н/п 1-кс/766/6002/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурору Білозерського відділу Олешківської окружної прокуратури Херсонського області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001017 від 24.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

встановила:

Прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2104 3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання т/з ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, с. Чорнобаївка, Миколаївське шосе, 5, та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, із забороною в користуванні, розпорядженні та відчуженні такого майна.

Обґрунтування клопотання:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.07.2025 до чергової частини Відділення поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа перебуваючи на території с. Мирошниківка Херсонського району Херсонської області (на кварталі 35) здійснила спил лісонасаджень.

У ході проведення огляду 24.07.2025 року на відкритій ділянці місцевості, лісу ДП «Ліси України», за адресою: Херсонська область, Херсонський район, біля с. Мірошниківка виявлено транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2104 3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , до якого було прикріплено причеп без номерних знаків з деревиною породи сосна. Вищевказаний автомобіль було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, Херсонський район, с. Чорнобаївка, Миколаївське шосе 5, який опечатано бірками NPU0108315, NPU0108316, NPU0108317, NPU0108318, NPU0108319, NPU0108320, NPU0108321, з метою подальшого збереження матеріального об`єкту, який використовувався для вчинення кримінального правопорушення.

Власником автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2104 3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

24.07.2025 слідчим винесено постанову про визнання транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2104 3» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , речовим доказом по кримінальному провадженню.

Підставою та метою арешту згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів, а саме транспортного засобу, оскільки він використовувався для вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна згідно ч. 2 ст. 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження, а також знищення слідової інформації, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування.

Підставою арешту майна є те, що вилучене майно постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення, а також позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та користування особою майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Метою арешту майна є збереження вищезазначеного вилученого, що визнано речовим доказом, оскільки воно може бути використане, як доказ та має важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Необхідність накладення арешту саме на це майно обґрунтована необхідністю збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

При цьому, існують обставини щодо необхідності у застосуванні заборон відчуження, користування та розпорядження тимчасово вилученим майном, які є речовим доказом, оскільки не накладення ухвалою слідчого судді на вказане майно арешту та відповідно їх подальше повернення володільцю унеможливить подальше проведення відповідних експертних досліджень та може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, та, відповідно, до визнання неналежним та недопустимим речовими доказами при подальшому судовому розгляді вказаного кримінального провадження.

У разі зволікання із наданням дозволу на арешт майна (речових доказів) виникає ризик їх знищення або переховування, тощо, а тому є необхідність розглянути клопотання у відсутності власника вилученого майна.

Таким чином, встановлено, що вилучений транспортний засіб використовувався для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, зберігає на собі сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту з метою збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Враховуючи викладене, а також те, що для проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження за вищевказаним фактом, необхідно зберегти транспортний засіб який використовувався для вчинення кримінального правопорушення, доки на ньому збереглися сліди кримінального правопорушення.

Думка учасників процесу.

Прокурор та власник майна повідомлялися про день та час розгляду справи, прокурор у клопотанні просив розглядати клопотання без його участі, власник майна причин неявки не повідомив. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування розгляду за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Мотивація суду:

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшла наступного.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає конфіскації.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень стаття 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, які належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В обґрунтування підстав та мети арешту майна прокурор посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, зазначаючи про «збереження речових доказів, а саме транспортного засобу, оскільки він використовувався для вчинення кримінального правопорушення», що автомобіль «зберігає на собі сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження», а також що зазначений транспортний засіб підлягає спеціальній конфіскації.

Обґрунтування прокурора щодо мети арешту збереження речового доказу є вкрай формальним і узагальненим. Прокурором використані фрази зі статей КПК України, які визначають поняття речового доказу, мети арешту тощо. При цьому клопотання не містить жодного конкретної обставини, які б мали відношення до цього конкретного правопорушення і кримінального провадження.

Частиною 3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (арешт з метою збереження речового доказу), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Але згідно змісту клопотання арешт на транспортний засіб необхідно накласти тільки тому, що слідчий визнав його речовим доказом.

У клопотанні не зазначено жодного критерію речового доказу, який містить на собі автомобіль.

Не містить таких критеріїв і постанова слідчого про визнання речовим доказом. Постанова взагалі не вмотивована. Ні мотивувальна, ні резолютивна частина вказаної постанови слідчого не містить посилання на те, які ознаки речового доказу у вказаному кримінальному провадженні може мати вказане майно, лише зазначено, що вилучені предмети та речі «мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні», не зазначаючи яким чином автомобіль у вказаному правопорушенні став «речовим доказом» у кримінальному правопорушенні, та які сліди як речовий доказ може містить на собі і взагалі яким критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, відповідає.

Постанова слідчого, як і клопотання прокурора, містить набір загальних фраз, які є цитуванням статей КПК України.

Це вказує на формальний підхід слідчого до визнання вилучених речей речовими доказами, а прокурором до клопотання про арешт вилученого майна з метою збереження речового доказу.

У клопотанні прокурор жодним чином не довів які слідчі чи процесуальні дії мають бути вчинені з автомобілем під час досудового розслідування, та його значення для кримінального провадження.

Отже, вилучений автомобіль не є ні знаряддям, ні предметом кримінального правопорушення, а також матеріальним об`єктом, який зберіг на собі його сліди.

Крім того, власником вилученого автомобіля є інша особа.

Частиною ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно обставин правопорушення, викладених у клопотанні та які містяться в матеріалах, долучених до нього, вилучений транспортний засіб не одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не є предметом кримінального правопорушення.

До клопотання долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого власником автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2104 3», 2006 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер з реєстраційним номером НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 24.07.2025, проведеного в період часу з 16-03 год. до 18-46 год. на відкритій ділянці місцевості, лісу ДП «Ліси України», за адресою: Херсонська область, Херсонський район, біля с. Мірошниківка (географічні координати відповідно до «Google maps» 46.7766283, 32.5776158), власник транспортного засобу не брав участі в огляді, на місці виявлення правопорушення не був присутній, а отже є законним володільцем транспортного засобу, який не знав і не міг знати про його можливе незаконне використання.

Отже, посилання прокурора на те, що вилучений транспортний засіб є об`єктом спеціальної конфіскації, є необґрунтованим.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення слідчий суддя вважає, клопотання про арешт автомобіля явно подано не з метою, визначеною КПК України, для арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе, що майно було вилучено у визначений законом спосіб, необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст.170-173 КПК України, а також те, що прокурором не було доведено, що арештом автомобіля може бути виконано якесь завдання у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання не підлягає задоволенню.

Прокурором у клопотання ризиком в разі ненакладення арешту зазначено ризик знищення або переховування автомобіля. З урахуванням того, що м. Херсон та Херсонський район є зоною активних бойових дій і постійно перебувають під обстрілами військових рф, щоденно знищується майно громадян, а автомобіль поміщено на відкритий майданчик поблизу м. Херсона, то ризик знищення автомобіля досить великий, але з урахуванням недоведеності значення автомобіля як речового доказу, ризики не мають враховуватися.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова в задоволенні або частковому задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

постановила:

Відмовити прокурору Білозерського відділу Олешківської окружної прокуратури Херсонського області ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно а саме: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2104 3», 2006 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Повернути власнику майна ОСОБА_4 майно, а саме: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2104 3», 2006 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання протягом п`яти днів апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1