ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1533/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/214/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.ст.152, 127, 301-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

осіб, відносно яких подано клопотання про

застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законного представника малолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_9

захисника малолітнього ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10

законного представника малолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_11

захисника малолітнього ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14

представника служби у справах дітей Шумської міської ради ОСОБА_15

представника підрозділу ювенальної

превенції Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_16

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000443 від 01 жовтня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника малолітнього ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 на ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2025 року якою задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 17.04.2025 року задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру та застосовано до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 7 класу Бірківської гімназії Шумської міської ради, раніше не судимого,

у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, заходи виховного характеру, передбачені п. 1, 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України, а саме:

- застереження;

- передача під нагляд матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Рим (Італія), жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, учня 7-А класу Шумського ліцею Шумської міської ради, раніше не судимого,

у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст.301-1 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені п. 1, 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України, а саме:

- застереження;

- передача під нагляд матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено тривалість заходів виховного характеру відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком на два роки.

Вирішено питання щодо накладеного арешту на майно, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 03.07.2024 близько 18 години ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із малолітніми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебував на території колишньої ферми, що в с. Новостав Кременецького району Тернопільської області. У цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нанесли ОСОБА_13 побої. Після чого у ОСОБА_8 виник протиправний умисел на вчинення насильницьких дії відносно малолітнього ОСОБА_13 та примушування малолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії з метою її розповсюдження. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 погрожуючи фізичною розправою, змусив ОСОБА_13 всупереч його волі взяти статевий член ОСОБА_7 в рот, знімаючи це все на відео на своєму мобільному телефоні.

ОСОБА_13 в силу свого малолітнього віку і фізичного стану не міг захиститись, та змушений був виконати вимоги ОСОБА_8 , в результаті чого пережив сильні моральні страждання у зв`язку з посяганням на його статеву недоторканність та приниженням його гідності.

Тобто, ОСОБА_8 вчинив відносно ОСОБА_13 суспільно-небезпечне діяння, спрямоване на заподіяння йому морального страждання з метою примусити його вчинити дії, що суперечать його волі, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

У подальшому, створивши 03.07.2024 о 18.26 год. відеозапис із назвою відеофайлу «2_671961229.mp4», який містить сцену порнографічного характеру, ОСОБА_8 у період з 03.07.2024 до невстановленого слідством часу розповсюджував її через соціальні мережі (Інтернет), а саме, за допомогою мобільного застосунку «TELEGRAM» ( контакти «Богдан», «Саша», «Кирил» та НОМЕР_1 ( що належить ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жительці АДРЕСА_3 ).

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.301-1 КК України.

Таким чином, ОСОБА_8 , 14 вересня 2012 року, вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 301-1 КК України, однак повідомлення про підозру йому не оголошувалось у зв`язку з тим, що він не досягнув віку кримінальної відповідальності.

03.07.2024 близько 18.00 год малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із малолітніми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебував на території колишньої ферми, що в с. Новостав Кременецького району Тернопільської області. У цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нанесли побої ОСОБА_13 . Після чого у ОСОБА_7 виник протиправний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 оголив свої геніталії, а ОСОБА_8 , погрожуючи фізичною розправою, змусив малолітнього ОСОБА_13 всупереч його волі взяти статевий член ОСОБА_7 в рот.

Продовжуючи свої неправомірні дії ОСОБА_7 03.07.2024 близько 18 год. 26 хв., перебуваючи на території недіючої ферми, що в с. Новостав Кременецького району Тернопільської області, достовірно знаючи, що малолітній ОСОБА_13 не досяг чотирнадцятирічного віку, здійснив з ним оральний статевий акт з використанням власних геніталій.

Таким чином, у діях ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявні ознаки суспільно небезпечного діяння, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 4 ст. 152 КК України, однак повідомлення про підозру йому не оголошувалось у зв`язку з тим, що він не досягнув віку кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник малолітнього ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 , не оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині призначення примусових заходів виховного характеру та кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.4 ст.301-1 КК України, вважає, що ухвала Шумського районного суду підлягає скасуванню в частині правової кваліфікації діяння ОСОБА_8 за ч.1 ст.127 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з аналізу матеріалів справи, зокрема протоколу допиту потерпілого ОСОБА_13 від 15.10.2024 р., протоколу допиту ОСОБА_7 , а також інших доказів, підтверджується відсутність ключових елементів складу злочину за ч.1 ст.127 КК України.

