Справа № 442/4065/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/658/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жвирка Сокальського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишено до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено, зокрема востаннє Указом Президента України №235/2025 від 15.04.2025 термін дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб.

10 травня 2025 року зранку, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у своїй квартирі АДРЕСА_2 , під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , привласнив випадково залишений ним ключ від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить потерпілому, заховавши його в кишеню штанів, вирішив проникнути у приміщення даної квартири з метою умисного, таємного, в умовах воєнного стану викрадення майна.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за чужий рахунок, переконавшись в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, 13.05.2025 приблизно о 13 год. 00 хв. за допомогою ключа, який потерпілий залишив у нього 10.05.2025, відчинив вхідні двері та проник у квартиру АДРЕСА_3 , де з комоду у вітальній кімнаті умисно, таємно, в умовах воєнного стану викрав майно ОСОБА_9 , а саме, 100 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 13.05.2025 становить 4153 гривень 87 копійок та військовий квиток, серії НОМЕР_1 , виданий 03 квітня 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_9 , які заховав у праву кишеню штанів, вийшов з приміщення квартири та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 4153 гривень 87 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене шляхом проникнення у житло, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 10 травня 2025 року зранку, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у своїй квартирі АДРЕСА_2 , під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , привласнив випадково залишений ним ключ від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить потерпілому, заховавши його в кишеню штанів, вирішив проникнути у приміщення даної квартири з метою умисного, таємного, в умовах воєнного стану викрадення майна.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за чужий рахунок, переконавшись в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, в умовах воєнного стану, 13.05.2025 приблизно о 13 год. 00 хв. за допомогою ключа, який потерпілий залишив у нього 10.05.2025, відчинив вхідні двері та проник у квартиру АДРЕСА_3 , де з комоду у вітальній кімнаті умисно, таємно незаконно заволодів, шляхом викрадення військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданим 03 квітня 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_9 , який є важливим документом, заховавши його в праву кишеню штанів та направився до свого місця проживання, де розпорядився ним на власний розсуд, не вчинивши жодних дій щодо повернення його власнику.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно заволодів, шляхом викрадення військового квитка, який є важливим особистим документом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України; вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що санкцією ч. 3 ст. 357 КК України передбачено покарання за незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку. ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , отже, досяг пенсійного віку, передбаченого положеннями ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), що судом не враховано при призначенні покарання.

Як указує апелянт, кримінальний закон не пов`язує призначення цього виду покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, а з досягненням особою пенсійного віку. Відповідно до змісту ст. 26 КК України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності певних умов. Відтак вік, з якого можливе призначення пенсії за віком, настає після досягнення особою 60 років.

Втім, указаних вимог суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не дотримався, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце проведення судового засідання, у таке не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, враховуючи, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінальних правопорушень під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінальних правопорушень ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена шляхом проникнення у житло, в умовах воєнного стану; незаконне заволодіння, шляхом викрадення військового квитка, який є важливим особистим документом.

Водночас, слушними є викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням кримінального закону, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкцією ч. 3 ст. 357 КК України передбачено покарання за незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Водночас, ч. 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Як вбачається з резолютивної частини оскарженого вироку, ОСОБА_7 призначено покарання, зокрема, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.

При цьому обвинувачений народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто станом на момент розгляду справи в суді йому виповнився 61 рік, що дає підстави вважати ОСОБА_7 особою, яка досягла пенсійного віку у розумінні ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наведене унеможливлює призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, хоч вказаний вид покарання і передбачений санкцією ч. 3 ст. 357 КК України.

Всупереч наведеному, зазначених вимог закону при ухваленні оскаржуваного вироку місцевим судом дотримано не було.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок суду змінити в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, колегія суддів, враховуючи положення ст. ст. 50, 65 КК України, а також дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

Враховуючи правильно призначене обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, а саме принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 слід вважати засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від якого на підставі ст. 75 КК України його вважати звільненим з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та приходить до висновку про необхідність їх задоволення, що, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, має наслідком зміну вироку у цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4