Справа № 462/7340/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000740 від 17.07.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді продавця ТРЦ «Епіцентр К», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 17.07.2024 року близько 08.20 год., керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Левандівській у м. Львові в напрямку до вул. Широка, всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно із якою учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, грубо порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами, порушив вимоги Р. 1 п. 1.5; 1.10; Р. 2 п.2.3 б), д); Р.12 п. 12.3; Р.13 п. 13.1 Правил дорожнього руху, що виразилося в тому, що ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом був неуважним до дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечного бокового інтервалу, не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду пішохода ОСОБА_7 , який в цей час знаходився на правому краю проїзної частини дороги по напрямку його руху та здійснював прибирання вулиці, в результаті чого скоїв наїзд на нього. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_4 пішохід ОСОБА_7 отримав тупу закриту травму у вигляді перелому правої скроневої кістки, крововиливи під м`які мозкові оболонки, дрібновогнищевих геморагій в речовині головного мозку, що призвело до набряку головного мозку та вклинення довгастого мозку у великий потиличний отвір та в подальшому стало наслідком смерті останнього в автомобілі екстреної медичної допомоги. Таким чином ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що визнає усі обставини, що викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється. Зазначив, що на даний час уклав із потерпілим угоду про добровільне відшкодування шкоди. Просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що дійсно уклав угоду про добровільне відшкодування шкоди із обвинуваченим, оскільки загиблий був його рідним братом та не мав інших, окрім нього, родичів. Оскільки ОСОБА_4 щиро розкаюється, просив його суворо не карати та підтримав позицію прокурора про можливість звільнення останнього від покарання з випробуванням та водночас із позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, а тому докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився показаннями обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні винність обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, доведена повністю, а дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14від 23грудня 2005року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, за місцем праці характеризується позитивно, на час ДТП не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водночас суд враховує і відсутність у діях потерпілого будь яких ознак порушень ПДР України, дані про перебування останнього у стані алкогольного чи іншого сп`яніння також відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючі покарання обставини відсутні.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за даний вид злочину.

Водночас, із врахуванням думки прокурора та потерпілого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст.ст. 75-78 КК України останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України виходячи з переконання, що припинення протиправної поведінки та недопущення злочинів з його боку у майбутньому можливе за ефективного контролю поведінки обвинуваченого.

Поряд з тим, враховуючи конкретні обставини, характер допущеного ОСОБА_4 порушення правил безпеки дорожнього руху, спричинені цим порушенням незворотні наслідки, суд дійшов висновку про те, що до нього слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Запобіжний захід та інші заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся.

У межах даного кримінального провадження проведено судові експертизи, а тому на обвинуваченого слід покласти документально підтверджені судові витрати на залучення експертів в розмірі 11359,20 грн.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: автомобіль марки «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 слід повернути законному володільцю.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.07.2024 року, слід скасувати.

Керуючись ст. ст. ч.3 ст.349, ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання із випробовуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, в сумі 11359 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 20 коп.

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 - повернути законному володільцю.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.07.2024 року, - скасувати.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав на вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом 30 днів з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1