22.04.2025 Єдиний унікальний № 371/862/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Миронівка

ЄУН 371/862/23

Провадження № 1-кс/371/116/25

Суддя Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Головуючий у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК України, суддя ОСОБА_3 подав заяву про самовідвід.

Заяву суддя обґрунтував тими обставинами, що у даному кримінальному провадженні він виносив ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України. Вказана ухвала була скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року.

Вважає, що вказаний факт є підставою для його відведення від розгляду кримінального провадження на підставі частини другої статті 76 КПК України, оскільки він є суддею, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та не має права брати участь у цьому ж провадження після скасування ухвали про повернення обвинувального акта прокурору.

Про розгляд заяви про самовідвід судді повідомлено учасників судового провадження.

Учасники судового провадження в судове засідання на розгляд заяви про самовідвід не з`явились. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

За результатами розгляду заяви судді про самовідвід суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 80 КПК України встановлено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини третьої статті 80 КПК України, заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Правилами частини п`ятої статті 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим, тобто, має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність.

Звертаючись із заявою про самовідвід, суддя ОСОБА_3 не додав до неї жодного письмового доказу, який суд має врахувати при вирішенні заяви про самовідвід, в тому числі судових рішень щодо повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, скасування вказаного рішення та інше.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

При вирішенні питання щодо самовідводу судді ОСОБА_3 суд використовує тексти судових рішень, які внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Встановлено, що у провадженні судді ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження за № 0000119 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК України.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року, за результатами проведення підготовчого судового засідання, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000119 повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам статті 2, пункту 5 частини першої статті 3 та статті 284 КПК України.

Мотиви судді ОСОБА_3 , наведені в ухвалі від 30 квітня 2024 року, є такими.

Під час судового засідання було встановлено, що дізнавач відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 постановою від 14 грудня 2022 року, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, закрив кримінальне провадження за № 0000119 по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті296 КК України. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що вказана постанова була скасована прокурором у порядку, передбаченому частиною шостою статті 284 КПК України.

Згідно з постановою прокурора Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 04 березня 2023 року, було скасовано постанову дізнавача СД ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області від 26 вересня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000126. Тобто, прокурор скасував постанову про закриття іншого кримінального провадження, яке має № 0000126.

Згідно з нормами КПК України, прокурор не має права звертатися до суду з обвинувальним актом у закритому провадженні, а суд не може його розглядати.

Суд відхилив доводи прокурора про допущену у постанові описку щодо номера кримінального провадження, в якому прийнято рішення про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Суд вказав прокурору на дії, які він мав вчинити у кримінальному провадженні. Зокрема, щодо строку прийняття рішення про скасування постанови дізнавача, обовязковості дослідження матеріалів кримінального провадження, в тому числі і самої постанови дізнавача. Вказав, що під час підготовчого судового засідання прокурор не надав доказів, які вказують на час дослідження матеріалів кримінального провадження, змісту постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, що має істотне значення для спростування доводів сторони захисту щодо пропуску строку на скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Суд також наголосив, що матеріали справи не містять доказів того, що прокурор ОСОБА_6 вживав заходи щодо притягнення дізнавача ОСОБА_7 до відповідальності, передбаченої законодавством України (зокрема дисциплінарної) за постановлення незаконної та необґрунтованої постанови, а також за порушення обов`язку направити прокурору копію постанови про закриття кримінального провадження, встановленого ч. 6 ст. 284 КПК України, та дійшов висновку про приховування прокурором часу отримання копії постанови дізнавача про закриття кримінального провадження.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто до суду для виконання вимог статей 314-317 КПК України.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом зазначено, що аналіз направленого до суду обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000119, розпочатому 08 вересня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК України, дає підстави стверджувати про те, що вимоги статті 291 КПК України при складанні даного обвинувального акта дотримані у повному обсязі, оскільки цей акт містить усі його складові, перелік яких визначений у частині другій статті 291 КПК України, а також додатки, які визначені у частині четвертій статті 291 КПК України. Тобто, указаний обвинувальний акт вимогам закону відповідає.

Колегія суддів наголосила на допущенні судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, звернула увагу на те, що повертаючи обвинувальний акт суд першої інстанції зробив висновки, які він не мав права робити на даній стадії кримінального провадження, а саме: про оцінку доказів, констатації відсутності доказів, не надання їх прокурором тощо.

Правилами частини другої статті 76 КПК України визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Законним є склад суду, який сформований згідно з вимогами кримінального процесуального закону щодо кількості суддів, з додержанням процедури визначення судді (колегії суддів) для конкретного судового провадження, з урахуванням відповідності суддів їх статусу і спеціальним указівкам закону щодо якостей судді, а також за відсутності обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні чи порушують правила недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні й незмінності складу суду.

Судом не встановлено факту порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення складу суду для розгляду справи.

Приписами статті 416 КПК України, які визначають особливості нового розгляду судом першої інстанції, визначено, що після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

Вказані норми закону не містять приписів, які унеможливлюють повторну участь під час розгляду кримінального провадження по суті в суді першої інстанції судді, який у підготовчому провадженні постановив ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору, в разі скасування апеляційним судом такої ухвали.

Скасування ухвали суду першої інстанції, в розумінні частини другої статті 76 КПК України, є обставиною, яка виключає можливість участі судді, який брав участь у кримінальному провадженні, лише у випадку скасування ухвали суду першої інстанції, якою завершено розгляд справи по суті.

Однак, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суддею ОСОБА_3 розгляд кримінального провадження по суті не здійснювався та остаточного рішення не приймалося, а тому скасування апеляційним судом ухвали суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта не є перешкодою для розгляду кримінального провадження тим же складом суду.

Після скасування апеляційним судом ухвали суду про повернення обвинувального акта прокурору, постановленої в порядку статті 314 КПК України, новий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції за приписами статті 76, частини першої статті 416 КПК України здійснюється в тому ж складі суду, якщо відсутні інші обставини, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Судова справа надійшла із суду апеляційної інстанції після скасування ухвали суду першої інстанції для виконання вимог статей 314-317 КПК України, тому судова справа підлягала передачі раніше визначеному складу суду.

Ці фактичні обставини вказують на те, що мотиви, якими суддя ОСОБА_3 обґрунтував заяву про самовідвід, не є підставою для його відводу.

Поряд з цим, суд звертає увагу на наявність інших обставин, які виключають участь судді ОСОБА_3 у розгляді даного кримінального провадження.

При розгляді заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід, судом встановлено наявність обставин, зазначених у частині першій статті 75 КПК України.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

На підставі частини першої статті 21 КПК України, кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

Можливість неупередженого та обєктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб?єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб?єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об?єктивного критерію, тобто з?ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

В пункті 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Білуха проти України» вказано, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб?єктивним та об?єктивним критеріями. Відповідно до суб?єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об?єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об?єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості» є оціночним тлумаченням, його використання залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує.

Судом встановлено, що існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів безсторонність судді ОСОБА_3 при розгляді кримінального провадження.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суддя ОСОБА_3 сформував чітке бачення та надав у судовому рішенні оцінку частині обставин, що підлягають доказуванню та оцінці під час розгляду кримінального провадження, не зважаючи на те, що таке рішення має бути прийнято за результатом оцінки змісту лише обвинувального акта.

Крім того, у рішенні про повернення обвинувального акта прокурору суддя вдався до оцінки дій прокурора у кримінальному провадженні як під час досудового розслідування та прийняття рішення про скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, так і у підготовчому судовому засіданні, наголосив на невжитті ним дисциплінарних заходів до дізнавача та зробив висновок про приховування прокурором певних обставин.

Скасування апеляційним судом ухвали про повернення обвинувального акта прокурору не змінило факту того, що суддею публічно у судовому рішенні висловлено позицію щодо обставин та фактів у кримінальному провадженні і зазначене здійснено до ухвалення остаточного рішення у вказаному провадженні.

Висновки суду, які він не мав права робити на стадії підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, в тому числі про оцінку доказів, констатації відсутності доказів, не надання їх прокурором тощо, допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на чому наголосила колегія суддів апеляційного суду, вказують на упередженість судді та відповідно слугують підставою для його відводу.

Суддя ОСОБА_3 на стадії підготовчого провадження у кримінальному провадженні не забезпечив достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності у даному кримінальному провадженні, що вказує на його особисту упередженість.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 80 - 82, 369 - 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК України, задовольнити.

Відвести головуючого у судовому засіданні з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК України, суддю ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1