Справа № 215/476/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Кривому Розі кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001076 від 15.11.2024 р. відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сергіївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей, особою з інвалідністю не є , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.209, ч. 4 ст. 185 КК України та у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.357 КК України,

за участі учасників кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в період часу з 17:20 години 14.11.2024 по 20:27 годину 14.11.2024 більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, знаходився в квартирі свого знайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . В ході спільного проведення часу ОСОБА_3 побачив у користуванні ОСОБА_5 банківську платіжну карту АТКБ «ПРИВАТБАНК» за номером НОМЕР_1 випущену на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку поступали виплати по загибелі сина військовослужбовця.

В подальшому ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що вказана банківська платіжна картка та наявні на них грошові кошти є чужою власністю, маючи умисел, спрямований на викрадення офіційного документа, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, яка в свою чергу відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п. 1 ст.5 Закону України « Про електронні документи та електронний документообіг» та примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, під вигаданим приводом подарунку картхолдера запропонував покласти вищевказану банківську карту у цей картхолдер для зберігання, який в подальшому ОСОБА_5 поклав у свою сумку. Далі ОСОБА_3 достовірно знаючи де фактично знаходиться банківська карта АТКБ «ПРИВАТБАНК» за номером НОМЕР_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а також скориставшись відсутність на місці потерпілого та свідків події, тобто діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, взяв до рук та утримуючи банківську карту при собі, з місця вчинення злочину зник, позбавивши таким чином ОСОБА_5 можливості використовувати зазначеною карткою за призначенням, тобто умисно викрав вказаний офіційний документ.

Внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_3 позбавив можливості потерпілого ОСОБА_5 використовувати свій офіційний документ за призначенням, а саме платіжну банківську картку.

Ці умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в період дії воєнного стану, який запроваджено Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" після повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-IX та продовжено строк дії воєнного стану в Україні Законом «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 10 жовтня 2024 року строком на 90 діб, вчинив умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, у період часу з 17:20 години 14.11.2024 по 20:27 годину 14.11.2024 більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_3 знаходився в квартирі свого знайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . В ході спільного проведення часу ОСОБА_3 побачив у користуванні ОСОБА_5 банківську платіжну карту АТКБ «ПРИВАТБАНК» за номером НОМЕР_1 випущену на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку поступали виплати по загибелі сина військовослужбовця.

В цей час та місці у ОСОБА_3 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів, які були на рахунку вищевказаної банківської карти. Перебуваючи у вказаний час та місці, реалізуючи свій виниклий прямий умисел ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність діяння, під вигаданим приводом подарунку картхолдера запропонував покласти потерпілому банківську платіжну карту АТКБ «ПРИВАТБАНК» за номером НОМЕР_1 у цей картхолдер для зберігання, який подальшому ОСОБА_5 поклав у свою сумку. Далі ОСОБА_3 достовірно знаючи де фактично знаходиться банківська карта потерпілого ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а також скориставшись відсутність на місці потерпілого та свідків події, тобто діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, взяв до рук банківську платіжну карту АТКБ «ПРИВАТБАНК» за номером НОМЕР_1 випущену на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на балансі якої були грошові кошти належні потерпілій особі, та доступ до балансу яких було обмежено, що належить ОСОБА_5 , які визначив для себе, як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі, таємно викравши вищевказану банківську платіжну картку, залишаючи свої дії таємними для оточуючих, бажаючи досягання свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за допомогою он-лайн сервісу прийому платежів Portmone.com здійснив переказ грошових коштів у сумі 10 000,00 (десять тисяч) гривень з банківської платіжної карти АТКБ «ПРИВАТБАНК» за номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на карту АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому комісія за переказ склала 155,53 гривень (сто п`ятдесят п`ять гривень п`ятдесят три копійки). Після чого діючи на досягнення свого злочинного умислу, 14.11.2024 об 20:34 годині ОСОБА_6 самостійно здійснив знання викрадених грошових коштів у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень з банківської платіжної карти АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» НОМЕР_2 двома списаннями у сумі 5 000, 00 ( п`ять тисяч) гривень кожний з банкомату ATM08018 IPM 30, CHERKASOVA STR. KRIVYI RIG UAUA ( Дніпропетровська область, Кривий Ріг, вул. Черкасова, 30).

Своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Ці умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

Крім того, пунктом 1 статті 4 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року №1702-VII (із змінами та доповненнями) визначено, що до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з активами, одержаними внаслідок вчинення злочину, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких активів чи володіння ними, прав на такі активи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням активів, одержаних внаслідок вчинення злочину. Пунктом 1 статті 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, держаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 6 грудня 2019 року №361-IX (із змінами та доповненнями) у редакції, чинній з 28.04.2020 року, до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом. Доходами, одержаними злочинним шляхом, згідно з п.п. 2, 3 п.1 ст.1 Закону, визнаються будь-які активи, одержані прямо чи опосередковано внаслідок вчинення злочину, зокрема валютні цінності, рухоме та нерухоме майно, майнові та немайнові права, незалежно від їх вартості. Так, у ОСОБА_3 , після здійснення заволодіння злочинним шляхом грошовими коштами, які належать потерпілому ОСОБА_5 шляхом їх зняття з банківського рахунку останнього та їх таємного викрадення, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, виник злочинний умисел, спрямований на легалізацію (відмивання) частини з них. З метою реалізації свого злочинного умислу, останній, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, використовуючи готівкові кошти, які було знято ним у банкоматі на території Тернівського району м. Кривий Ріг, достовірно знаючи, про те, що вказані грошові кошти отримані злочинним шляхом, використав їх для придбання мобільного телефону у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 realme 6 4/128 Gb (White) imei1: НОМЕР_3 imei2: НОМЕР_4 . Таким чином, ОСОБА_3 , здійснив розпорядження майном (грошовими коштами), щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснив фінансові операції з таким майном (грошовими коштами), знаючи, що таке майно прямо, повністю одержано злочинним шляхом, тобто здійснив легалізацію (відмивання) майна (грошових коштів), одержаного злочинним шляхом на загальну суму 4000 гривень.

