УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000037

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000037.

Ініціатор скарги зазначає, що рішення слідчого обґрунтовано тим, що на час його ухвалення у сторони обвинувачення відсутні точні дані, які б підтверджували, що злочином ОСОБА_4 завдано шкоди, а також характер та ступінь такої шкоди. Вважає постанову слідчого, що оскаржується, незаконною, такою, що порушує права ОСОБА_4 та законні інтереси, і підлягає скасуванню.

Досудове розслідування розпочате за повідомленням медичної установи про те, що ОСОБА_4 було завдано тілесні ушкодження. Даний факт підтверджується відповідними медичними документами, які були передані ОСОБА_4 слідчому, а отже - перебувають в розпорядженні сторони обвинувачення.

У зв`язку з чим адвокат ОСОБА_3 , просить задовольнити скаргу; скасувати постанову старшого слідчого Другого Слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволені клопотання від 02.09.2024 про визнання потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024 за ч.2 ст.365 КК України; зобов`язати старшого слідчого Другого Слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 визнати потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000037 від 17.04.2024 за ч.2 ст.365 КК України та допитати ОСОБА_4 в якості потерпілого.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 уточнила вимоги скарги в частині дати постанови слідчого від 31.03.2025, просила скаргу задовольнити в повному обсязі, а також долучила додаткові документи.

Уповноважений слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідчий суддя заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та долучені до неї матеріали, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000037 від 17.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, у якому старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову від 31.03.2025 року про відмову у вимогах викладених у заявах ОСОБА_4 від 28.03.2025, 29.03.2025 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000037 від 17.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчий у своїй постанові посилається зокрема на те, що наразі у ході досудового розслідування не здобуто даних, які б свідчили про завдання ОСОБА_4 шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що виключає можливість надання йому статусу потерпілого у вказаному кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування.

Крім того, як вбачається з постанови слідчого від 31.03.2025 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, в той же час зазначає, досудовим розслідуванням на даний час не встановлено заподіяння моральної, фізичної або майнової шкоди ОСОБА_4 діями працівників правоохоронних органів.

Всупереч положенням ст.110 КПК України, оскаржувана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.

Як вбачається з постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого умісті Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000037 від 17.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

В той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_4 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, чим порушив його законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.

Разом з тим, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідча суддя приймає рішення про скасування постанови.

Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене, слідча суддя доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги та скасування постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000037.

В той же час, вимоги скарги в іншій частині задоволенню не підлягають, оскільки не узгоджуються із положеннями ст. 307 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 31.03.2025 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000037.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1