Справа № 944/2672/22
Провадження №1-кп/944/387/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 жовтня 2014 року за № 0000178, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, із вищою освітою, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , оператора медика, військове звання - головний сержант, учасника бойових дій, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 408 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), призваний по мобілізації, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 12.10.2014 самовільно залишив розташування 3 аеромобільно-десантного батальойону військової частини польова пошта НОМЕР_2 в містечку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Міжнародний центр миротворчості та безпеки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), не маючи наміру повертатись в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) для продовження проходження військової служби, незаконно покинув територію України та проводив час на власний розсуд на території іншої держави до моменту його затримання 23.06.2022 правоохоронним органами на території України, чим вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилитись від військової служби.

Своїми умисними діями, які виразились самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби (дезертирство), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Також вказав, що у нього з командиром були непорозуміння. Службу вирішив залишити, у зв`язку з тим, що необхідно було лікувати дитину за кордоном, а саме в Іспанії. За кордоном перебував до 2022 року. Коли почалась повномасштабна війна він добровільно у березні 2022 року, повернувся в Україну та прибув до військомату. Затримали його, коли він вже проходив військову службу.

Обвинувачений, захисник та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Отже, встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також з врахуванням викладеного суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України як самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби (дезертирство).

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризувався позитивно, надалі проходить військову службу, брав безпосередню участь у бойових діях, отримав поранення, пов`язане з травмою правої нижньої кінцівки а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 2 роки.

Водночас, ОСОБА_4 подав суду заяву про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільнити від відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник підтримали клопотання про застосування . Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 85 Кримінального кодексу України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Кримінального кодексу України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

Пунктом «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» мав батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому на той час виповнилося 70 років і який проживає разом з обвинуваченим, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання ОСОБА_6 про застосування щодо обвинуваченого амністії.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 408 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного даним вироком, на підставі пункту «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1