ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2568/25 Справа № 183/5838/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , клопотання про поновлення строків апеляційного оскарження разом з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000303 від 26 березня 2024 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 вересня 2025 року включно. Обвинуваченому ОСОБА_7 оскаржуваною ухвалою також продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 вересня 2025 року та визначено заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень. У разі внесення застави на обвинуваченого покладені відповідні обов`язки, передбачені ст. 197 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При наданні оцінки ризику вчинення переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення, судом враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у створенні та керуванні організованою групою, учасники якої вчиняли особливо тяжкі злочини у сфері обігу наркотичних засобів, а тому з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, обвинувачений розуміючи невідворотність покарання може вдатися до спроб переховування, а також перебуваючи на свободі продовжити протиправну діяльність чи вчинити новий злочин, оскільки під час проведення негласних слідчих розшукових дій щодо ОСОБА_6 задокументовані численні факти правопорушень.

Крім того, судом зазначено, що обвинувачений використовуючи свій авторитет серед інших співучасників та підпорядкованих йому осіб, з огляду на те, що йому відомі їх анкетні дані, місця проживання ОСОБА_6 може здійснювати незаконний вплив на останніх з метою надання тих чи інших показань на його користь.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 визнано доведеним існування ризиків: переховування, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення. При наданні оцінки вказаним ризикам судом було враховано дані про особу обвинуваченого, тяжкість та суспільний інтерес інкримінованого злочину, який вчинено у складі організованої групи, у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, а тому розуміючи можливу невідтворюваність покарання останній може переховуватись від суду, а також вчиняти незаконний тиск на свідків, з метою надання показів на його користь. Також, ОСОБА_7 , який легального джерела доходу не має перебуваючи на свободі може вчинити інший злочин з метою отримання засобів для існування.

При визначенні розміру застави, судом враховано тяжкість інкримінованого злочину та майновий стан обвинуваченого.

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою слідчому відмовити в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі вирішення колегією суддів необхідності продовження тримання під вартою визначити альтернативну заставу у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне продовження виняткового запобіжного заходу та непомірний розмір застави. Вказує про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, оскільки ОСОБА_7 будь-яких спроб переховування чи незаконного впливу на свідків не здійснював.

Визначений розмір застави вважає непомірним, та таким, що ухвалене без урахування майнового стану обвинуваченого. Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує батьків похилого віку.

- захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Мотивуючи апеляційні вимоги захисник зазначає про недоведеність заявлених ризиків, автоматичне, невмотивоване продовження виняткового запобіжного заходу та безпідставне не визначення застави.

З посиланням на правові позиції ЄСПЛ зауважує на необхідності застосування альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, позитивну характеристику, утримує батьків, які згідно долученої медичної документації потребують постійного догляду.

Щодо поважний причин пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник зазначає, що станом на 13 липня 2025 року не опубліковано повного тексту судового рішення та відповідно своєчасно не вручено стороні захисту, а тому несвоєчасне ознайомлення з мотивами суду, унеможливлювало подачу змістовної апеляційної скарги.

Прокурор, про час та дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, клопотань про особисту участь до суду не подавав, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без участі прокурора.

Вирішуючи питання про поновлення адвокату ОСОБА_9 строку на апеляційне оскарження, колегія суддів враховує, що оскаржена ухвала суду постановлена 08 липня 2025 року з винесенням резолютивної частини, також матеріалами не спростовуються доводи ОСОБА_9 про те, що останній з повним текстом ознайомився, 13 липня 2025 року. Враховуючи, що необізнаність про мотиви суду об`єктивно унеможливлювала своєчасне складання та подання апеляційної скарги, з метою забезпечення доступу до правосуддя суд апеляційної інстанції вважає за необхідне строк апеляційного оскарження поновити.

Вислухавши захисників та їх підзахисних, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволення з викладених в них підстав, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених під вартою, а також продовження існування ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків і вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільно інтересу, дані про осіб обвинувачених, інші обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Доводи сторони захисту щодо фактичних обставин справи, доведеності чи недоведеності вини обвинувачених на даній стадії апеляційного розгляду є передчасними.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що в сукупності дає підстави вважати, що остання усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожен окремо обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, при цьому суворість можливого покарання, яке може бути їм призначено у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів безумовно не є вирішальною підставою для подальшого утримання обвинувачених під вартою, проте як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнається вагомим фактором при оцінці ризику, що обвинувачена особа може переховуватись від органу досудового розслідування або суду.

Надаючи оцінку можливості переховування обвинувачених від суду, враховується, що існує висока ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів.

Також, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки останні з деякими з них особисто знайомі, зокрема їм відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання, а враховуючи, що останні в суді ще не допитані, ризик впливу з метою примушування до надання тих чи інших показань є обґрунтованим.

При оцінки вказаного ризику щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , враховується що останнім вчинено інкримінований злочин за попередньою змовою групою осіб, та згідно пред`явленого обвинувачення саме ОСОБА_6 був організатором протиправної діяльності, а тому використовуючи свій авторитет та злочинні зв`язки останній перебуваючи на свободі може здійснювати незаконний вплив на свідків.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також існує, оскільки обвинувачені не працевлаштовані, легального джерела доходу не мають та згідно пред`явленого обвинувачення вчинили інкримінований злочин з корисливим мотивом.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо безпідставності вказаного ризику є неприйнятними, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у не тільки незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичних речовин, а ще у участі в організованій групі в підтвердження чого стороною обвинувачення представлено ряд свідків, а тому з огляду на стадії судового провадження та з урахуванням того, що останні в суді не допитані, ризик впливу на них продовжує існувати.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину, у сфері незаконного обігу наркотичних речовин.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, дані про його особу та відсутність соціально стримуючих факторів, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави на даній стадії розгляду.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо позитивних характеризуючих даних ОСОБА_6 , зокрема міцності соціальних зв`язків, були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

Також обґрунтованими є висновки суду щодо наявності ризику переховування та незаконного впливу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочину у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, у складі організованої групи, переслідуючи корисливий мотив, а саме отримання прибутку від незаконної діяльності, а тому враховуючи відведену обвинуваченим роль у складі організації, а також кількості залучених осіб, вказаний ризик є вагомим. Зі сплином часу вказаний ризик не зменшився, оскільки не виключається, що на початковому етапі судового розгляду обвинувачений перебуваючи на свободі, з використанням свого злочинного впливу може здійснювати як незаконний вплив на свідків та інших співучасників злочину.

Крім того суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, що наявність ризику незаконного впливу на свідків не зменшився, беручи до уваги, що судовий розгляд триває, усі докази по справі не досліджені, учасники кримінального провадження усі не допитані, тому апеляційний суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків з метою надання тих чи інших показів на користь обвинувачених продовжує існувати.

Наявність тих фактів, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, самі по собі не зменшують заявлених ризиків, оскільки існували і на час вчинення інкримінованих злочинів та не слугували для обвинуваченого стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Щодо доводів захисників про довготривале утримання їх підзахисних під вартою то вони не є досить переконливими та не слугують підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховується, що тривалість такого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованих злочинів та їх суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягають безпосередньому допиту у суді.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо непомірного розміру застави, є також необґрунтованими, з огляду на таке.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 його майнового стану та об`єкта злочинного посягання, застава у визначеному розміру буде цілком достатньою для виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховується, що встановлені щодо цих обвинувачених ризики з числа передбачених ст. 177 КПК є достатньо вагомими для прийняття такого рішення. У подальшому доцільність застосування запобіжного заходу може бути предметом перегляду, втім на даному етапі судового провадження встановлені ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_9 строк апеляційного оскарження ухвали Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №000303 від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4