Справа №485/1241/23
Провадження № 1-в/485/40/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000218 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

встановив:

14 липня 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що на час накладення судом арешту на вказану квартиру вона була її власником, й таке вказує на те, що арешт було накладено необґрунтовано. Крім того, на даний час у кримінальному провадженні відсутні обставини, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником своїм майном.

Зазначає, що з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони придбали квартиру АДРЕСА_2 , однак правовстановлюючі документи були оформлені на ім`я чоловіка. В подальшому рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2023 року в порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право приватної спільної часткової власності на 2/3 та 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000218 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, накладено арешт на вказане нерухоме майно. Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року у справі № 485/1241/23, зокрема, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права займати посади в органах державної влади з конфіскацією всього належного йому майна; накладений арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 46,8 кв.м., залишено з метою конфіскації майна.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 вважає, що наяві підстави для скасування арешту квартири, накладеного згідно вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області постановленого у справі у №485/1241/23.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без участі прокурора. Заперечення проти клопотання заявника мотивує тим, що частка квартири, яка залишається у власності засудженого ОСОБА_4 підлягає конфіскації в дохід держави.

Засуджений та його захисник у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Розгляд клопотання проводиться за відсутності учасників розгляду та без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, що не суперечить положенням ч.5 ст.539 КПК України.

Дослідивши клопотання, перевіривши додані матеріали та матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000218 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України (справа № 490/8338/23) задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке належить йому на праві приватної власності, а саме, зокрема, об`єкт нерухомого майна - квартиру, реєстраційний номер: 57, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 46.8 м2, шляхом заборони розпорядження ним та його відчуження.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2024 року (справа № 485/1241/25) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права займати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, а також посади, пов`язані з наданням публічних послуг, на строк 10 (десять) років, з конфіскацією всього належного йому майна. Зокрема, арешт, накладений на об`єкт нерухомого майна - квартиру, реєстраційний номер: 57, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 46.8 м2; залишено з метою конфіскації.

На виконання вказаного вироку від 05 серпня 2024 року з метою виконання конфіскації майна суд 05 вересня 2024 року видав виконавчий лист.

Разом з тим, згідно заочного рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 12 серпня 2025 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволено.

Вказаним рішенням суду визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_3 право приватної спільної часткової власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 вартістю 337 202,94 грн; визнано за ОСОБА_3 право приватної спільної часткової власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 вартістю 168 601,47 грн; стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 7913,00 грн. Рішення набрало законної сили 25 липня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання (п.3 ч.2 ст.170 КПК).

У випадку, передбаченому п.3 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ч.4 ст.174 КПК передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до порядку виконання покарання у виді конфіскації майна, передбаченому ст.48 КВК, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом (ст.62 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.1 ст.49 КВК України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Положеннями ч.6 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Велика Палата Верховного Суду по справі № 367/6231/16-ц зазначила, що поняття "визначення частки" і "виділення частки в натурі" є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Як на підставу скасування арешту майна заявниця посилається на те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Як вбачається з заочного рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2023 року за ОСОБА_3 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано право на 2/3 частки квартири. На момент накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , вказане нерухоме майно перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_3 (2/3 частка у праві власності) та ОСОБА_4 (1/3 частка у праві власності).

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, як визначено ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що "перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише "за умов, визначених законом", а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування "законів". Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

Враховуючи, що спірна квартира на момент її арешту перебувала у спільній частковій власності засудженого та заявниці і їх частки у праві власності на квартиру були визначені, на частку заявниці не може бути звернене стягнення у порядку виконання вироку про конфіскацію майна засудженого, тоді як частка останнього у праві власності на квартиру є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом продажу цієї частки з публічних торгів.

Разом з тим, судом при ухваленні вироку не було вирішено питання про необхідність подальшого арешту частки у праві власності заявниці на квартиру, а тому вирішення даного питання можливе на стадії виконання вироку.

Оскільки встановлено, що частка у праві власності заявниці на квартиру не підлягає конфіскації, в застосуванні арешту такої частки відпала потреба на стадії виконання вироку.

Накладений арешт, з урахуванням встановлених у справі обставин, обмежуватиме право заявниці на володіння належною їй часткою у праві власності на квартиру.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомового майна №390087217 від 08 серпня 2024 року, власником квартири АДРЕСА_2 , з розміром частки 1/1 є ОСОБА_3 . Проте, вказані відомості до Державного реєстру речових прав неповні, без урахування ухвали Бобринецького районного суду Миколаївської області про виправлення описки від 12 серпня 2025 року, а надана інформація не є правовстановлюючим документом, а лише підтвердженням прав. ОСОБА_3 не надано суду доказів належності їй арештованої квартири на праві особистої приватної власності.

Враховуючи вищезазначене, клопотання заявниці підлягає задоволенню частково, в частині скасування арешту на належну їй у праві власності на квартиру частку.

На підставі викладеного та керуючись ст.174,537,539 КПК України, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні - задовольнити частково.

Частково скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2023 року на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 46.8 м2, а саме на 2/3 частки у праві власності на вказану квартиру, право власності на яку визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2023 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 12 серпня 2025 року про виправлення описки.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1