Звертає увагу суду на відсутність обов`язкових елементів складу злочину за ч.1 ст.127 КК України у діях ОСОБА_8 , а саме: умислу заподіяння страждань ОСОБА_13 ; відсутність мети примусу та насильницьких дій, що підтверджується показаннями ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та висновком судової психологічної експертизи №1184/24-26.

Апелянт вважає, що ОСОБА_8 , якому на момент інциденту було 11 років 10 місяців, не може нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 127 КК України, а його дії слід оцінювати з урахуванням незрілості та впливу оточення.

Наголошує на відсутності підстав довіряти показанням ОСОБА_13 , отриманими в Центрі Барнахус, оскільки в них містяться низка недоліків, які ставлять під сумнів достовірність отриманих показань і виключають їх використання як доказів у кримінальному провадженні щодо звинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.127 КК України.

Стверджує, що показання ОСОБА_13 не підтверджується іншими доказами щодо умисного насильства з боку ОСОБА_8 .

Просить скасувати ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2025 року в частині правової кваліфікації діяння ОСОБА_8 за ч.1 ст.127 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; апелянта - адвоката ОСОБА_12 , малолітнього ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_11 , малолітнього ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2025 року в частині правової кваліфікації діяння ОСОБА_8 за ч.1 ст.127 КК України; представника служби у справах дітей Шумської міської ради ОСОБА_15 та представника підрозділу ювенальної превенції Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_16 , які при вирішенні апеляційних вимог сторони захисту покладаються на думку суду; представника потерпілого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 та прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В силу ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Висновки про доведеність винуватості малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм суспільно небезпечних діянь за обставин, встановлених та перевірених місцевим судом, а також правильність кваліфікації діянь ОСОБА_7 за ч.4 ст.152 КК України та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 301-1 КК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки стороною захисту такі не оскаржуються.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність в діях ОСОБА_18 ознак суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінальних правопорушень (злочину), передбачених ст.ст. 127, 304-1 КК України, суд першої інстанції в ухвалі навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним суспільно небезпечних діянь, що підпадає під ознаки кримінальних правопорушень, в тому числі за ч.1 ст.127 КК України, за викладених ухвалі обставин, суд першої інстанції належним чином обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 , а також інші докази сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Встановлені судом обставин щодо винуватості малолітнього обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

-відеозапис допиту потерпілого ОСОБА_19 , проведеного відповідно до вимог ст.225 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області;

-протокол огляду відеозапису допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_13 від 15.10.2024;

-лист Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, яким органу досудового розслідування скеровано малюнок потерпілого Журавського, який він намалював при допиті;

-психологічний висновок спеціаліста №17/Б від 18.10.2024 за результатами проведення допиту малолітньої особи ОСОБА_13 ;

-висновок експерта за результатами судової психологічної експертизи від 11.11.2024 №1184/24-26,

-протокол добровільної видачі та огляду від 03.10.2024, відповідно до якого ОСОБА_11 добровільно видала телефон «INFINIX SMART 8», котрим користується її син ОСОБА_8 .

-висновок експерта №КСЕ-19/123-24/12579 від 29.10.2024, з якого вбачається, що в пам`яті телефона «INFINIX SMART 8», яким користується ОСОБА_8 , наявні відеофайли та графічні файли, що належать до дитячої порнографії, у тому числі за участю потерпілого ОСОБА_13 . Крім того, в пам`яті наданого на дослідження телефона виявлено інформацію щодо обміну відеофайлами, що належать до дитячої порнографії за допомогою застосунку «TELEGRAM» (контакти «Богдан», «Саша», «Кирил»).

- протокол обшуку від 03.10.2024 на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_20 , проведеного відповідно до ухвали слідчого судді Кременецького районного суду від 02.10.2024, відповідно до якого вилучено мобільний телефон SAMSUNG GALAXY М 12, яким користується ОСОБА_7 .

- висновок комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експертизи № КСЕ -19/123-24/12581 від 29.10.2024, з якого вбачається, що у пам`яті телефона SAMSUNG GALAXY М 12, яким користується ОСОБА_7 , наявні відеофайли, що належать до дитячої порнографії, у тому числі за участю потерпілого ОСОБА_13

- протокол огляду додатку до висновку експерта №КСЕ-19/123-24/12579 від 29.10.2024, який проводився 12.11.2024. З протоколу вбачається, що на диску наявні відеофайли матеріали з ознаками дитячої порнографії в кількості 8 шт., які вилучені із телефона ОСОБА_8 . Крім того, виявлено скріншоти листування, які підтверджують розповсюдження відео з ОСОБА_13

