В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/366/25

Провадження № 1-кп/348/192/25

03 червня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження №0000017, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.01.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,не одруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, на утриманні нікого не має, депутатом не обирався, судимому: вироком від 03 червня 2022 року Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із іспитовим строком 2 роки; вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року, з урахуванням ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації належного йому майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України),

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб без мети збуту.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, ним вчинено за таких обставин.

23 січня 2025 року близько 17:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік магазину «Ольга», що у м. Надвірна по вул. Княгині Ольги 1, на землі біля сміттєвих баків виявив одну таблетку, яку підняв та помістив у наплічну сумку, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб та почав його незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

Того ж дня, 23 січня 2025 року, близько 17:30 год. в м. Надвірна по вул. К. Ольги біля будинку №19 у розмові із працівниками поліції ОСОБА_5 повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб, який він попередньо придбав шляхом привласнення знайденого, та добровільно погодився його видати, а саме наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», в кількості 0,0220 грама. Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_5 зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю та безумовно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суду пояснив, що 23 січня 2025 року близько 17:00 год., перебуваючи неподалік магазину «Ольга», що у м. Надвірна по вул. Княгині Ольги 1, на землі біля сміттєвих баків він виявив одну таблетку білого кольору. Він здогадався, що це був наркотичний засіб «метадон», оскільки на таблетці був позначений символ у вигляді трикутника та він одразу з використанням мобільного телефону шляхом порівняння зображення з мережі Інтернет переконався щодо відповідності вигляду знайденої таблетки наркотичному засобу «метадон». Цю таблетку він підняв та помістив у наплічну сумку, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб та почав його незаконно зберігати при собі для власного вживання. Трохи відійшовши, він побачив дільничого та поліцейського і підійшов до них, щоб поцікавитися щодо вироку, яким його було засуджено. У розмові із працівниками поліції він повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб, який попередньо придбав шляхом привласнення знайденого та добровільно погодився його видати. Він надав повні показання, брав участь у слідчому експерименті. Йому достовірно відомо, що це таблетка «метадону», а також він не заперечує її масу 0,022 г, яка встановлена в результаті судового слідства на підставі висновку відповідного експертного дослідження (висновку експерта).

Щиро розкаюється у вчиненому, негативно ставиться до вчиненого, свій вчинок засуджує, просив його суворо не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив учасникам справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і його дії вірно кваліфіковано за вказаною нормою КК України.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку, повністю усвідомив наслідки свого діяння, зробив для себе відповідні висновки.

На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. При вирішенні питання щодо обсягу доказів, які будуть досліджуватися, обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості.

Відтак обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяттяі така обставина слугує критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_5 проявилося щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст. 65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обираючи вид та строк покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не одружений, на утриманні нікого не має, по місцю свого проживання характеризується негативно, раніше судимий, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, відбуває покарання в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання: - за ч.2 ст. 289 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна; - за ч. 4 ст. 185 КК України 6 (шість) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 покарання 6 (шість) років позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна. Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді застави залишено застосованим до набрання даним вироком законної сили і звернення його до виконання. Строк відбування остаточно призначеного покарання ОСОБА_5 рахувати з часу його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування остаточного покарання ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженні, з 11 год. 45 хв. - 18.08.2023 року по 22.05.2024 року, із розрахунку: день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Вирішено питання щодо повернення грошової застави, речових доказів, відшкодування судових витрат та вирішено цивільні позови потерпілих.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, з урахуванням ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 задоволено. Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року скасовано в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 21 липня 2023 року стосовно потерпілого ОСОБА_8 та закрито провадження в цій частині на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року змінено в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України. Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 за епізодом у період часу із липня місяця 2023 року по жовтень 2023 року стосовно потерпілої ОСОБА_9 із ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції: за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна; - за ч. 4 ст. 185 КК України 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 6 ( шести) років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна. В решті вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року залишено без змін.

Для відбування покарання ОСОБА_5 направлено 23.01.2025.

Аналізуючи надані суду матеріали, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, приписи статей 50, 65 КК України, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі.

При цьому суд вважає, що таке покарання буде цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Суд вважає неможливим призначення покарання у виді штрафу та виправних робіт, оскільки засуджений офіційно не працевлаштований і не має постійного джерела доходу. Також суд вважає недостатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів покарання у вигляді пробаційного нагляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово вчиняв умисні кримінальні правопорушення, належних висновків для себе не зробив та, маючи непогашену судимість, знову вчинив умисне кримінальне правопорушення.

Санкцією кримінального закону встановлена тривалість такого виду кримінального покарання як обмеження волі до 5 років за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, надавши суду чіткі та послідовні показання. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення обвинуваченому максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді обмеження волі відсутні. Разом з тим, у судовому засіданні також знайшла своє підтвердження обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого, а тому підстави для призначення ОСОБА_5 мінімально дозволеного строку кримінального покарання у виді обмеження волі також відсутні.

Суд враховує, що ОСОБА_5 на цей час відбуває покарання за попереднім вироком та вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення після набрання вироком, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі, законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У постанові від 23.10.2018 у справі № 202/1154/17 Верховний Суд зазначив, що норма ч. 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. Тобто приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 остаточного покарання врахуванню підлягає покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року.

При цьому, суд враховує положення п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якого при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Отже, зважаючи на положення зазначених вимог закону, суд дійшов висновку, що в цьому випадку ОСОБА_5 шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 71 КК України.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ч. 1 ст. 75 КК України, суд бере до уваги висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 26.04.2018 у справі № 757/15167/15-к, а саме відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд при цьому враховує, що у постанові від 19.07.2018 у справі № 755/6254/17 Верховним Судом зауважено, що неготовність до самокерованої правослухняної поведінки виключає призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Отже, суд враховує, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, проте належних висновків для себе не зробив та після набрання вироком, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі, законної сили вчинив нове кримінальне правопорушення. Вирішуючи питання щодо міри покарання, суд дійшов до висновку про необхідність застосування вимог ст. 71 КК України. Тому відсутні правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе.

Згідно з абз. 3 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 на момент розгляду кримінального провадження відбуває покарання за попереднім вироком, початок строку відбування ним покарання за цим вироком необхідно рахувати з моменту проголошення вироку суду.

Судові витрати складаються з документально підтверджених витрат на залучення експерта в розмірі 1 989,75 грн на проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № СЕ-19/109-25/1984-НЗПРАП від 30.01.2025 в Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України, які слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 381-382, 392-395, 615 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2024 року призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення вироку.

Речові докази - таблетку білого кольору, яка містить наркотичний засіб «метадон» масою 0,022 г, яку упаковано до спеціального пакету ІСR0213473 (постанова від 30.01.2025, квитанція №4 від 13.02.2025) та яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № СЕ-19/109-25/1984-НЗПРАП від 30.01.2025 у розмірі 1 989,75 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав передбачених ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1