, а також згоду законного представника матері ОСОБА_6 , яка бажає взяти на поруки свого сина. У зв`язку з цим до неповнолітнього ОСОБА_5 , можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 терміном на один рік.

Автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, які визнані речовими доказами по справі, підлягають повергненню власнику, зі скасуванням накладеного арешту.

Цивільний позов не заявлявся.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 498, 501 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків.

Передати на один рік неповнолітнього ОСОБА_5 під нагляд матері ОСОБА_6 .

Речові докази:

- автомобіль марки Ford моделі Mondeo з державним номерним знаком НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 20 грудня 2018 року ТСЦ 6844, повернути ОСОБА_16 .

Скасувати арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 березня 2024 року по справі № 671/610/24.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1