В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року

м. Харків

Справа № 638/328/23

Провадження № 1-кп/638/617/25

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001875 від 18 листопада 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, уродженця м. Харкова, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.12.2017 за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2018 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць; вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2018 за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 23.09.2022 року за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 186 КК України,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення і перевиховання не став, та знову вчинив кримінальні правопорушення (злочини) проти власності за наступних обставин.

ОСОБА_5 , 15.11.2022, приблизно о 17:45 год., більш точний час встановити не виявилось можливим, знаходячись на відкритій ділянці місцевості на перехресті вул. О. Яроша та вул. Шекспіра в м. Харкові, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій стороні та бажаючи її настання, повторно, під надуманим приводом здійснення телефонного дзвінка попрохав у знайомого йому раніше ОСОБА_6 передати йому належний останньому мобільний телефон ТМ «OPPO» А54, кольору «cristal black», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , SN НОМЕР_3 , вартістю 5274 грн 40 коп., викликавши довіру у останнього про дійсність своїх намірів, після чого ОСОБА_6 , виявляючи довіру ОСОБА_5 , будучи впевненим у намірах останнього на використання вказаного мобільного телефону в цілях здійснення телефонного дзвінку, добровільно передав ОСОБА_5 зазначений телефон.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію вказаного умислу, заволодівши зазначеним мобільним телефоном за вказаних обставин, не маючи наміру на повернення мобільного телефону, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, покинув місце події, розпорядившись у подальшому вказаним телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 5274 грн 40 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно.

Крім того, ОСОБА_5 , 16.11.2022, приблизно о 09:45 год., більш точний час встановити не виявилось можливим, знаходячись на відкритій ділянці місцевості біля приміщення більярдної за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 64, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій стороні та бажаючи її настання, повторно, під надуманим приводом здійснення телефонного дзвінка попрохав у знайомого йому раніше ОСОБА_7 передати йому належний останньому мобільний телефон ТМ «Xiaomi» Redmi Note 9 Pro, кольору «grey», imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , SN НОМЕР_6 , вартістю 6033 грн 33 коп., викликавши довіру у останнього про дійсність своїх намірів, після чого ОСОБА_7 , виявляючи довіру ОСОБА_5 , будучи впевненим у намірах останнього на використання вказаного мобільного телефону в цілях здійснення телефонного дзвінку, добровільно передав ОСОБА_5 зазначений телефон.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію вказаного умислу, заволодівши зазначеним мобільним телефоном за вказаних обставин, не маючи наміру на повернення мобільного телефону, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, покинув місце події, розпорядившись у подальшому вказаним телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 6033 грн. 33 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно.

Також, ОСОБА_5 , 02.12.2022, приблизно о 17:00 год., більш точний час встановити не виявилось можливим, знаходячись на відкритій ділянці місцевості біля будинку № 8 по вул. Шекспіра в м. Харкові, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, маючи злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись поблизу раніше знайомого йому ОСОБА_8 , та діючи відкрито, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що останній розмовляв по належному йому мобільному телефону ТМ «Xiaomi» Redmi 9A, кольору «sky blue», imei 1: НОМЕР_7 , imei 2: НОМЕР_8 , SN: НОМЕР_9 , вартістю 3165 грн 60 коп., вирвав з рук ОСОБА_8 вказаний мобільний телефон.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію вказаного умислу, заволодівши зазначеним мобільним телефоном за вказаних обставин, покинув місце події, розпорядившись у подальшому вказаним телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 3165 грн 60 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 , 04.12.2022, приблизно о 14:00 год., більш точний час встановити не виявилось можливим, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій стороні та бажаючи її настання, повторно, під надуманим приводом здійснення телефонного дзвінка попрохав у знайомого йому раніше ОСОБА_9 передати йому належний останньому мобільний телефон ТМ «Blackview» A55 Pro, кольору «cobalt blue», imei 1: НОМЕР_10 , imei 2: НОМЕР_11 , S/N НОМЕР_12 , вартістю 4597 грн 05 коп., викликавши довіру у останнього про дійсність своїх намірів, після чого ОСОБА_9 , виявляючи довіру ОСОБА_5 , будучи впевненим у намірах останнього на використання вказаного мобільного телефону в цілях здійснення телефонного дзвінку, добровільно передав ОСОБА_5 зазначений телефон.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію вказаного умислу, заволодівши зазначеним мобільним телефоном за вказаних обставин, не маючи наміру на повернення мобільного телефону, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, покинув місце події, розпорядившись у подальшому вказаним телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 4597 грн 05 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно.

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що раніше він бачив ОСОБА_5 , декілька разів в обличчя. Восени, у листопаді 2022 року, у вечірній час доби, приблизно о 17:45 год., на перехресті вул. О. Яроша та вул. Шекспіра в місті Харкові, ОСОБА_5 попрохав його скористатися мобільним телефон для здійснення телефонного дзвінка. Оскільки це було прохання зателефонувати, він йому повірив у наміри останнього, та набрав номер, на який необхідно зателефонувати, і, коли почалися гудки , дав ОСОБА_5 свій мобільний телефон мобільний телефон ТМ «OPPO» А54. Він узяв телефон в руки і після чого втік. Поки він зорієнтувався, ОСОБА_5 вже віддалився від нього, він намагався його наздогнати, однак не зміг. Далі були гаражі, він зник і все. До цього місця події вони йшли деякий час разом, спілкувалися та обговорювали, тому він його відразу дуже добре запам`ятав з першого разу, точно впевнено стверджує, що це саме обвинувачений ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що раніше, десь 1 раз, можливо, бачив ОСОБА_5 , проходив повз. 02.12.2022, приблизно о 17:00 год., біля будинку № 8 по вул. Шекспіра в місті Харкові, йшов додому та розмовляв по належному йому мобільному телефону ТМ «Xiaomi» Redmi 9A, кольору «sky blue». ОСОБА_5 вирвав з рук телефон та втік.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились, про день та час проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, у порядку вимог статті 135 КПК України, що, відповідно до вимог статті 325 КПК України, не є перешкодою для проведення судового розгляду.

Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 19 червня 2024 року клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 задоволено.

Витребувано із ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію щодо перебування на військовому обліку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Витребувано зі ІНФОРМАЦІЯ_7 інформацію щодо перебування на військовому обліку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, інформацію щодо перетину державного кордону України в період з лютого 2022 року по день надання відповіді громадянами України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Витребувано від Міністерства соціальної політики України інформацію щодо перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб та щодо зареєстрованого місця перебування як внутрішньо переміщеної особи громадян України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Листом від 03.07.2024 за вх. № ЕП-5614/24 заступник директора Департаменту цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки начальник відділу кібербезпеки та захисту інформації Міністерства соціальної політики України ОСОБА_11 повідомив, що в ЄІБД ВПО міститься така інформація: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , адреса для листування та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 з 18.08.2022 ( ОСОБА_8 допитаний у судовому засіданні).

Відомості про смерть внутрішньо переміщеної особи або визнання її зниклою безвісти відсутня. Інформація щодо інших запитуваних осіб в ЄІБД ВПО відсутня (а.с. 210 т. 2).

Листом від 16.01.2025 за вх. № ЕП-423/25 начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_12 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі-База даних), що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією вказаними громадянами України у період з лютого 2022 року по теперішній час (станом на 15:37 15.01.2025) в Базі даних не виявлено (а.с. 69-71 т. 3).

Листом від 08.04.2025 за вх. № ЕП-3407/25 та від 16.04.2025 за вх. № 24011 начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_12 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі-База даних), що функціонує відповідно до Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією вказаними громадянами України у період з 01.02.2022 року по 07.04.2025 (станом на 14:35 теперішній час) в Базі даних не виявлено (а.с. 118-120 т. 3).

Листом від 17.02.2025 за вх. № 10051 Тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_13 повідомлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на загальновійськовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , як солдат запасу. Інформацію про перебування на військовому обліку решти запитуваних громадян районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки м. Харкова та Харківської області не виявлено (а.с. 94-95 т. 3).

Листом від 26.05.2025 за вх. № 33403/25 Начальника Східного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_14 повідомлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у Східному територіальному управлінні Національної гвардії України на військовому оьліку не перебувають (а.с. 157-158 т. 3).

Отже, суд вжив всіх належних та можливих заходів для виклику потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у судове засідання.

Окрім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 надали суду заяви, в яких просили провести підготовче судове засідання та розгляд кримінального провадження по суті за без їхньої участі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердивши обставини, а саме, час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Просив суд врахувати, що він вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, жалкує про скоєні ним діяння, просив суворо не карати та призначити йому мінімальну міру покарання. Зауважив, що має бажання служити та долучитися до лав ЗСУ.

Прокурор, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, просив суд призначити ОСОБА_5 покарання за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді 8 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді 8 років позбавлення волі. Залишити міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили. Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого на користь Держави. Скасувати арешт майна. Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник просив суд врахувати наявність обставини, яка пом`якшує покарання,щире розкаяння, і те, що ОСОБА_5 скоїв злочини внаслідок збігу тяжких обставин, збройної агресії та неможливості працевлаштуватися через наявність судимості, що призвело скрутного матеріального становища ОСОБА_5 . Міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили. Має бажання проходити військову службу. Просив застосувати положення ст. 69 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обставини вчинених правопорушень, що викладені в обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, суд вважає, що вина ОСОБА_5 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, та ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що своїми діями ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, та ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд враховує його щире каяття, та, відповідно до статті 66 КК України, визнає цю обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, офіційно непрацевлаштований, малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий: вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.12.2017 за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2018 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць; вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці. Згідно довідки про звільнення серії ХАР № 03940 звільнений з Державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» 23.09.2022 року за відбуттям строку покарання.

Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення злочину визнав повністю, щиросердно розкаявся, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинене, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання, визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, зокрема, розмір завданої матеріальної шкоди, дані про особу винного, його матеріальний стан, який офіційно непрацевлаштований, відтак не має джерела доходу, та добрий стан здоров`я, обставину, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на позицію сторони обвинувачення та захисту, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення злочину аналогічної спрямованості, звільнився з місць виконання покарань за відбуттям реального строку покарання, однак належних висновків для себе не зробив.

Остаточне покарання обвинуваченому слід визначити за сукупністю зкримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 70 КК України.

На підставі всебічного врахування фактичних обставин справи в їх сукупності, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69, 75 КК України та, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, суд вважає, що для досягнення цілей покарання, задля запобігання вчинення обвинуваченим нових злочинів, виправлення обвинуваченого можливе тільки при призначенні реальної міри покарання, у межах санкції інкримінованих обвинуваченому злочинів, у вигляді позбавлення волі, яке за своїм видом та розміром, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вартість судової експертизи слід стягнути з обвинуваченого на користь Держави.

Виходячи з принципів розумності, справедливості невідворотності, індивідуалізації, пропорційності та справедливості покарання, суд дійшов висновку, що призначення саме такого покарання в повній мірі буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

У відповідності до частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суд м. Харкова від 04 січня 2023 року ОСОБА_15 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Також суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 04 січня 2023 року по 12 червня 2025 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні стягнути з ОСОБА_5 на користь Держави.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України необхідно скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року на майно, тимчасово вилучене у ході огляду 22.12.2022 року за адресою: АДРЕСА_8 (служб.кабінет №411), а саме: мобільний телефон ТМ «Xiaomi» Redmi 9A, синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , SN: НОМЕР_9 , який, відповідно до квитанції про отримання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 2168 здано на зберігання слідчій ОСОБА_16 23.12.2022 року.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.

- за ч. 4 ст. 186 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 04 січня 2023 року по 12 червня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Строк відбування покарання після набрання вироком законної сили обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні за проведення експертизи № 593М від 23.11.2022 в розмірі 566 грн 31 коп.; № 669М від 22.12.2022 в розмірі 566 грн 31 коп., а всього, 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) грн 62 коп.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року на майно, тимчасово вилучене у ході огляду 22.12.2022 року за адресою: АДРЕСА_8 (служб.кабінет №411), а саме: мобільний телефон ТМ «Xiaomi» Redmi 9A, синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , SN: НОМЕР_9 .

Речові докази:

- мобільний телефон ТМ «Xiaomi» Redmi 9A, синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , SN: НОМЕР_9 - після набрання вироком законної сили повернути законному власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Повний текст вироку складено 12 червня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1