- протокол огляду додатку до висновку експерта №КСЕ-19/123-24/12581 від 29.10.2024, який проводився 12.11.2024, з якого вбачається, що на диску наявні відеофайли матеріали з ознаками дитячої порнографії в кількості 4 шт., які вилучені з телефона ОСОБА_7

-протокол огляду предметів від 13.11.2024, з якого вбачається, що предметом огляду є мобільний телефон XIAOMI REDMI 12C, яикй належить ОСОБА_21 та у телефоні наявні файли порнографічного характеру з ОСОБА_13 , відеозйомку яких проводив ОСОБА_8

- відеозапис файлу «2_671961229.mp4», який підтверджує факт наявності орального статевого контакту з потерпілим ОСОБА_13 .

У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги докази сторони обвинувачення, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому суспільно-небезпечних діянь.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні такого діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.127 КК України,

Фактичні дані, які покладено в основу ухвали і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений в ухвалі аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються ОСОБА_8 так і те, що зазначені вище суспільно-небезпечні діяння вчинено саме малолітнім обвинуваченим.

Позиція сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_8 ознак інкримінованого йому діяння саме за ч.1 ст.127 КК України не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

За змістом статті 4 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання Кожна держава-сторона забезпечує розглядання всіх актів катування згідно з її кримінальним законодавством як злочини кожна держава-сторона встановлює відповідні покарання за такі злочини з урахуванням їх тяжкого характеру.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що за своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Стаття 127 КК України («Катування») містить такі положення: Катування, тобто будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати інформацію чи зізнання, або з метою покарати її чи іншу особу за дії, вчинені нею або іншою особою чи у вчиненні яких вона або інша особа підозрюється, або з метою залякування її або інших осіб.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 1 статті 127 КК України, характеризується такими ознаками: нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій, що спричиняють сильний фізичний біль або моральне страждання.

Суб`єктивну сторону ч.1 ст.127 КК України характеризує прямий умисел: винний усвідомлює, що його дії можуть призвести до заподіяння страждань (фізичних або моральних), і бажає цього або свідомо допускає такий наслідок.

Як встановлено місцевим судом, 03.07.2024 р. близько 18 години ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із малолітніми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебував на території колишньої ферми, що в с. Новостав Кременецького району Тернопільської області. У цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нанесли ОСОБА_13 побої, після чого у ОСОБА_8 виник протиправний умисел на вчинення насильницьких дії відносно малолітнього ОСОБА_13 та примушування малолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії з метою її розповсюдження. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 погрожуючи фізичною розправою, змусив ОСОБА_13 всупереч його волі взяти статевий член ОСОБА_7 в рот, знімаючи це все на відео на своєму мобільному телефоні.

ОСОБА_13 в силу свого малолітнього віку і фізичного стану не міг захиститись, та змушений був виконати вимоги ОСОБА_8 , в результаті чого пережив сильні моральні страждання у зв`язку з посяганням на його статеву недоторканність та приниженням його гідності.

Тобто, ОСОБА_8 вчинив відносно ОСОБА_13 суспільно-небезпечне діяння, спрямоване на заподіяння йому морального страждання з метою примусити його вчинити дії, що суперечать його волі, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_13 , допитаного в порядку ст. 225 КПК України, які були предметом дослідження суду першої інстанції, підтверджуються обставини вчинення ОСОБА_8 відносно ОСОБА_13 суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заподіяння йому морального страждання з метою примусити його вчинити дії, що суперечать його волі, що, на думку колегії суддів, підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

Також колегія суддів бере до уваги, що відповідні показання малолітнього потерпілого у кримінальному провадженні узгоджуються та підтверджуються іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Оцінюючи показання потерпілого, колегія суддів зауважує, що в сукупності з іншими дослідженими доказами, достовірність його показань підтверджується висновком експерта за результатами судової психологічної експертизи від 11.11.2024 №1184/24-26, яким встановлено, що під час загального порівняльного аналізу процесу відтворення ОСОБА_22 обстановки та обставин події, не виявлено ознак, які сигналізують про ступінь нещирості інформації, яку він повідомляє. На щирість його показів вказують наступні ознаки: відтворює послідовність подій; демонструє знання фактів, описує деталі та цитує діалог, який був між ним і його кривдниками під час ситуації, яка досліджувалась, на питання, які містять емоції пережитих ним болю, страху та сорому відповідає з ознаками переживання, хвилювання та стресу: глибоко видихає повітря, опускає очі, довга пауза страх озвучити ситуацію в якій опинився; ознакою сильного потрясіння дитини через пережиті фізичний біль сором, страх за своє життя, залякування та погрози, являється йог уникання відповідати на запитання психолога, які стосуються деталізації протиправних дій сексуального характеру стосовно нього, що пояснюються особливістю психіки дитини, яка застосовує захисну реакцію у вигляді витіснення травмуючих пережитих подій.

