ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/188/24

Провадження № 11-кп/820/620/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» та за допомогою власних засобів зв`язку кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Нетішин, Шепетівського району, Хмельницької області, громадянину України, українцю, не працевлаштованому, одруженому, із професійно-технічною освітою, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимому:

- вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 січня 2007 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 червня 2007 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців;

- вироком Славутського міського суду Хмельницької області від 29 листопада 2007 року за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

- вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 вересня 2012 року за ч. 1 ст. 296 КК України до 80 годин громадських робіт;

- вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 грудня 2013 року за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;

- вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 травня 2014 року за ч. 1 ст. 296 КК України з застосуванням ст.71 КК України до двох місяців 12 днів арешту;

- вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Острозького районного судому Рівненської області від 09 листопада 2018 року за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік один місяць, на підставі ст. 71 КК України з врахуванням вироку Нетішинського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.02.2017, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Нетішинського міського суду від 15.02.2017 у виді позбавлення волі строком 1 рік 2 місяці;

- вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 жовтня 2025 року включно.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів; ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти таким ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається із клопотання, на розгляді Нетішинського міського суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2023 за № 0002297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 185 КК України.

13 грудня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 лютого 2024 року, 05 квітня 2024 року, 03 червня 2024 року, 31 липня 2024 року, 26 вересня 2024 року, 18 листопада 2024 року, 09 січня 2025 року, 06 березня 2025 року 30 квітня 2025 року, 24 червня 2025 року.

У зв`язку з тим, що 22 серпня 2025 року закінчується дія запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , прокурором заявлене клопотання про продовження строків його тримання під вартою.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю або інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Стверджує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведені.

Обвинувачений одружений, має на утриманні малолітнього сина.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як убачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Зважаючи на те, що у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був допитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати вищенаведені ризики.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи апелянтки про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів і за скоєння яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років (ч. 4 ст. 185 КК України) та від восьми до п`ятнадцяти років (ч. 4 ст. 187 КК України). Вказане свідчить про те, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду або ж продовжити свою кримінально-протиправну поведінку та вчинити новий злочин.

ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема й за вчинення корисливих злочинів, а тому останній може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Крім того, не перебуваючи під наглядом правоохоронних органів, обвинувачений ОСОБА_6 матиме реальну можливість негативно впливати на потерпілих та свідків, що може призвести до надання ними неправдивих показів та суттєво перешкодити повному, всебічному та об`єктивному судовому розгляду.

Таким чином, стороною обвинувачення ризики, зазначені у клопотанні, доведені. У сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вони стали підставою для продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Посилання апелянтки на те, що обвинувачений одружений, має на утриманні малолітнього сина, на увагу суду не заслуговують, з огляду на те, що вказані обставини були в повній мірі враховано місцевим судом під час продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та такі не є беззаперечною підставою, відповідно до вимог КПК України, для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки наведене враховується в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема: тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, фактичними обставинами кримінального провадження, суворістю можливого покарання, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора.

Крім того, існування таких факторів жодним чином не завадило його протиправній поведінці.

Що ж стосується доводів сторони захисту про необхідність застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали місцевого суду було досліджено матеріали кримінального провадження та не встановлено підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Застосування щодо ОСОБА_6 інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема й у вигляді домашнього арешту із засобами електронного контролю, на думку колегії суддів, унеможливить запобігання існуючим ризикам, оскільки обвинувачений не перебуватиме під наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, а також продовжити кримінально протиправну поведінку.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 серпня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 жовтня 2025 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3