Провадження № 1-кс/643/3510/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене прокурором клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001810 від 17.06.2025 за ч. 4 ст. 186 КК України відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Гнилиця Чугуївського району Харківської області, сирота, не одруженого, з середньою освітою, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, місця реєстрації не має, фактично мешкає в АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин: так, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 16.06.2025, з метою отримання незаконного прибутку, діючи умисно, добровільно та з власної ініціативи, в умовах воєнного стану, використовуючи свій мобільний телефон, за допомогою месенджеру «Telegram» почав спілкування з невстановленою під час досудового розслідування особою (куратором), який запропонував ОСОБА_7 за матеріальну винагороду нанести тілесні ушкодження із подальшим заволодінням мобільним телефоном раніше незнайомого останньому ОСОБА_8 , при цьому повідомивши ОСОБА_7 дату та місце зустрічі з ОСОБА_8 .

Далі ОСОБА_7 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 16.06.2025, вступив у попередню змову з раніше знайомим йому ОСОБА_6 щодо заволодіння з застосуванням насильства мобільним телефоном ОСОБА_8 під час вищезазначеної зустрічі.

З метою реалізації спільного злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, 16.06.2025, приблизно о 22:30, підійшли до будинку № 53-А по вул. Гвардійців-Широнінців у м. Харкові, де ОСОБА_6 направився до під`їзду № 3 вказаного будинку маючи на меті зустрітись із ОСОБА_8 та заволодіти мобільним телефоном останнього. У свою чергу неповнолітній ОСОБА_7 залишився чекати ОСОБА_6 біля під`їзду № 4 зазначеного будинку, контролюючи ситуацію, з метою попередження ОСОБА_6 в разі можливої появи сторонніх осіб та викриття їх у вчиненні злочину.

Зустрівшись із потерпілим ОСОБА_6 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою спільного незаконного збагачення шляхом заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, під приводом роздивитись мобільний телефон Doogee V20 5G, 8/256 Gb, Khight Black, imei1: НОМЕР_1 , який ОСОБА_8 мав намір продати, раптово вихопив у останнього з рук мобільний телефон та почав тікати з місця події, а ОСОБА_7 залишався поряд, ховаючись за рогом будинку, контролюючи ситуацію та забезпечуючи прикриття спільника.

У подальшому, усвідомлюючи, що їх дії не відповідають поставленим невстановленою особою, «куратором», вимогам, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вирішили повернутись на місце злочину з метою досягнення постановленої ними мети, та, з метою реалізації свого умислу, спрямованого на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , свідомо передали мобільний телефон останньому, створюючи у ОСОБА_8 хибне враження про припинення конфлікту. Останній взяв до рук мобільний телефон після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно, відкрито, з застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, здійснили напад на ОСОБА_8 , під час якого нанесли йому по черзі численні удари кулаками обох рук та ногами по обличчю, тулубу, нижніх кінцівках. Під час нанесення ударів ОСОБА_8 , намагаючись чинити опір, вронив мобільний телефон з рук, який з землі підняв ОСОБА_7 , тим самим заволодівши мобільним телефоном Doogee V20 5G, 8/256 Gb, Khight Black, imei1: НОМЕР_1 , належним потерпілому ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду, розмір якої наразі встановлюється.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану та 18.06.2025 останньому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, слідчий вважає, що існують ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином і з метою запобігання вказаним ризикам просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В суді прокурор підтримав заявлене клопотання.

Підозрюваний не заперечував обставин вчиненого ним злочину разом з тим зазначив, що не викрадав у потерпілого мобільний телефон і наміру на це не мав. Він погодився спричинити потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження на прохання ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_8 побив його знайому дівчину. Під час безпосередніх подій ОСОБА_6 вихопив у ОСОБА_8 мобільний телефон лише для того, щоб останній погнався за ним за ріг будинку, де вони разом з ОСОБА_7 мали завдати потерпілому тілесних ушкоджень. Проте ОСОБА_8 не побіг за ним, отже він разом з ОСОБА_7 повернулись до потерпілого, віддали йому телефон, а вже потім завдали останньому тілесних ушкоджень. В наступному телефон забрав ОСОБА_7 , проте як останній ним розпорядився ОСОБА_6 не знає. ОСОБА_6 просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, а обмежитись домашнім арештом.

Захисник підтримала думку підзахисного та зазначила, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані не вірно, так як останній не мав наміру викрадати телефон потерпілого. ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_7 погодився завдати тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 який, зі слів ОСОБА_7 , до того образив та побив знайому дівчину останнього. Про відсутність наміру викрадати майно ОСОБА_8 свідчить і той факт, що в наступному мобільний телефон залишився у ОСОБА_7 , який розпорядився ним на власний розсуд.

Наразі ОСОБА_6 співпрацює зі слідством, надав вичерпну інформацію про обставини злочину та свою роль у ньому. ОСОБА_6 працює поваром у ресторані «Пушка», де і був затриманий, має постійне місце проживання. Враховуючи вказані обставини, молодий вік підозрюваного, той факт, що останній раніше не судимий захисник просила відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного: згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, крім іншого, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тощо.

Частина 2 ст. 177 КПК України вказує, що підставою застосування запобіжного заходу крім ризиків, перелічених в ч. 1 цієї статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу має враховувати обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність певних ризиків та, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, взяти до уваги недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки тощо.

Враховуючи встановлені під час розслідування обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину та наявні докази слідчий суддя вважає, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні саме грабежу, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану не є цілком обґрунтованою, а саме в частині кваліфікації дій останнього за ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи фактичні наслідки вчиненого злочину у вигляді викрадення телефону потерпілого можна казати, що вчинено злочин проти власності і відповідна кваліфікація події за ч. 4 ст. 186 КК України є вірною. Проте, з погляду на встановлені органом досудового розслідування конкретні дії ОСОБА_6 під час вчинення злочину, подальшу долю викраденого майна, показання як потерпілого, так і обох підозрюваних є вірогідним, що умисел ОСОБА_6 під час вчинення злочину не був направлений на заволодіння майном потерпілого і мотив його дій не був корисливим.

З погляду на це слідчий суддя має констатувати, що на цьому етапі розслідування кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України є попередньою та потребуватиме змін у подальшому, разом з тим це не свідчить про відсутність в діях останнього ознак іншого кримінального правопорушення, як то проти життя та здоров`я особи чи громадського порядку, що, в свою чергу, обґрунтовує необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Аналізуючи перелічені прокурором ризики в сукупності з обставинами кримінального правопорушення та особистістю підозрюваного можна дійти висновку, що не всі з них існують.

Так, слідчий суддя вважає доведеним ризик переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, який обґрунтовується суворістю передбаченого покарання в разі доведеності вини останнього у вчиненні злочину, відсутністю міцних соціальних зв`язків, дітей чи інших осіб на утриманні, тощо, проте з погляду на позицію підозрюваного, який визнає фактичні обставини вчиненого ним злочину, співпрацює зі слідством шляхом надання повних та змістовних свідчень, а також обґрунтовані очікування щодо зміни кваліфікації дій останнього у подальшому слід зазначити, що реалізація цього ризику є малоймовірною.

Той факт, що ОСОБА_6 є молодою людиною повних 23 років, раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне, хоча й незареєстроване, місце проживання у м. Харкові, а також місце роботи, відомості про ведення асоціального способу життя за місцем проживання чи роботи ОСОБА_6 відсутні, твердження прокурора про існування ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення є безпідставним.

Відсутній, на думку слідчого судді, й ризик незаконного впливу з боку ОСОБА_6 на свідків, так як показання останнього не протирічать як показанням потерпілого, так і показанням іншого підозрюваного та свідків, а також іншим встановленим під час розслідування обставинам.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи викладене, а також позицію підозрюваного слідчий суддя вважає нічим не підтвердженим припущенням сторони обвинувачення.

З погляду на викладене слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведене існування лише одного з перелічених ризиків, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування, проте реалізація зазначеного ризику, як вказано вище, є малоймовірною. Отже недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання цьому ризику прокурором, на думку слідчого судді, не доведена.

Частина 4 ст. 194 КПК України вказує, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З погляду на викладене слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вбачає можливим застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому слідчий суддя вважає цілком достатнім покладення на ОСОБА_6 , крім іншого, обов`язку не залишати житло за місцем постійного проживання у нічний час.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001810 від 17.06.2025 за ч. 4 ст. 186 КК України відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та негайно звільнити останнього з під варти.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на останнього обов`язки у вигляді:

-заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період 22:00 до 08:00;

-заборони залишати межі м. Харкова;

-заборони спілкуватись з іншими підозрюваними, потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора або суду;

-прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи органу досудового розслідування;

-здати на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в разі їх наявності.

Ухвала діє протягом 2-х місяців з моменту її постановлення, тобто до 20.08.2025, але не більше строку досудового розслідування і може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 24.06.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1