Ці умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 209 КК України, за ознаками розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів;

- ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану;

- ч. 1 ст. 209 КК України, за ознаками розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, підтвердив обставини скоєних кримінальних правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином.

Під час судового розгляду у зв`язку із визнанням обвинуваченим винуватості було заявлено клопотання про застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими обвинувачений та прокурор погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та ухвалив застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин, вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в суді.

Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 доведена в повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених: ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів; ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану; ч. 1 ст. 209 КК України, за ознаками розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

При призначенні покарання, суд керується положенням ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обтяжуючих покарання обставин, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючою покарання обставиною, згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.357 КК України є кримінальним проступком та кримінальні правопорушення передбачені ч.1 ст.209, ч.4 ст.185 КК України, є тяжкими злочинами, обвинувачений за допомогою до лікаря-нарколога та до лікаря-психіатра не звертався, раніше не судимий, не на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей, одружений, ніде не працює, не є особою з інвалідністю.

Досудовою доповіддю органу пробації встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 оцінюються як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи особу винного, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, досудову доповідь органу пробації, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із врахуванням положень ст. ст.70 ч.1,72 КК України, без призначення додаткового покарання передбаченого санкцією ст.209 ч.1 КК України у виді конфіскації майна.

Також при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує, обставини, які його пом`якшують, а саме щире розкаяння в скоєному, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків, тому вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, п.2 ч.3 ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч.1 ст.77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 « Про практику призначення судами кримінального покарання» п.19 визначено, що якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК ( 2341-14 ) передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Оскільки обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, санкцією ст. 209 ч.1 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим, вказане покарання не застосовується, оскільки ст.77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна суд вирішує одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, відповідно до ст.174 КПК України.

При цьому, прокурор просив застосувати спецконфіскацію до речей та майна, на підставі ч.1 ст.96-2 КК України, які одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення .

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.96-2 КК України - спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч.2 ст. 96-1 КК України).

Беручи до уваги те, що обвинувачений визнав свою вину у скоєнні крадіжки грошових коштів, та на викрадені грошові кошти придбав певні речі, тому суд вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію до незаконно здобутих речей, на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.209, ч.4 ст.185 КК України та у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України - 1 (один) рік обмеження волі;

за ч.4 ст.185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

за ч.1 ст.209 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, яка пов`язана з розпорядженням та використанням грошових коштів на 1 (один) рік, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 ,72 КК України при сукупності кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, яка пов`язана з розпорядженням та використанням грошових коштів на 1 (один) рік, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2024 року на мобільний телефон марки «Realme 6» моделі «RMX2001», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , серійний номер № НОМЕР_7 , з двома сім-картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_8 та ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_13 на мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy S8», IMEI 1: НОМЕР_9 , IMEI 2: НОМЕР_10 , серійний номер: НОМЕР_11 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ України» НОМЕР_12 , що належать ОСОБА_3 .

Речові докази: Мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy S8», IMEI 1: НОМЕР_9 , IMEI 2: НОМЕР_10 , серійний номер: НОМЕР_11 , який вилучено до пакету № PSP 2115419 та згідно квитанції № 2266 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області - конфіскувати в прибуток держави;

- сім-карту оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ України» НОМЕР_12 яку вилучено до пакету № PSP 2115419 та згідно квитанції № 2266 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;

-Мобільний телефон марки «Realme 6» моделі «RMX2001», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , серійний номер № НОМЕР_7 , який вилучено до пакету № PSP1072905 та згідно квитанції № 2268 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області - конфіскувати в прибуток держави;

-дві сім-карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_8 та ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_13 які вилучено до пакету № PSP1072905 та згідно квитанції № 2268 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;

-картхолдер коричневого кольору та сім карта мобільного оператору «Київстар», які були вилучені до пакету № CRI1158907 та згідно квитанції №2267 передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;

-Інформаційний лист № KG1-07.8/204 БТ від 22.11.2024 року на 1 арк.; - Виписка/ Особовий рахунок з 14/11/2024 по 18/11/2024 на 1 арк.; Звіт по транзакціях з використанням /без використання БПК з додатком 1 та додатком 2 до нього на 3 арк.; Довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб на 4 арк. - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0001076;

-Оптичний диск зеленого кольору «VERBATIM», із маркувальними написами чорного кольору БТ №2723, банкомат АТМ 08018 (відеозапис), який поміщено у паперовий конверт - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0001076.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: