Провадження № 1-кп/646/779/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань : ОСОБА_2 ,

прокурора : ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

захисника : ОСОБА_5 ,

обвинуваченого : ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002974 від 03.12.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Куп`янськ Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, офіційно працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період дії воєнного стану, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-1X від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався на всій території України, вчинив умисні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , у період часу з 24 листопада по 01 грудня 2024 року, маючи прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, впевнившись, що ОСОБА_4 тимчасово відсутній за місцем спільного мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , викрав з барсетки ОСОБА_4 належні йому грошові кошти в сумі 16000 гривень. Заволодівши викраденими грошовими коштами, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 16000 гривень 00 копійок.

Прокурор ОСОБА_3 просила врахувати при призначенні покарання ОСОБА_6 обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, просила призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Пояснив суду, що раптово виник намір, оскільки було складне матеріальне становище, бо перебував в сел.Ківшарівка Куп`янського району, яке знаходиться під постійними обстрілами та перебуває в зоні активних бойових дій, працевлаштуватися неможливо, одразу повернувшись до м.Харкова повернув батькові викрадене майно, претензій з боку потерпілого до нього не має. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності.

Захисник ОСОБА_5 підтримала думку підзахисного, не заперечувала наявність обтавини, що обтяжує покарання, однак просила врахувати суд, що ОСОБА_6 вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин: знаходився на території зони активних бойових дій, де неможливо працевлаштуватися. Будь-які претензії з боку потерпілого відсутні, просила призначити мінімальний розмір покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений повернув кошти, вибачився перед ним, претензій до ОСОБА_6 не має, не заперечував проти проведення судового розгляду за скороченою процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, зазначив, що цивільний позов не заявлятиме, просив призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання.

За результатами допиту ОСОБА_6 у судовому засіданні суд переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Враховуючи наведене, суд, з`ясувавши думку учасників процесу щодо порядку судового розгляду, роз`яснив їм процесуальні наслідки застосування скороченої процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме: що у цьому разі вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а також оскаржувати вирок до суду вищої інстанції з підстав не дослідження судом доказів.

За таких обставин суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і розглядає справу у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, а також дослідженням даних, які характеризують особу ОСОБА_6 та вирішення долі речових доказів.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує його дії, які полягали у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Призначаючи ОСОБА_6 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, проте за обставин даної справи не завдало потерпілому тяжкої шкоди і непоправних наслідків, претензії від потерпілого відсутні. Конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення не підвищують його суспільної небезпеки порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною нормою закону про кримінальну відповідальність.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , встановлено, що він є особою з інвалідністю 3 групи, є внутрішньо-переміщеною особою, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий.

При встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення кримінального проступку. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

З огляду на обставини кримінального провадження та поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування, а також під час судового розгляду, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України - щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_6 до скоєного, впливу призначеного покарання на виправлення обвинуваченого, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, щирого каяття, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі без ізоляції від суспільства в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Положення ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями у справах даної категорії при призначенні покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк до п`яти років звільнити винну особу від його відбування з випробуванням за наявності підстав для висновку про можливість виправлення особи без відбування заходу примусу.

Іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (не свавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Беручи до уваги один епізод злочинної діяльності, дані про особу, який є особою з інвалідністю, раніше не судимий, та те, що ОСОБА_6 повністю визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, потерпілому не завдано тяжких наслідків, шкоду потерпілому відшкодував, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Зазначене дає підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 статтею 76 КК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не обирався.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України, на підставі якої з обвинуваченого підлягають стягненню витрати на проведення судових експертиз на користь держави.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 12.06.2025 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.12.2024 р. у справі № 646/13569/24, провадження № 1-кс/646/3251/2024, на майно, що вилучене 3.12.2024 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: мобільний телефон "Xiaomi Redmi 9C NFC», синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , об`ємом пам`яті 64 GB - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: мобільний телефон "Xiaomi Redmi 9C NFC», синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , об`ємом пам`яті 64 GB після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1