Справа № 127/6391/24
Провадження №11-кп/801/694/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2025 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 24.01.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, українця, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_10

захисника: ОСОБА_11

обвинуваченого: ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2025 відносно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня затримання на виконання вироку суду.

На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2024 до 29.03.2024 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2025 року відносно ОСОБА_9 та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі змінити в частині призначеного йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

Визнати винним ОСОБА_9 y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 KK України, із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Ha підставі ст. 75 KK України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2025 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Стягнуто із ОСОБА_9 процесуальні витрати за проведену експертизу на користь держави у сумі 757,28 грн.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 24.01.2024 по день звільнення з під варти, тобто по 29.03.2024.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_9 , 24.01.2024 приблизно о 01:46 год., будучи обізнаним в тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась, востаннє Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 строк дії воєнного стану продовжено в Україні з 05:30 год. 16.11.2023 строком на 90 діб, прийшов до приміщення АЗС «WOG» у якому здійснює господарську діяльність ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Василя Порика, 28. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме пляшкою горілки.

В подальшому, ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, відкрито, шляхом вільного доступу, умисно, взяв з полиці АЗС «WOG» пляшку горілки торгівельної марки «Первак» об`ємом 0,5 л.

Після цього, ОСОБА_9 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, не зважаючи на те, що працівники АЗС «WOG» намагалися його зупинити, залишив місце вчинення злочину, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи, ринкова вартість пляшки горілки торгівельної марки «Первак» об`ємом 0,5 л складала 104,25 грн.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_9 спричинив майнову шкоду ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» на суму 104,25 грн.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2025 відносно ОСОБА_9 є незаконним та підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, застосування закону, який не підлягає застосуванню, що потягло невідповідність призначеного та особі покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, і призначив ОСОБА_9 покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

Таким чином, при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_9 судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 мотивовано тим, що судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_9 вину визнав, у вчиненому щиро покаявся, відшкодував повністю шкоду потерпілому, займається волонтерською діяльністю, що доводить його активну громадську позицію направлену на захист України, тому його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Сторона захисту вважає що обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття та відшкодування завданого збитку, обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого ОСОБА_9 до вчиненого, повне визнання ним вини, незначний розмір завданої шкоди та її відшкодування, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, можна дійти висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 , а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі на строк в межах санкції передбаченої ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України.

На думку захисника, покарання відносно ОСОБА_9 із застосування ст. 69, ст. 75, ст. 76 КК України буде достатнім, сприятиме виправленню ОСОБА_9 , відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 мотивовано тим, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 помилково кваліфіковано за ч.4 ст. 186 КК України, оскільки у обвинуваченого не було прямого умислу на викрадення майна, тому такі дії ОСОБА_9 підпадають під ст.356 КК України.

В порушення ст. 370, 374 КПК України судом першої інстанції не встановлено та не надано оцінку меті та мотивам обвинуваченого.

Суд першої інстанції припустився порушення права на захист обвинуваченого через розбіжність його позиції та його захисника, на що суд не звернув увагу та не вчинив жодних дій на їх усунення.

ОСОБА_9 чітко та послідовно повідомляв, що він не мав наміру вчиняти злочин передбачений ст. 186 КК України та таку ж позицію висловив в судових дебатах, натомість його захисник в судових засіданнях повідомляв, що його підзахисний визнає вину та в судових дебатах прямо висловився, що його підзахисний вчинив злочин передбачений ст. 186 КК України та також висловився про призначення міри покарання за ст. 186 КК України, що прямо суперечило позиції обвинуваченого ОСОБА_9 , що негативно вплинуло на наслідки судового розгляду.

Таке порушення є порушенням прав обвинуваченого на захист, яке є істотним та тягне за собою скасування судового рішення.

Крім того, суд не вживав жодних заходів щодо виклику свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не надсилав їм повістки, прийняв одностороннє рішення, що свідки не викликатимуться, хоча обвинувачений не відмовлявся від їх допиту.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора частково, зазначив про наявність підстав для призначення нового судового розгляду, оскільки судом було порушено право обвинуваченого на захист, захисника ОСОБА_11 , яка просила задоволити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав думку свого захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 слід задоволити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції встановив істотні порушення кримінального процесуального закону, які він не може виправити в межах своїх повноважень, тому вважає, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2025 відносно ОСОБА_9 за ч.4 ст. 186 КК України підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Статтею 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших державних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституцією України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд першої інстанції при винесенні рішення щодо ОСОБА_9 вказаних вимог не дотримався.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 повідомляв суд, що він не мав наміру вчиняти злочин передбачений ст. 186 КК України.

Вказану позицію щодо невизнання вини за ч.4 ст. 186 КК України обвинувачений ОСОБА_9 підтримав також під час судових дебатів.

При цьому, захисник ОСОБА_7 всупереч позиції свого підзахисного ОСОБА_9 , який вину не визнав, під час судових дебатів вказав на доведеність вини обвинуваченого, вірну кваліфікацію його дій за ч.4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану. та орієнтував суд першої інстанції призначити покарання відносно ОСОБА_9 за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 75, ст. 76 КК України.

Проте суд першої інстанції залишив вказані обставини поза увагою, не здійснив дій для забезпечення дотримання права обвинуваченого ОСОБА_9 і не усунув допущених порушень закону

Суд апеляційної звертає увагу на те, що, виходячи з положень статей 46, 47 КПК України та вимог п.3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокату забороняється займати у справі позицію на погіршення становища підзахисного та всупереч його волі.

У постанові Першої судової палати Верховного Суду України від 13.02.2018 року у справі №429/915/16-к, Верховний Суд вказав, що забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших державних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституцією України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції вважає, що незабезпечення обвинуваченому належного та ефективного захисту є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про порушення права ОСОБА_9 на захист є обґрунтованими.

Допущені судом першої інстанції порушення закону є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та є безумовною підставою для скасування судового рішення, відповідно до положень ст. 409 КПК України.

Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме п.2, п.10 ч.1ст. 7 КПК України та ст.9, ст.17 КПК України, відповідно до яких верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини служать гарантією правосуддя, забезпечення прав і свобод людини, є підгрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні процесуальних правовідносин, приймаючи до уваги, що КПК України чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги, порушення встановлені під час апеляційного розгляду в межах повноважень суду апеляційної інстанції не можуть бути усунуті, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вирок відносно ОСОБА_9 за ч.4 ст.186 КК України підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, якими встановлено, що, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, колегія суддів в обговорення питання щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, відповідності покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не входить.

Під час нового судового розгляду слід усунути допущені істотні порушення кримінально процесуального закону та з урахуванням доводів апеляційних скарг прийняти законне, обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404,405,407, 409, 412, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О ВИ В:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 задоволити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2025 відносно ОСОБА_9 за ч.4 ст. 186 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4