Номер провадження: 11-сс/813/1111/25
Справа № 523/2742/25 1-кс/523/3068/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000164 від 03.02.2024 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 до 25.07.2025 із визначенням розміру застави в розмірі 1985 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6010580грн.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими. Слідчий суддя не врахував характер кримінального правопорушення та особу підозрюваного. Розмір застави є непомірним для підозрюваного.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або особисте зобов`язання, у разі залишення запобіжного заходу у виді тримання під вартою застосувати мінімальний розмір застави.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v.Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, підтверджують долучені до клопотання слідчого докази, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_10 від 17 липня 2024 року, від 23 січня 2025 року та 06 лютого 2025 року, в ході якого останній пояснив про обставини, за яких ОСОБА_11 та ОСОБА_8 надавали йому вказівки про вимагання у кандидатів грошових коштів за успішне складання іспиту та отримання посвідчення мисливця, щорічну контрольну картку обліку добутої дичини і порушень правил полювання, та інші обставини вчинення злочинів;

- матеріалами Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 04 лютого 2025 року:

- показаннями свідка ОСОБА_12 від 06 лютого 2025 року, в яких останній показав про те, що 06 лютого 2025 року він разом із ОСОБА_11 на службовому транспортному засобі приїхали з м. Миколаєва до м. Одеси, де ОСОБА_11 зайшов в адміністративне приміщення Управління за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 18/20, через деякий час вийшов та вони разом почали рух та раптово були зупинені працівниками Державного бюро розслідувань, які повідомили ОСОБА_11 , що його затримано в порядку ст. 208 КПК України, в ході проведення слідчих дій вилучили у останнього грошові кошти, походження який ОСОБА_11 не зумів пояснити;

- протоколом затриманням ОСОБА_11 , в порядку ст. 208 КПК України, від 06 лютого 2025 року, в ході якого вилучені грошові кошти у сумі 25750 грн, з яких 25000 грн попередньою отримані від ОСОБА_10 за успішне складання іспитів іншими особами;

- протоколом затриманням ОСОБА_13 , в порядку ст. 208 КПК України, від 06 лютого 2025 року, в ході якого вилучені грошові кошти у сумі кошти у сумі 4500 грн, з яких 4000 грн попередньою отримані від ОСОБА_10 , які останній за вказівкою ОСОБА_11 передав ОСОБА_14 ;

- протоколом огляду та вручення грошових коштів від 06 лютого 2025 року, відповідно до якого оглянуті грошові кошти у сумі 30000 грн, які були вручені ОСОБА_15 ;

- результатами проведеного освідування ОСОБА_11 від 06 лютого 2025 року, під час якого виявлено світіння спеціальної хімічної речовини на внутрішній кишені його куртки;

- показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 06 лютого 2025 року про обставини залучення в якості понятих до проведення слідчих розшукових дій, в ході яких у ОСОБА_11 вилучено предмет неправомірної вигоди та встановлено світіння спеціальної хімічної речовини на внутрішній кишені куртки;

- показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від 07 лютого 2025 року про обставини залучення в якості понятих до проведення слідчих розшукових дій, в ході яких у ОСОБА_13 вилучено предмет неправомірної вигоди та встановлено світіння спеціальної хімічної речовини на вилучених грошових коштах;

- результатом контролю за вчиненням злочину від 04 лютого 2025 року, в ході проведення якого встановлено, що о 10 годині 14 хвилин 21 січня 2025 року в приміщенні продовольчого магазину (м. Одеса, пров. Катаева, буд.№8) ОСОБА_8 одержав від ОСОБА_10 за успішне складання іспитів 12 особами неправомірну вигоду у розмірі 30000 грн, яку ОСОБА_8 відразу розподілив, надавши 4000 грн ОСОБА_15 , з яких по 2000 грн призначені заявнику та ОСОБА_13 , а залишок суми в розмірі 25000 грн ОСОБА_20 забрав для себе та ОСОБА_11 ;

- результатом контролю за вчиненням злочину від 04 лютого 2025 року, в ході проведення якого встановлено, що о 08 годині 04 хвилини 30 січня 2025 року ОСОБА_13 надав ОСОБА_10 в приміщенні Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, буд.№18/20) для передачі ОСОБА_11 і ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 3000 грн за успішне складання ще одним кандидатом іспиту для отримання відповідних документів мисливця; в подальшому о 10 годині 13 хвилин 31 січня 2025 року ОСОБА_8 , в приміщенні Управління (м. Миколаїв, пр-кт Центральний, буд.№16), одержав від ОСОБА_21 чергову суму неправомірної вигоди у розмірі 25000 грн, зібраної заявником та ОСОБА_13 від громадян за успішне складання 10 особами - кандидатами іспиту для видачі документів, що надають право на полювання; вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_8 відразу розподілив, надавши 3000 грн ОСОБА_22 , з яких по 1500 грн призначені заявнику та ОСОБА_13 , а залишок суми у розмірі 25000 грн ОСОБА_8 забрав для себе та ОСОБА_11 ;

- результатом контролю за вчиненням злочину від 10 лютого 2025 року, в ході проведення якого встановлено, що о 13 годині 19 хвилин 06 лютого 2025 року ОСОБА_11 , в приміщенні Управління (м. Одеса, вул. Семінарська, буд.№18/20), одержав від ОСОБА_10 чергову суму неправомірної вигоди у розмірі 30000 грн, за успішне складання 12 особами - кандидатами іспиту для видачі документів, що надають право на полювання; вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_11 відразу розподілив, надавши 5000 грн ОСОБА_15 , з яких 1000 грн призначені заявнику та 4000 грн ОСОБА_13 ; залишок суми у розмірі 25000 грн ОСОБА_11 забрав для себе та ОСОБА_8 ;

- іншими зібраними матеріалами під час досудового розслідування кримінального провадження у своїй сукупності.

Одночасно, апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Викладене, всупереч доводам апеляційної скарги, свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з цим, санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що досудове розслідування триває, злочин, який інкримінується підозрюваному було вчинено на службовій посаді з використанням документів, які орган досудового розслідування повинен дослідити.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 відомі анкетні дані свідків, які ще не допитані судом.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Разом з цим згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до восьмидесяті розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Зважаючи на встановлені ризики, дані про особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, з урахуванням характеру інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зухвалості його ймовірного вчинення державним службовцем та вчинення його в умовах воєнного стану, коли корупція визнана однією з актуальних загроз національної безпеці України, апеляційний суд вважає, що визначений розмір застави в розмірі 1985 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6010580 гривень, буде з одного боку утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого суддіПересипського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000164 від 03.02.2024 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4