Провадження №11-кп/801/714/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000627 від 26.08.2024.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеньківка, Томашпільського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_10

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_11

обвинуваченого: ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2025 року відносно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України покарання у виді семи років позбавлення волі.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2025 року визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді восьми років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати, починаючи з часу набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, тобто з 26 серпня 2024 року до дня набрання вироком суду законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 витрати на користь держави за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 9087,36 гривень.

Арешти, накладені ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2024 року скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_9 25.08.2024 у вечірній час доби (точний час не встановлено) спільно з ОСОБА_12 перебували в кімнаті тимчасового проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де спілкувались та вживали алкогольні напої.

Під час спілкування та спільного розпиття алкогольних напоїв, між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна суперечка, яка переросла у бійку, в ході якої у ОСОБА_9 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що створює небезпеку для життя та здоров`я іншої особи, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс руками та ногами численні удари по тулубу та голові ОСОБА_12 , чим спричинив множинні травми тіла останнього.

Після чого, ОСОБА_9 покинув місце скоєння кримінального правопорушення, а ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до висновку експерта № 1010 від 17.09.2024 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлена сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма (синці, садна та рани голови, крововиливи в м`які покрови голови, перелом кісток склепіння черепа, субарахноїдальні крововиливи головного мозку, набряк речовини головного мозку ); закрита тупа травма грудної клітки та живота (синці та садна тулуба, множинні переломи ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях, поширений крововилив в брижу тонкого і товстого кишковика, крововилив в жирову капсулу наднирників); синці верхніх кінцівок, рана міжпальцевого проміжку правої кисті.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, утворились внаслідок дії ударів тупих твердих предметів незадовго до настання смерті та за своїми ознаками належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_12 настала від сполучної травми тіла, що ускладнилась травматичним шоком.

Між смертю ОСОБА_12 і сполучною травмою тіла, яка ускладнилася травматичним шоком, є причинний зв`язок.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим у частині призначеного покарання, яке с несправедливим, суворим.

Захисник вказує на те, що ОСОБА_9 кримінальне правопорушення вчинив уперше; це був єдиний епізод його злочинної діяльності за усе життя; під час затримання він опору не чинив та відразу в усьому зізнався; у вчиненому злочині щиро покаявся, що зазначено у обвинувальному акті.

Крім того, у оскаржуваному вироку зазначається: «Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено обвинуваченим та зазначено у формулюванні обвинувачення прокурором».

Зазначене твердження суду першої інстанції є помилковим, оскільки в обвинувальному акті, затвердженому 15 жовтня 2024 року прокурором Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 на четвертій сторінці зазначено «Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_9 згідно ст. 67 КК України не встановлено».

Тож вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння до обсягу обвинувачення не входило, та слідчим, прокурором йому у провину не ставилася ані під час досудового розслідування, ані під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Крім того, судом не було враховано, що згідно обвинувального акту матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням завдано не було, потерпілих немає.

До початку апеляційного розгляду прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 подано заяву про відмову від апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який просив прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги, відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , які просили задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав думку своїх захисників, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, слід прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги, закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121України в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, неодружений, офіційно непрацевлаштований, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та визначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_9 .

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції необгрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі від 12 листопада 2019 року справа №556/588/18, провадження № 51-569км19 , Верховний Суд звертає увагу на те, що ст. 67 КК України містить перелік різних за характером обставин, що обтяжують покарання. Одні з них становлять певні фактичні обставини, які безпосередньо та нерозривно пов`язані з відповідним діянням (наприклад, «вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів» (п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України) тощо). Інші або являють собою оціночні поняття, у світлі яких необхідно оцінювати фактичні обставини злочину (наприклад, «тяжкі наслідки, завдані злочином» (п. 5 ч. 1 ст. 67 КК України) та інші), або пов`язані з особою потерпілого (див, наприклад, пункти 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України) чи іншими обставини, що обумовлені не діянням як таким, а іншими фактами (скажімо, попередньою судимістю, що указує на існування повторності чи рецидиву злочинів п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України) тощо.

Верховний Суд вважає в цілому правильною існуючу судову практику, що ґрунтується на рекомендаціях п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким рішення суду про визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують або обтяжують покарання, «має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке в подальшому суд першої інстанції визнав доведеним, інкримінував ОСОБА_9 вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України у стані алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскільки факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину (на відміну від деяких інших обставин, що обтяжують покарання) безпосередньо пов`язаний із подією злочину, суд може самостійно визнати це обставиною, що обтяжує покарання, за умови, якщо цей факт, не будучи зазначеним в обвинувальному акті в переліку обставин, що обтяжують покарання, тим не менше, був указаний при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, з урахування висновків Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку визнання судом першої інстанції обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння є обгрунтованим.

Прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 подано заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 403 КПК України, врахувавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що наявні підстави для прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4