Дата документу 30.04.2025 Справа № 335/1026/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/1026/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/636/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 30 квітня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іпатово Ставропольського краю, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 13 червня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його з під варти.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що прокурором при зверненні з обвинувальним актом до суду були порушені правила територіальної підсудності.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000663 від 25 квітня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.345 КК України.

У судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 06 червня 2024 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14 липня 2024 року, який було неодноразово продовжено ухвалами слідчого судді, в останнє ухвалою слідчого судді від 19 лютого 2025 року продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 квітня 2025 року.

Прокурором встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання до 8 років позбавлення волі, а відтак є підстави вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачений, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання. Будучи громадянином України, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ Національної безпеки України в період воєнного стану. При цьому, органом досудового розслідування отримано докази, що ОСОБА_6 приховує громадянство України, заперечує суверенність України та нав`язує подібну ідею іншим громадянам.

До того ж, 28 лютого 2017 року до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя направлено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.376, ч.2 ст.296 КК України, який наразі перебуває на розгляді в суді.

В клопотанні прокурор просив врахувати процесуальну поведінку ОСОБА_6 , зокрема, його неявку без поважних причин у судові засідання, переховування від органу досудового розслідування, у зв`язку із чим його було оголошено в розшук. Без ізоляції від суспільства зазначений спосіб поведінки може бути обраний ОСОБА_6 для тиску на свідків і під час подальшого кримінального провадження.

Крім того, прокурор вважав, що окремі протиправні діяння, з яких складається продовжуваний злочин, вчинено співучасниками, у тому числі безпосередньо ОСОБА_6 , шляхом тиску на свідків шляхом чисельної переваги, тому такий спосіб буде застосований ОСОБА_6 для вчинення тиску на учасників кримінального провадження під час судового розгляду.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 упродовж тривалого часу не має легальних джерел доходів, за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 не проживає, а під час обшуку 14 травня 2024 року, встановлено його місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 . Затримано ОСОБА_6 було за адресою: АДРЕСА_3 , де він тимчасово проживав. Крім того, у листах ОСОБА_6 вказує адресу листування: АДРЕСА_4 , де також не проживає.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що він не є обвинуваченим, прокурором не надано доказів на підтвердження зазначених у клопотанні ризиків.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Зауважила, що обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, а ризики, зазначені прокурором, є недоведеними, оскільки намірів переховуватися від суду, та перешкоджати суду обвинувачений не мав та не має. У задоволенні клопотання прокурора просила відмовити.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, яке є тяжким злочином.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; продовження кримінального правопорушення або вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який хоч і є раніше не судимою особою, проте наразі ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, проти вжиття військовослужбовцями Збройних Сил України мобілізаційних заходів, під час дії воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_6 не працює, на військовому обліку не перебуває, обвинувачений має зареєстроване місце проживання, проте відомості про його фактичне місце проживання у м.Запоріжжя відсутні, останній не має постійного джерела доходів, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Окрім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, окрім іншого, врахував процесуальну поведінку ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування, зокрема, те, що ОСОБА_6 , двічі не з`являвся у призначені судові засіданні суду першої інстанції для розгляду клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою через що, ухвалою слідчого судді було надано прокурору дозвіл на його затримання, з метою його приводу для участі у розгляді зазначеного клопотання, а також те, що у зв`язку із переховуванням від органу досудового розслідування ОСОБА_6 , постановою слідчого було оголошено у розшук.

Також, з матеріалів провадження убачається, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, відповідно, докази судом першої інстанції ще не досліджувались, серед іншого не допитувались свідки.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер, фактичні обставини та ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, і інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Окрім того, суд першої інстанції, врахувавши обставини і підстави, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, належним чином умотивувавши своє рішення, обґрунтовано не визначив одночасно з продовженням строку тримання обвинуваченого під вартою, розмір застави, що не суперечить положенням ч.4 ст.183 КПК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту та самим обвинуваченим ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , заявлені під час апеляційного розгляду, щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції, підтверджуються наявними матеріалами провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що прокурором при зверненні з обвинувальним актом до суду були порушені правила територіальної підсудності, є передчасними.

Наразі колегією суддів перевіряється питання щодо обґрунтованості продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, а не питання щодо територіальної підсудності кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру, фактичним обставинам та тяжкості кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 13 червня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3