Враховуючи, що зазначена експертиза проведена особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними суд не має.

Таким чином, підстав не довіряти показам малолітнього потерпілого щодо його емоційних переживань під час вчинення відносно нього протиправних дій зі сторони ОСОБА_18 , у суду не має. При цьому, суд бере до уваги як висновок експерта за результатами судової психологічної експертизи від 11.11.2024 р. № 1184/24-26, так і показання потерпілого, які узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

Жодних доказів чи аргументованих доводів на підтвердження факту здійснення впливу на малолітнього потерпілого, або будь-яких інших факторів, які б впливали на зміст його показань, стороною захисту суду не надано.

Твердження апелянта про те, що показання ОСОБА_13 мають суттєві розбіжності, правильності висновку місцевого суду про наявність у даних показаннях доказів винуватості ОСОБА_8 , не спростовують.

Більше того, як вбачається із показань ОСОБА_8 , наданих в судовому засіданні місцевого суду, останній не заперечував той факт, що він хотів злякати ОСОБА_13 , говорячи, що втопить його, хоч і вважає, що такі його дії були у формі гри. Крім цього, ОСОБА_8 зазначив, що кидав ОСОБА_13 на землю, оцінюючи свої дії як гру із ним.

Колегія суддів оцінює показання ОСОБА_8 , надані в судовому засіданні місцевого суду, як зайняття позиції, яка направлена на пом`якшення його становища та відповідальності за вчинене.

Так само є необґрунтованим твердження захисника про те, що суд не врахував відсутність обов`язкових елементів складу злочину за ч.1 ст.127 КК України у діях ОСОБА_8 .

Фактично, потерпілий у своїх поясненнях прямо вказував на всі ключові елементи притаманні суспільно-небезпечному діянню передбаченому ч.1 ст.127 КК України.

Показання самого потерпілого є логічними і послідовними, співвідносяться з іншими доказами та містять важливі деталі щодо обставин його залякування ОСОБА_23 , погрозами втопити та застосувати фізичну розправу. Також потерпілий повідомив, що ОСОБА_24 , попередньо погрожуючи та кинувши на землю, вдарив його - ОСОБА_13 по обличчю і примусив його зробити те, що він не хотів робити.

Весь цей комплекс поведінки ОСОБА_18 , на переконання колегії суддів, свідчить про усвідомленість своїх дій та наявність прямого умислу щодо вчинення описаних вище суспільно-небезпечних дій по відношенню до малолітнього потерпілого.

Спроби захисника пояснити насильницькі дії ОСОБА_8 з урахуванням незрілості та впливу оточення, є непереконливими.

Крім цього, психологічним висновком спеціаліста №17/Б від 18.10.2024 за результатом допиту малолітньої особи ОСОБА_13 зафіксовані ознаки психотравмувальної події:

1.Безпосередній досвід переживання травматичних подій (загроза життю, тілесній цілісності, зокрема, погрози забити, побиття, дії сексуального характеру, сприйняття ОСОБА_25 ситуації, як такої, що його хотіли втопити) зі слів дитини.

2.Абсолютно нова інформація ( ОСОБА_25 змалював дії сексуального характеру), яка вимагає значних ресурсів психіки, аби інтегруватися в досвід.

3.Порушення відчуття безпеки загроза життю.

Дані обставини дають колегії суддів підстави вважати, що діяння ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_13 сильне моральне страждання.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконання, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у суспільно-небезпечному діяння, спрямованому на заподіянні ОСОБА_13 морального страждання з метою примусити його вчинити дії, що суперечать його волі і мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.105 КК України суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК (2341-14) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Обираючи ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру, суд першої інстанції повною мірою врахував зазначені положення, обставини справи, ступінь тяжкості інкримінованих йому суспільно-небезпечних діянь та дані про особу неповнолітнього.

Інших доводів, якими б ставилось під сумнів ухвалене судове рішення, апеляційна скарга не містить.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав до його скасування, про що ставить питання апелянт, не встановлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2025 року про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 , за вчинення суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч.4 ст.301-1 КК України, та ОСОБА_7 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді