Справа № 161/5783/24 Провадження №11-кп/802/340/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_10 ,

представник служби у справах дітей Торчинської селищної ради ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 31 січня 2023 року та № 0000006 від 01 січня 2024 рокуза апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Садів, Луцького району, Волинської області, громадянин України, студент 3-го курсу Торчинського професійного ліцею за спеціальністю «столяр», неодружений, не працює, який зареєстрований та фактично проживає за адресою - АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі

Запобіжний захід застосований стосовно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту його затримання, зокрема з 01 січня 2024 року.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи неповнолітній, 01 січня 2024 року приблизно о 15:00 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_13 , що раптово виник між ними на ґрунті неприязних відносин, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій і передбачаючи їх наслідки у виді смерті потерпілого, умисно наніс останньому не менше 10-15 ударів кулаками та ногами по голові та тулубу, у тому числі шляхом затоптування чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження: множинні синці, садна голови, садно грудної клітки; відкрита черепно-мозкова травма у вигляді зламу решітчастої кістки, травматичні субарахноїдальні крововиливи у великих півкулях головного мозку; крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, в скроневі м`язи; багато-уламковий злам кісток носа; травматично ампутований боковий різець справа (12 зуб), злам переднього різця зліва (21 зуб) на верхній щелепі; закрита хребетно-спинномозкова травма, розрив атланто-потиличного зчленування з повним розривом спинного мозку; множинні злами ребер справа із пошкодженням парієтальної плеври, гемоторакс (кров у грудній порожнині). Комплекс даних тілесних ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, або в клінічному перебігу і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_13 є поєднана тупа травма тіла, що супроводжувалась множинними забоями м`яких тканин голови та множинними зламами кісток скелету, що призвело до розвитку травматичного шоку, який і є безпосередньою причиною смерті.

У поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скаргах:

- прокурор, із внесеними до неї змінами та доповненнями, не оспорюючи фактичних обставин вчиненого та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок стосовно нього незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, унаслідок його суворості. Стверджує, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ч. 1 ст. 69 КК України, не взято до уваги усю сукупність обставин, які пом`якшують покарання, його умови життя та виховання, те, що вказаний злочин було вчинено ним унаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що також підлягає віднесенню судом до таких обставин, як і його неповнолітній вік. Сім`я ОСОБА_9 є багатодітною, з 2021 року перебуває на контролі служби у справах дітей Торчинської селищної ради, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Його мати самостійно виховує 10 дітей, а батько перебуває у місцях позбавлення волі що, безумовно, емоційно та негативно впливає на розвиток його особистості, який за місцем навчання, до моменту затримання, характеризувався виключно позитивно. Тоді як причиною вбивства ОСОБА_13 став конфлікт через те, що покійний з негативної сторони висловлювався про його батька і таких своїх дій не припинив, продовжуючи провокувати обвинуваченого, і саме він наніс першим удар. Відтак, при наявності сукупності усіх обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням його особи, негативного ставлення до вчиненого, судом першої інстанції, незважаючи на положення ст. 103 КК України та ст. 485 КПК України щодо дослідження умов життя й виховання неповнолітнього, його рівня розвитку, безпідставно не застосовано положення ч. 1 ст. 69 КК України що, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Також звертає увагу апеляційного суду на те, що у вступній частині вироку невірно зазначено учасників судового розгляду, які брали участь у судових засіданнях та не зазначено як учасника провадження - психолога, який брав участь при допиті неповнолітнього ОСОБА_9 . Окрім того, у мотивувальній його частині щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 , суд допустив помилкове формулювання щодо встановлених обставин справи, оскільки потерпілої ОСОБА_14 , яка отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості від ОСОБА_15 , а також того, що потерпілі втратили чоловіка і сина ОСОБА_16 , у даному кримінальному провадженні, не було. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції від 18 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 змінити. Вважати його засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Внести зміни до вироку суду, шляхом виключення із нього доводів щодо цивільного позову ОСОБА_14 , як таких, що не мають стосунку до вказаного кримінального провадження.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, вважаючи його надмірно суворим. Вказує, що без належної уваги суду залишилось те що, як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду, обвинувачений винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, надаючи правдиві та логічні показання стосовно обставин вчиненого. Інкримінований йому злочин вчинив унаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Поведінку загиблого, який був ініціатором виниклого конфлікту та запропонував його вжити алкоголь, негативно висловлювався стосовно його батька який, на даний час, перебуває у місцях позбавлення волі. Ураховуючи усе вищевикладене у своїй сукупності та взаємозв`язку, вважає можливим призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від його відбування з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

У поданих на апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого запереченнях, представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 , просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни, з огляду на його на законність та обґрунтованість, очевидну відсутність підстав для зменшення призначеногосудом обвинуваченому покарання .

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, яка подану апеляцію із внесеними до неї змінами та доповненнями, підтримала, просила задовольнити, захисника обвинуваченого, який подану ним апеляційну скаргу, а також прокурором підтримав і просив задовольнити, думку потерпілої сторони, які просили апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , який обґрунтовано обвинувачується в умисному заподіянні смерті іншій людині, будучи неповнолітнім, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є правильною та ніким із учасників судового провадження не оспорюється.

Попри повне та беззастережне визнання ОСОБА_9 винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину судом, при розгляді матеріалів даного кримінального провадження, проведено судове слідство, в ході якого із достатньою повнотою досліджено та оцінено усю сукупність належних та достатніх доказів, зібраних стороною обвинувачення, зокрема: показання законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_18 , дані протоколу огляду місця події від 01 січня 2024 року, протоколу огляду трупа від 02 січня 2024 року, протоколів слідчих експериментів від 05 січня 2024 року, проведених із участю ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які детально розповідали про обставини конфлікту та описували сам механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, висновками експертів, які є науково обґрунтованими та здобутими у встановлений кримінальним процесуальним законом порядку, а тому підставно взяті до уваги судом.

Усе наведене вище у своїй сукупності та взаємозв`язку, не викликає сумнівів законності вироку суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Не убачаються підставними і доводи апеляційних скарг стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_9 покарання особі обвинуваченого, унаслідок його суворості та можливості призначення йому покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, як вважають прокурор та захисник обвинуваченого.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України установлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На переконання колегії суддів, у цій справі, при визначенні виду та розміру обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом ураховано усю сукупність обставин, на які вказують апелянти, у тому числі і ті, що мають істотний вплив, і усі вони з достатньою повнотою, відображені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Так, при призначенні покарання судом ураховано той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 , у віці до вісімнадцяти років, тобто будучи неповнолітнім, вчинив кримінальне правопорушення (злочин) яке, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, умисно та протиправно заподіявши смерть іншій людині.

Як на досудовому слідстві, так і у суді першої інстанції, винуватість у вчиненому визнав повністю та беззастережно, активно сприяв розкриттю даного злочину, щиро розкаявся у вчиненому. І такі його форми посткримінальної поведінки цілком підставо зазначені судом, як сукупність обставин, які пом`якшують покарання.

Окремо акцентовано увагу судом також на тому, що даний злочин ним вчинено в стані алкогольного сп`яніння що, водночас, є обставиною, яка обтяжує покарання.

Потерпіла, думка якої хоча і не є визначальною, однак безумовно ураховується судом у сукупності із іншими обставинами, як при розгляді даної справи у суді першої і, так і апеляційної інстанцій, наполягала на призначенні обвинуваченому виключно суворого покарання яке, поза сумнівом, слід відбувати в умовах ізоляції від суспільства.

Конкретні обставини вчиненого, умови життя ОСОБА_9 , середовище, у якому він ріс та виховувався, його характеризуючі дані, на які звертають увагу прокурор та захисник, на думку колегії суддів, безумовно, є важливими чинниками, однак не дають підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України.

При цьому, не залишається без належної оцінки і той факт, що згідно досудової доповіді персоналу органу пробації, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, і у разі доведення його винуватості, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк є неможливим.

Таким чином, урахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі і ті, на які у своїх апеляційних скаргах покликаються прокурор та захисник, обраний судом обвинуваченому ОСОБА_9 мінімальний розмір безальтернативного виду покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, а тому підстави для задоволення поданих апеляційних скарг, відсутні.

Поміж тим, колегія суддів вважає доцільним зазначити про те, що недоліки, які містяться у вступній частині вироку суду першої інстанції стосовно учасників судових засідань судового розгляду даного кримінального провадженння, а також ті, що допущені при розгляді цивільного позову у контексті судового рішення, мають характер описки, не впливають на його законність та обґрунтованість, оскільки по своїй суті не є істотними, тому підлягають виправленню місцевим судом, у порядку, визначеному ст. 379 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а за судженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: