ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 кримінальне провадження №0000117 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Чернівецького районного суду м. Чернівці від 27 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, військовослужбовця,інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_2 ), раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернівецького районного суду м. Чернівці від 27 травня 2025 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та йому призначене покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з часу фактичного затримання.Запобіжний захід обрано у виді домашнього арешту на строк до 23 липня 2025 року. Вирішена доля речових доказів.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_7 у апеляційній скарзі вважає,що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог КПК України.

Провадження№11-кп/822/241/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 402 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Посилається на те, що долучена до справи картка соціально-психологічного вивчення військовослужбовця свідчить,що ОСОБА_6 має окремі ознаки суїцидальної схильності,що є протипоказанням до несення служби в ДПсУ.

Суд першої інстанції, досліджуючи докази сторони захисту,не надав таким обставинам належної оцінки та не призначив судово психіатричну експертизу для визначення психічного стану обвинуваченого.

Твердить, що відео-,звукозапис показань свідка ОСОБА_9 поганої якості та не дозволяє зробити висновків про їх суть.Вважає,свідок під час допиту підтвердив, що ОСОБА_6 постійно скаржився на стан здоров`я, що могло вплинути на виконання ним оголошеного наказу.Суд першої інстанції не відобразив дані відомості у вироку.

Також захисник вказує на невідповідність формулювання обвинувачення,зокрема,помилкове зазначення на одному із аркушів обвинувального акту номеру прикордонного загону-«3» замість «1»,що на думку захисника,ставить під сумнів суть обвинувачення.

Звертає увагу що головуючий суддя перебрав на себе функцію прокурора та проводив допит свідків в судовому засіданні до того, як їх допит проводив прокурор та захисник.

За таких обставин захисник просив скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді 1 інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 у апеляційній скарзі просив змінити вирок та призначити йому покарання,не пов`язане із реальним позбавленням волі на підставі ст.69 КК України.

Вважає,що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.

Посилається на те, що на момент оголошення усного наказу вважав,що у зв`язку із погіршенням стану здоров`я вправі залишитись нести службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні, оскільки він розташований в м. Чернівці, де знаходиться велика кількість лікувальних установ.

Усвідомив, що своєю відмовою від виконання усного наказу він підірвав морально-бойову готовність та боєздатність підрозділу в якому проходить службу,і показав поганий приклад для інших військовослужбовців.

Просив врахувати,що повністю визнає вину і щиро кається у скоєному.

Зазначає, що бажає і надалі проходити військову службу в бойових підрозділах з метою захисту незалежності та суверенітету Вітчизни та просить призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно вироку, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії техніка групи зв`язку та автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, в порушення вимог Конституції та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, свідомо скоїв кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), що виразилося в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Так, відповідно до наказу першого заступника Голови Державної прикордонної служби України генерал-майора ОСОБА_10 від 05.04.2024 № 586-ОС «Про особовий склад», солдата ОСОБА_6 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації та обіймав посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії техніка групи зв`язку та автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), а також ряд інших військовослужбовців Державної прикордонної служби України, зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

У зв`язку із чим, 08.04.2024 року близько 14 год., перебуваючи в службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) підполковником ОСОБА_11 , у присутності інших військовослужбовців зазначеного НОМЕР_1 прикордонного загону та офіцера відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_1 прикордонному загону головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Державної прикордонної служби України, усно доведено солдату ОСОБА_6 згаданий вище письмовий наказ першого заступника Голови Державної прикордонної служби України генерал-майора ОСОБА_10 від 05.04.2024 № 586-ОС «Про особовий склад», яким ОСОБА_6 зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії техніка групи зв`язку та автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) та наказано убути 08.04.2024 року з розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , та 09.04.2024 року прибути до розташування НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України в АДРЕСА_3 .

Після чого, заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) підполковником ОСОБА_11 у присутності тих же військовослужбовців Державної прикордонної служби України усно віддано наказ солдату ОСОБА_6 вибути 08.04.2024 року з розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та у строк до 09.04.2024 прибути до розташування НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України в АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби.

Однак, солдат ОСОБА_6 , у вищевказаний час та місці, тобто 08.04.2024 року близько 14 год., перебуваючи у службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 28, 29, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, в усній формі відкрито відмовився виконувати згаданий письмовий наказ першого заступника Голови Державної прикордонної служби України генерал-майора ОСОБА_10 від 05.04.2024 року № 586-ОС «Про особовий склад», яким ОСОБА_6 зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, звільнивши з посади, яку він обіймав у підрозділі НОМЕР_1 прикордонного загону, та усний наказ заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) підполковника ОСОБА_11 , яким ОСОБА_6 доведено порядок виконання наказу генерал-майора ОСОБА_10 від 05.04.2024 № 586-ОС «Про особовий склад», що в свою чергу віддані у встановленому Законом порядку, уповноваженими командирами (начальниками), в межах їх повноважень, не суперечили чинному законодавству, не носили в собі явно злочинного змісту, були сформульованими чітко і не допускали подвійного тлумачення, не були пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_6 , а відтак підлягали беззастережному та неухильному виконанню останнім у встановлений строк, тобто щодо його вибуття 08.04.2024 року з ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та відповідно прибуття у строк до 09.04.2024 року до розташування НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України в АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби для подальшого проходження військової служби.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора,тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подані ними апеляційні скарги, доводи прокурора про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення, перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності винуватості у вчиненні обвинуваченим непокори та кваліфікації його дій не оспорюються апелянтами, а тому апеляційний суд не наводить доводів щодо правильності вироку в цій частині.

Даючи оцінку доводам захисника щодо необхідності скасування вироку та призначення нового судового розгляду,судова колегія зауважує наступне.

Підстави для призначення нового розгляду в суді 1 інстанції чітко визначені законом-ст.415 КПК України у взаємозв`язку із ч.2 ст.412 КПК України.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу,захисник,зокрема,посилався на те,що стан психічного здоров`я обвинуваченого потребував,на його думку,процесуального реагування судом шляхом призначення судової психіатричної експертизи.

Такі доводи колегія вважає безпідставними.

Згідно закону(ст.242,332 КПК України),така експертиза обов`язково призначається для визначення психічного стану обвинуваченого за наявності відомостей,які викликають сумнів щодо його осудності,обмеженої осудності.

Як вбачається з довідок ВЛК №665 від 10.04.2024 року та №1275/1 від 01.11.2023 року, ОСОБА_6 за наслідками проведеного медичного огляду визнаний придатним до військової служби (т. 1 а.с. 18, 150).

Докази щодо оскарження ним таких висновків у справі відсутні.

Згідно медичної характеристики №1091 від 09.04.2024 року, ОСОБА_6 під медичним наглядом у медичному пункті НОМЕР_1 прикордонного загону знаходиться з листопада 2023 року.За час нагляду за медичною допомогою не звертався, не хворів, працевтрат по причині захворювань на час нагляду не було. Під час медичного огляду психо-неврологічний статус без особливостей. Діагноз здоровий(т.1 а.с.72).

На обліку в лікарів-психіатра та нарколога не перебуває (т.1 а.с.204,206).

Медичні документи, які є у справі,складені лікарями ортопедами-травматологами, не свідчать про стан психічного здоров`я.

Інформація,яка міститься у одному із пунктів картки соціально-психологічного вивчення військовослужбовця та на яку посилається захисник в апеляційній скарзі, не вказує на наявність такого стану,який би потребував проведення судової психіатричної експертизи щодо осудності обвинуваченого(т. 2 а.с.98).

Під час судового розгляду в районному суді сторона захисту клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи не заявляла.У апеляційній скарзі такого клопотання також не міститься. Отже,доводи захисника в цій частині необгрунтовані.

У апеляційній скарзі адвокат посилався також на те,що показання у суді свідка ОСОБА_9 не чітко зафіксовані та звукозапис поганої якості.

Апеляційний суд безпосередньо дослідив відеозвукозапис показань цього свідка та такі показання у вироку відображені об`єктивно щодо їх суті.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтвердив,що згідно показань ОСОБА_9 в суді,цей свідок показав,що не пам`ятає,чи ОСОБА_6 на момент доведення наказу заявляв про погіршення стану здоров`я.

За змістом вироку,саме такі показання цього свідка і відображені у судовому рішенні.

Отже,підстав вважати,що мало місце істотне порушення вимог КПК України при фіксуванні показань свідка судова колегія не вбачає.

Твердження апелянта про недотримання судом порядку допиту свідків є безпідставним,оскільки закон покладає на головуючого обов`язок контролювати хід допиту свідків(ч.3 ст.352 КПК України).

Сторона захисту дії суду під час допиту свідків не вважала упередженими чи необ`єктивними,оскільки відвід головуючому судді не заявлявся ані адвокатом, ані обвинуваченим у ході судового розгляду.

Посилання захисника на технічну помилку у зазначенні номера прикордонного загону у одному із абзаців обвинувального акту і вироку не впливають на доведеність вини та не спростовують висновків про вчинену обвинуваченим непокору,яку він не заперечує.Місце дислокації(адреса) підрозділу,до якого обвинуваченому наказано було вибути-м.Володимирець Рівненської області-у вироку чітко зазначена.

Отже,у апеляційній скарзі адвокатом не наведено тих прямо визначених законом підстав для призначення нового розгляду у суді 1 інстанції,а тому у задоволенні його апеляційної скарги необхідно відмовити.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого,судова колегія дійшла наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, а також дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таких вимог суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався не повною мірою.

Зокрема, суд формально вказав,однак фактично не зважив,що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності(а.с.202 т.1). У апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду вказав,що повністю визнає вину у скоєному,щиро кається та усвідомив,що своєю відмовою від виконання наказу міг підірвати морально бойову готовність підрозділу,у якому проходить службу та показав поганий приклад іншим військовослужбовцям.

Викладені обставини апеляційний суд визнає такими,що пом`якшують покарання ОСОБА_6 .

Наявні у справі докази вказують,що обвинувачений був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації у листопаді 2023 року.За цей час по службі характеризувався виключно позитивно,до виконання службових обов`язків ставиться з розумінням,наполегливий,завдання виконує вчасно,здатний вирішити проблемні питання. Дисциплінарних стягнень немає.(а.с.66 т.1)

Довідка ВЛК від 10.04.2024 року свідчить,що ОСОБА_6 придатний до військової служби, мав захворювання лівого плечового суглоба з незначним порушенням функцій лівої верхньої кінцівки,що не вплинуло на визначення його медичного статусу(а.с.18т.1).Таке підтверджують і медичні документи, долучені у районному суді за клопотанням захисника(т.2 а.с.86-106)

На обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває(т.1 а.с.204,206)

ОСОБА_6 є уродженцем Донецької області, внутрішньо переміщеною особою(довідка т.1 а.с.135), одружений,отже,має міцні соціальні зв`язки.

Обставин, які обтяжують покарання,ані районним,ані апеляційним судом не встановлено.

Судова колегія враховує,що обвинуваченим вчинений тяжкий злочин проти порядку несення військової служби,однак встановлені у цьому провадженні декілька обставин,що пом`якшують покарання,у тому числі повне визнання вини та щире каяття у скоєному, наведені вище дані про особу обвинуваченого та відсутність обтяжуючих покарання обставин у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Такі обставини дають апеляційному суду підстави для застосування вимог ст.69 КК України при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі,однак не є достатніми для звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно частково задовольнити, змінити вирок суду в частині призначення покарання відповідно до вимог ст.407,409,413,414 КПК України та пом`якшити обвинуваченому покарання,застосувавши ст. 69 КК України,оскільки внаслідок незастосування цього закону про кримінальну відповідальність судом призначене покарання,яке є явно несправедливим внаслідок суворості.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,413,414,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Чернівецького районного суду м. Чернівці від 27 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді:

_______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2