ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: №613/492/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/511/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

-потерпілого ОСОБА_9 ,

-представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, водія автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

засуджено:

-за ч.1 ст.135 КК України на 1 рік позбавлення волі;

-за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 400 000 грн.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Як установив суд, ОСОБА_11 , будучи солдатом військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимогам ст.ст.6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 19.02.2024 приблизно о 20:45 год., керуючи автомобілем DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 , який перебував у технічно працездатному стані, та рухаючись по вул. Центральній у м. Богодухів Харківської області з боку вул. Космонавта Бєляєва в напрямку вул. Вишневої, поблизу будинку № 181 по вул. Центральній в м. Богодухів, діючи необережно, не урахував дорожню обстановку, не обрав швидкість руху керованого ним автомобіля, яка б дозволяла йому зупинити цей автомобіль у межах видимості дороги, але не більше 50 км/год, проявив необачність при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим, відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/6937-ІТ від 12.03.2024, грубо порушив вимоги п.п.12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно з якими :

п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно був спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;

п.12.9. б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил,

та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка в цей час перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-17/25-БГт/24 від 11.03.2024, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, ушкодженням пристінкової плеври, розривами та забоєм легенів, розривом навколосерцевої сумки та серця, з крововиливами у плевральні порожнини, що ускладнилось у своєму перебігу травматичним шоком, від яких померла на місці події.

Порушення водієм автомобіля DAEWOO NUBIRA р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/6937-ІТ від 12.03.2024, знаходились у причинному зв`язку з ДТП.

Після скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди 19.02.2024 приблизно о 20:45 год., знаходячись в районі будинку № 181 по вул. Центральній в м. Богодухів Харківської області, ОСОБА_8 , діючи умисно, самовільно залишив місце події, чим порушив вимоги п.п.2.10 а), б), в), г), г), д) е) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п.2.10 : у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди,

та усвідомлюючи, що внаслідок його дій потерпіла ОСОБА_12 перебувала у небезпечному для життя стані, нехтуючи моральними і правовими нормами, не переконався, чи потребує потерпіла медичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілу в небезпеці у безпорадному стані та зник з місця події.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційних скарг осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Указав, що судом при призначенні ОСОБА_8 покарання не було враховано низку обставин, які пом`якшують покарання, а саме: молодий вік обвинуваченого (21 рік на момент вчинення ДТП), добровільне проходження ним військової служби у лавах ЗСУ, позитивну характеристику з місця служби, наявність статусу учасника бойових дій, вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, з необережності. Також захисник зазначив про порушення ПДР України пішоходом, яка перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу, у темну пору доби, за відсутності вуличного освітлення та освітлювальних елементів на одязі. Крім того захисник вказав про відсутність у ОСОБА_8 судимостей, наявність на його утриманні матері, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи та страждає на хронічне обструктивне захворювання легень. Окремо зауважив, що обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою через два дні після події, а також що він не має інших джерел доходу, крім заробітної плати за проходження військової служби; не володіє ані рухомим, ані нерухомим майном; матеріальне становище його матері є скрутним - вона працює покоївкою за мінімальну заробітну плату. У зв`язку з цим захисник вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що обвинувачений не розпочав відшкодовувати моральну шкоду потерпілому, та зазначає, що визначений розмір моральної шкоди є надмірним. Просить вирок суду змінити та застосувати до ОСОБА_8 ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 зазначає про несправедливе призначення покарання та необґрунтоване задоволення його цивільного позову про стягнення моральної шкоди частково. Указав, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_8 після скоєння злочину втік з місця ДТП та більше ніж дві години переховувався; протягом 6 місяців судового розгляду жодного разу не вибачився перед потерпілим, лише під час судових дебатів та у своєму останньому слові повідомив, що начебто кається, що на думку потерпілого, більше свідчить про його бажання пом`якшити своє становище; не визнав цивільний позов, чим заперечив наявність у потерплого душевного болю та моральних страждань у зв`язку зі смертю матері; позицію потерпілого щодо необхідності призначення максимального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди є сума 800000 грн. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання - 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди в сумі 800000 грн. задовольнити у повному обсязі.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Апеляційну скаргу потерплого просили залишити без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Апеляційну скаргу захисника просили залишити без задоволення.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , урахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно ст.12 КК України є: за ч.2 ст.286 КК України - необережним тяжким злочином, за ч.1 ст.135 КК України - умисним нетяжким злочином; а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, має професійно-технічну освіту, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем за контрактом, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді водія автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій.

Враховуючи, що ОСОБА_8 визнав свою вину у повному обсязі, надав правдиві свідчення щодо обставин учиненого кримінального правопорушення, критично оцінив свою протиправну поведінку, щиро розкаявся, публічно зобов`язався не вчиняти кримінальних правопорушень у майбутньому, а також вибачився перед потерпілим у судовому засіданні, колегія суддів вважає обґрунтованим визнання судом першої інстанції наявності такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Крім того, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця події, обвинувачений, хоча й із запізненням, усвідомив значення своїх дій, повідомив свідку ОСОБА_13 про факт наїзду на потерпілу ОСОБА_12 та необхідність інформування відповідних служб, що свідчить про наявність внутрішнього переосмислення та готовність понести відповідальність.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки з початку досудового розслідування визнав свою вину, не змінював позиції, добровільно взяв участь у проведенні слідчого експерименту, що дозволило органам досудового розслідування встановити фактичні обставини події, що в сукупнісості цих дій свідчить про надання обвинуваченим істотної допомоги у встановленні об`єктивної істини у справі та підтверджує наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як активного сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за можливе призначити ОСОБА_8 покарання, наближене до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, то вони є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт проходження військової служби, участі у бойових діях, позитивні характеристики з місця служби, щире каяття та сприяння розкриттю злочину безумовно були враховані при призначенні покарання, однак не є достатніми підставами для застосування ст.75 КК України в контексті тяжких наслідків вчиненого правопорушення - зокрема, настання смерті потерпілої.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в цій частині не вбачається.

Що стосується розміру грошових стягнень на відшкодування моральної шкоди у сумі 400000 грн. потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок заподіяння смерті його матері, то він судом визначений відповідно з вимогами ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин, за яких було спричинено загибель людини, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які переніс потерпілий у зв`язку з втратою близької йому людини.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував не лише факт родинного зв`язку, а й емоційну прив`язаність потерпілого до загиблої, раптовість втрати, обставини вчинення правопорушення, а також поведінку обвинуваченого після події. Визначення розміру моральної шкоди у кожній конкретній справі є індивідуальним і здійснюється судом на підставі всебічного аналізу всіх матеріалів, у межах розумної судової дискреції.

Колегія суддів не ставить під сумнів щирість доводів потерпілого, однак не вбачає підстав вважати визначену суму компенсації несправедливою, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим- в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: