КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 11-кп/824/5027/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 - кожному - продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 8 вересня 2025 року (включно), без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та замінити запобіжний захід йому на цілодобовий домашній арешт, або на інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, або визначити розмір застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що судове рішення є незаконним, таким, що ухвалено з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; що прокурором не надано до суду відомостей або доказів існування ризиків; ці ризики тільки задекларовані у клопотанні. При цьому зміст клопотання прокурора має бланкетний характер, тобто, прокурор взагалі не звертає увагу суду на конкретні фактичні дані, які б могли підтвердити існування наведених ним ризиків.

Як наголошує апелянт, суд повинен був перевірити матеріали справи на предмет наявності доказів існування ризиків, однак, цього не зробив, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Окремо обвинувачений наголошує, що кримінальне провадження взагалі не містить доказів існування зазначених прокурором ризиків, або інших фактичних даних стосовно наявності вказаних ризиків.

Також обвинувачений наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги його міцні соціальні зв`язки, те, що у нього є цивільна дружина, троє її дітей, які перебувають на його утриманні. Оскільки дружина не може самостійно забезпечувати сім`ю, оскільки перебуває в декреті, він був єдиним годувальником в сім`ї. Окрім того, як вказує апелянт, судом не взято до уваги, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий, позитивно характеризується.

Відносно інших обвинувачених ухвала не оскаржується.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, витребувані судом апеляційної інстанції в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що у провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2024 року за № 0001313, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , - кожного - за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України.

На стадії судового розгляду прокурор звернувся з клопотаннями про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 , обвинувачується у тому, що, перебуваючи в організованій групі з невстановленою досудовим розслідування особою, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у період воєнного стану, з метою ослаблення держави, вчинив дії, спрямовані на вчинення підпалу релейної шафи № 1 перегону колійний пост 7км - ім. Георгія Кірпи Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», чим вчинив пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.

Прокурор вказує, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у справі під час досудового розслідування доказами.

Водночас прокурор у клопотанні наголошує, що обвинуваченому ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри та обвинувачення, а також наявністю ризиків, які не зменшились, продовжують існувати та обґрунтовуються наступним.

Прокурор вказує на наявність ризику переховування від суду, з огляду на те, що ОСОБА_6 згідно зі ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, тому обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до чинного законодавства, пов`язане із позбавленням волі, може переховуватися від суду шляхом зміни місця свого проживання, у тому числі переховуватись на окупованій території, оскільки лінія бойового зіткнення в повній мірі не контролюється силами оборони України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також, на переконання прокурора, існує ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі не продовження до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде в змозі знищити (видалити дистанційно з іншого пристрою відомості листування щодо вчиненої диверсії), сховати та спотворити будь-які предмети та речі, що мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім цього, як наголошує прокурор, ОСОБА_6 з метою ухилення від можливої кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків, експертів, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, шляхом незаконне впливу на достовірність їх показань у даному кримінальному провадженні, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком, який актуалізується на стадії судового розгляду, оскільки суд має право обґрунтовувати висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Окремо прокурор вказує про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В обґрунтування вказаного ризику прокурор зазначає, що всі обвинувачені обвинувачуються у вчиненні диверсії організованою групою разом. В ході досудового розслідування не встановлено організатора (керівника), тому перебування обвинуваченого не в умовах ізоляції може перешкодити викриттю вказаної особи (осіб), якій (яким) останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому у ході проведення досудового розслідування, а саме: про необхідність зміни акаунту чи способів зв`язку, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Також, на переконання прокурора, існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , враховуючи характер та спосіб вчинених дій, специфіку кримінального правопорушення та способи конспірації, які застосовувались при його вчиненні, а тому без продовження до обвинуваченого запобіжного заходу останній зможе продовжити вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, а також інші кримінальні правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також зважаючи на той факт, що рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, що може призвести до подальшої шкоди національним інтересам та обороноздатності України.

Окремо прокурор наголошує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, під час воєнного стану, що свідчить про максимальний ступінь суспільно-небезпечного діяння.

Також, з посиланням на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, прокурор просив суд не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

За змістом оскаржуваної ухвали у судовому засіданні захисник ОСОБА_10 , позицію якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що ризики, зазначені прокурором, відсутні. Ризик переховування відсутній, оскільки ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за яким він проживає з цивільною дружиною, виховує та забезпечує трьох її неповнолітніх дітей, позитивно характеризується, працював на фортифікаційному будівництві. Щодо таких ризиків як знищення, спотворення доказів, впливу на свідків зазначив, що всі докази зібрані та перебувають під контролем прокурора, всі ключові свідки допитані, проведені слідчі дії. Ризик вчинення нового кримінального правопорушення є надуманим, носить ймовірний характер. Тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення не є підставою для тримання його під вартою. Просив застосувати стосовно ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 , окрім цього, зазначив, що на даний час об`єктивних підстав для продовження строку тримання його під вартою немає. Кожен ризик, зазначений прокурором, є безпідставним та ґрунтується виключно на припущеннях. Прокурор не вказує конкретних свідків, на яких може здійснюватися вплив. Просив застосувати стосовно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави з урахуванням його обмеженої платоспроможності.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно доч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Ухвалою суду, серед іншого, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 8 вересня 2025 року(включно), без визначення розміру застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України. Таким чином, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наслідків, за встановлених на даний час обставин, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати таякі дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, суд першої інстанції, ретельно проаналізувавши доводи, наведені прокурором та стороною захисту, дійшов висновку про те, що такі обставини як зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінального правопорушення, яке інкриміноване у т.ч. обвинуваченому ОСОБА_6 , дані про його особу, у своїй сукупності свідчать про те, що на даний час наявні такі ризики як: обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе ухилятися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), і на це вказують такі обставини, як характер протиправних дій, в яких, серед інших, обвинувачується ОСОБА_6 ; мотиви, за яких вчинені дії, що ставляться кожному з обвинувачених у провину; тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні; знищити, сховати або спотворити будь-які предмети та речі, що мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні; незаконно впливати на свідків, експертів, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, шляхом незаконного впливу на достовірність їх показань у даному кримінальному провадженні під час судового розгляду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, перешкодити викриттю організатора (керівника) організованої групи; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому, у т.ч., обвинувачується ОСОБА_6 .

Також судом прийняті до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, відомості про місце проживання, міцних соціальних зв`язків у місці їх проживання, у тому числі наявність та відсутність родини й утриманців.

Крім того, зважаючи на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, ще не досліджені докази, не допитані свідки, що у своїй сукупності свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, суд дійшов висновку про доведення прокурором обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених, у т.ч. ОСОБА_6 , під вартою.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що сукупність передбачених ст. 178 КПК України обставин, а саме тяжкість покарання, що загрожує у т.ч ОСОБА_6 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, свідчить, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, у т.ч. ОСОБА_6 , не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Судом визнано, що доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості, необхідності та виправданості застосування до обвинувачених, у т.ч. ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про продовження строку його дії під час судового розгляду.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважав, що клопотання прокурора про продовження стосовно обвинувачених, у т.ч. ОСОБА_6 , строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити та продовжити кожному з обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

Таким чином, на думку колегії суддів, встановлені судом на даній стадії судового розгляду обставини переконливо свідчать, що у кримінальному провадженні продовжують існувати, які на даний час виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а застосування більш м`якого у порівнянні з триманням під вартою запобіжного заходу, якими є домашній арешт, особиста порука, особисте зобов`язання, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, що спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків та неврахування судом першої інстанції даних, у т.ч. й тих, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого ОСОБА_6 обвинувачення він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строкп`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

За наведеного колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

З урахуванням встановлення судом першої інстанції наявності ризику впливу на свідків, експертів, інших обвинувачених, колегія суддів враховує вимоги закону в тій частині, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Оскільки з наявних матеріалів встановлено, що свідки та інші особи ще не допитувались, є небезпідставним ризик незаконного впливу на свідків, експертів, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни вказаними особами показань у даному кримінальному провадженні під час судового розгляду на користь обвинуваченого.

Також колегія суддів вважає, що є обґрунтованим й висновок суду першої інстанції про наявність ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити кримінальне правопорушення, про що свідчать обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, зокрема, перешкодити викриттю організатора (керівника) організованої групи.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Також колегія суддів враховує положення ч. 6 ст. 176 КПК України, за змістом якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За встановлених обставин, з огляду на обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, даних про особу обвинуваченого, які, всупереч доводів апеляційної скарги, враховані судом, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на іншій, не пов`язаний з тримання під вартою, запобіжний захід, є необґрунтованими.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийнято,колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність підстав продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими обставинами, а тому суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 8 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4