Провадження №: 1-кс/755/2851/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у ненаданні відповіді на клопотання в межах кримінального провадження № 0000066 від 12.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

встановив:

10 серпня 2025 року через «Електронний суд» в провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_4 в порядку ст. 220 КПК України, яка полягає у нерозгляді клопотання від 05 серпня 2025, поданого в межах кримінального провадження № 0000066 від 12.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що ним 05.08.2025 з використанням адреси електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на адресу Дніпровської окружної прокуратури м. Києва (адреса електронної поштової скриньки «») подано клопотання у рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000066 від 12.11.2024, за ч.1 ст. 358 КК України.

У клопотанні він просив повернути карту пам`яті MicroSD «UA Power», 64 Gb, карту пам`яті MicroSD «UA Power», 64 Gb, та МНІ «Kingston», посилаючись на те, що носії та інформація на них, не являються речовими доказами в даному кримінальному провадженні, та є його власністю.

Оскільки відповіді він не отримав, просив зобов`язати уповноважену особу Дніпровської окружної прокуратури м. Києва розглянути подане ним 05.08.2025 клопотання в порядку статті 220 КПК України, та зобов`язати уповноважену особу Дніпровської окружної прокуратури м. Києва повернути йому вказане майно.

У судовому засіданні прокурор заперечував щодо задоволення скарги, послався на те, що в клопотанні заявника відсутні достовірні відомості щодо належності йому майна, крім того, матеріали провадження перебувають у слідчого, а тому він не має змоги вирішити це питання.

В судове засідання скаржник не з`явився, в прохальній частині скарги просить скаргу розглянути за його відсутності.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення ч. 1 ст. 26 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені КПК України, та ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя розглядає скаргу у відсутність скаржника.

Вислухавши позицію прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Отже, правовий зміст ст. 303 КПК України полягає у тому, що слідчому судді підлягає оскарженню бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; така процесуальна дія має бути вчинена у визначений нормами КПК строк; відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Отже, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством (Лист ВССУ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування»).

Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК, згідно з якою, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідна бездіяльність може бути зумовлена не лише не вчиненням процесуальної дії в межах, встановлених зазначеною нормою строків, а й неналежним розглядом клопотання, зокрема залишенням його без процесуального реагування або неналежним на нього процесуальним реагуванням.

У той же час, належне процесуальне реагування полягає у виконанні слідчим, прокурором процесуальної дії відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема прийняття відповідного рішення у передбаченій КПК України формі - вмотивованої постанови.

Приписами ч. 1, 2 ст. 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотань повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Частиною 3 статті 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

У відповідності до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Вимоги до постанови слідчого, дізнавача, прокурора визначені ч. 5 ст. 110 КПК України.

За матеріалами скарги слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000066, відомості про яке 12.11.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 358 КК України.

05 серпня 2025 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в межах кримінального провадження № 0000066 з клопотанням про повернення його власного майна, яке не є речовими доказами та зберігається в матеріалах кримінального провадження.

Клопотання було скеровано засобами електронного зв`язку на електронну пошту Дніпровської окружної прокуратури м. Києва - .

Однак, на час звернення до суду з даною скаргою відповіді ОСОБА_4 не отримував, вказане майно йому не повернуто.

Доказів (постанови прокурора/слідчого/листа) про вирішення уповноваженою особою, яка здійснює проведення досудового розслідування, заявленого ОСОБА_4 клопотання від 05.08.2025 року слідчому судді не було надано.

Враховуючи вимоги статті 220 КПК України слідчий суддя дійшов висновку, що існують законні підстави зобов`язати уповноважену особу розглянути клопотання заявника від 05.08.2025 року у відповідності до вимог статті 220 КПК України.

В частині зобов`язання повернути майно, слідчий суддя приходить до наступного.

Частина 2 ст. 307 КПК України визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася.

Таким чином, можна дійти висновку, що ст. 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування, оскільки ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Отже, враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що вимога скаржника про зобов`язання повернути майно є передчасним та виходить за межі переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які підлягають самостійному оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ч. 1 ст. 303 КПК України, та не може бути предметом розгляду слідчого судді, оскільки не віднесені до його компетенції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що в частині зобов`язання повернути майно належить відмовити.

Таким чином, з огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 28, 220, 303, 304, 308, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у ненаданні відповіді на клопотання в межах кримінального провадження № 0000066 від 12.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Дніпровської окружної прокуратури м. Києва розглянути, у відповідності до вимог статті 220 КПК України, клопотання ОСОБА_4 від 05 серпня 2025 року про повернення майна, у кримінальному провадженні 0000066 від 12.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про що повідомити заявника.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1