Провадження № 1-кс/761/8023/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах Окружного адміністративного суду м. Києва на рішення слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 006 21 від 18.07.2024 про відмову у визнанні потерпілим,

у с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах Окружного адміністративного суду м. Києва на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань (далі - ГСУ ДБР) ОСОБА_5 від 13.03.2025 про відмову у визнанні Окружного адміністративного суду м. Києва потерпілим у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 006 21 від 18.07.2024 за ст. 341, ч. 1 ст. 365 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що представник Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся до слідчого ГСУ ДБР з клопотанням про визнання суду потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, постановою від 13.03.2025 слідчий відмовив у визнанні Окружного адміністративного суду м. Києва потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження № 620 240 000 000 006 21 від 18.07.2024 не встановлено достатніх даних та документів, які б підтверджували заподіяння майнової шкоди Окружному адміністративному суду м. Києва внаслідок кримінального правопорушення.

Заявник, вважаючи вказане рішення слідчого необґрунтованим та незаконним, просив скасувати його.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий ГСУ ДБР до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши скарги та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Частиною 1 статті 303 КПК, передбачені рішення слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Пункт 5 частини 1 статті 303 КПК надає право особі, якій відмовлено у визнанні потерпілою оскаржити рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим до слідчого судді.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема, у разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 13.03.2025 про відмову у визнанні Окружного адміністративного суду м. Києва потерпілим у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 006 21 від 18.07.2024 зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється за заявою представника Окружного адміністративного суду м. Києва про вчинення кримінального правопорушення.

Відомості за вказаною заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2024 за № 620 240 000 000 006 21 з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 341, ч. 1 ст. 365 КК.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 КПК права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, враховуючи зазначене вище, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві про вчинення кримінального правопорушення діями шкоди Окружному адміністративному суду м. Києва не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні Окружного адміністративного суду м. Києва потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Доводи слідчого щодо невстановлення достатніх даних, які б підтверджували заподіяння майнової шкоди Окружному адміністративному суду м. Києва, не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок збирання доказів, у відповідності до ст. 93 КПК, покладено, зокрема, на сторону обвинувачення.

Лише цитування норм кримінального процесуального закону не доводять наявність даних, які б свідчили про відсутність матеріальної чи моральної шкоди.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування здійснюється за ст. 341, ч. 1 ст. 365 КК, яка передбачає обов`язкову наявність шкоди інтересам, зокрема, юридичних осіб, що саме по собі свідчить про наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах Окружного адміністративного суду м. Києва задовольнити.

Постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 13.03.2025 у кримінальному провадженні № 620 240 000 000 006 21 від 18.07.2024 про відмову у визнанні Окружного адміністративного суду м. Києва потерпілим скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1