справа № 390/1061/24
провадження № 11-кп/4809/65/25
12 травня 2025 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду більшістю голосів постановила ухвалу про задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника-адвоката ОСОБА_2 про скасування вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.05.2024 рокуу зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та призначення нового судового розгляду в Кропивницькому районному суді Кіровоградської області. З прийнятим колегією суддів рішенням і його мотивацією не погоджуюсь, а тому відповідно до ч.3 ст.375 КПК України викладаю окрему думку.
Колегія суддів апеляційного суду своєю більшістю, скасувала вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.05.2024 року та призначила новий судовий розгляд в Кропивницькому районному суді Кіровоградської області, що на мою думку є незаконним, не відповідає вимогам закону.
Згідно з п.2 ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.
Критерієм, який визначає можливість і доцільність ініціювання та укладення угоди при визнанні винуватості, є наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні більш тяжких кримінальних правопорушень. Водночас матеріали проваджень свідчать про те, що досудове розслідування, незважаючи на формальний склад вчинених кримінальних правопорушень і визнання вини підозрюваним (обвинуваченим), проводиться у повному обсязі, при цьому задіяний увесь спектр розшукових і слідчих дій, як наслідок, процесуальні строки не скорочуються, а угода ж фактично стосується лише міри покарання.
Слід зазначити, що угода про визнання винуватості укладається між прокурором і підозрюваним, обвинуваченим за ініціативою будь-кого із цих осіб. Чинним кримінально процесуальним кодексом не окреслено часовий алгоритм якого необхідно дотримуватись при укладанні угоди, не визначено термін для вивчення запропонованої угоди, окрім застережень щодо кола осіб з якими може бути укладена така угода. Таким чином учасники не обмежені в терміні для підготовки та укладання угоди.
Не погоджуюсь із висновком більшості колегії суддів щодо підтвердження порушення права на захист та неефективність юридичного захисту адвоката ОСОБА_3 , відсутність волевиявлення та добровільності ОСОБА_1 при підписанні угоди з прокурором про визнання винуватості.
Не підтвердженим під час апеляційного розгляду залишилось твердження сторони захисту щодо порушення кримінального провадження стосовно захисника ОСОБА_3 .. На час апеляційного перегляду захисник ОСОБА_2 не надав суду доказів щодо наявності дисциплінарного провадження стосовно захисника ОСОБА_3 за порушення вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", або відомостей про притягнення його до кримінальної відповідальності про що посилався захисник в судовому засіданні.
Матеріали апеляційної скарги не містять об`єктивних даних про неналежне виконання захисником ОСОБА_3 професійних обов`язків адвоката, що могло б призвести до істотного обмеження прав ОСОБА_1 , передбачених ч.3 ст.6 Конвенції, ст.59 Конституції України, ст.20, частинами 3, 4 ст.42 КПК.
Реалізація права на відмову від захисника та відповідна процедура визначена ст. 54 КПК. При цьому на всіх стадіях кримінального провадження закон забезпечує особу, яка підозрюється, обвинувачується, або засуджена у вчиненні кримінального правопорушення, можливістю мати захисника як з боку обраного ним так і з боку призначеного захисника. Забезпечена така особа і можливістю відмовитися від захисника або замінити його відповідно до вимог процесуального закону.
З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що як на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанцій захист ОСОБА_1 здійснював адвокат ОСОБА_3 на підставі договору про надання безоплатної правової допомоги.
Захисник ОСОБА_3 відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не займав у справі позицію всупереч волі клієнта, а висловлена ним позиція узгоджувалася з позицією обвинуваченого ОСОБА_1 . Обвинувачений ОСОБА_1 жодного разу за час здійснення кримінального провадження органом досудового розслідування та під час розгляду суд першої інстанцій не поставив під сумнів ефективність надаваної йому правової допомоги захисником ОСОБА_3 , як про це вказує захисник ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, і зазначена процесуальна поведінка захисника не надавала суду підстав робити висновок про неефективність здійснюваного нею захисту обвинуваченого ОСОБА_1 ..
Обвинувачений 03.06.2024 укладає угоду про надання правничої допомоги з захисником ОСОБА_2 .
Переглядом відеозапису судового засідання від 20.05.2024 року, встановлено, що суд отримав від учасників судового розгляду матеріали угоди про визнання винуватості.
За змістом ст.474, 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди. В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог. Під час розгляду зазначеної угоди інтереси обвинуваченого представляв захисник ОСОБА_3 судом було зауважено обвинуваченому відповідати голосніше, оскільки біля нього відсутній мікрофон, захисник в свою чергу дублював відповіді свого підзахисного. Вважаю, що висновок більшості колегії про відсутність відповідей ОСОБА_1 на відео- та звуко- файлах судового засідання є дещо перебільшеними.
Не вважаю, що є порушенням норм чинного законодавства коротке оголошення змісту угоди. Головуючий проводячи судове засідання пересвідчився, що ОСОБА_1 визнає свою вину, нічого не оспорює, погоджується з покаранням. З метою дотримання вимог чинного законодавства оголошує права та наслідки укладання такої угоди. Суд перевіряє таку позицію у адвоката, який пояснює, що позиція узгоджена, сторона захисту з усім згодна.
Я критично відношусь до твердження колегії суддів щодо трактування матеріалів відеозапису про звернення головуючого до ОСОБА_1 що головуючий сам відповідає, « ОСОБА_1 згоден, все зрозуміло» вважаю, що таким чином суд пересвідчувався у намірах щодо підписанні угоди, зважаючи на те, що було зауважено на відсутність мікрофона, і як наслідок звуку на фіксації. Заслухавши прокурора щодо вирішення питання про речові докази головуючий повідомив сторони, що видаляється до нарадчої кімнати.
У відповідності до довідки від 20.05.2025 (а.п.167 т.3) проголошення вироку суду по виходу з нарадчої кімнати не фіксувалось, оскільки були відсутні учасники судового розгляду, копії вироку згідно розписок були отримані прокурором та захисником 20.05.2024 (а.п. 173 т.3), а ОСОБА_1 направлено 22.05.2024 та вручено 23.05.2024 (а.п.175 т.3). Закон не вимагає створювати умови щодо утримання учасників судового розгляду в залі судового засідання до виходу суду з нарадчої кімнати. Крім того, захисник та прокурор отримали копію вироку в день його постановлення. Вважаю, що апеляційний суд передчасно дійшов висновку про небажання проголошувати вирок суду учасникам судового розгляду за наявності довідки про відсутність учасників судового розгляду, інше не підтверджено матеріалами кримінального провадження та апеляційних скарг.
Висновок колегії суддів, що при розумовій відсталості, з урахуванням діагнозу, розладів поведінки, епілептичних (судорожних) припадків та за наявності довідки СІЗО про прийом медичного препарату «Карбазепіну» ОСОБА_1 при підписанні угоди про визнання винуватості, очевидно міг не знати та не усвідомлювати, що він підписує, на що погоджується, а добровільне волевиявлення ОСОБА_1 на угоду з прокурором, не є очевидним. Суд не може вдаватись в оцінку психоемоційного стану обвинуваченогона час укладання угоди та його здатність усвідомлювати все, що відбувається навколо спираючись на довідку про призначення та застосування медичного препарату. До матеріалів апеляційної скарги не було надано належно підтверджених матеріалів, висновків медичних експертів щодо сповільнення чи несприйняття інформації в наслідок прийому препарату «Карбомазепін», навпаки в матеріалах кримінального провадження наявна судово-медична експертиза №98 від 15.03.2024 яка зазначає, що ОСОБА_4 страждав і страждає на легку розумову відставлість, що не позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними. У відношенні до інкримінованого діяння слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує.
Вважаю, що при постановленні ухвали, суд передчасно вдався в питання наявності законності та обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, констатацію неефективності, а по суті порушення права психічно хворого ОСОБА_1 на захист, незаконність затвердженої судом угоди про визнання винуватості та ухваленого вироку.
Обізнаність чи не обізнаність прокурора про наявність інших кримінальних проваджень стосовно співробітників правоохоронних органів не можуть впливати на виконання судом вимог щодо перевірки волевиявлення та добровільності при підписанні угоди з прокурором про визнання винуватості, як того вимагає закон.
Відомості, які сталі відомі на момент перегляду вироку судом апеляційної інстанції про направлення процесуальним прокурором Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області обвинувального акту у кримінальному провадженні 28.02.2024 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.372, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України за фактом притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, а також поєднаного зі штучним створенням доказів обвинувачення, де ОСОБА_1 фігурує потерпілим не може бути розглянуто судом як підстава для скасування вироку про затвердження угоди про визнання винуватості..
Суд апеляційної інстанції не може надавати оцінку винуватості чи не винуватості особи при вирішенні питання про дотримання процесуальних вимог під час затвердження судом угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором.
Забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляції суб`єкти оскарження.
Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч.2 ст.473 КПК України. Так, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених аб.1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України.
Визначаючи таку норму законодавець створив процесуальні обмеження з метою уникнення недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасниками судового розгляду, котрі з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.
Виходячи із обґрунтування апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_2 необхідно зазначити, що апеляційні вимоги базуються на відомостях щодо притягнення працівників правоохоронних органів до кримінальної відповідальності, визнання потерпілим ОСОБА_1 в даному кримінальному провадженні та не можливість останнього вчинити інкриміновані йому правопорушення. Наявність лише кримінального провадження без постановленого вироку суду, яке набрало законної сили не є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції. Законом чітко визначені підстави для скасування вироку суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, які розширенню не підлягають.
Перевіривши матеріали кримінального провадження вважаю, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Вимоги викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та в його інтересах захисника ОСОБА_2 не узгоджуються із матеріалами кримінального провадження, порушені питання в апеляційних скаргах виходять за межі апеляційного розгляду визначених п.1 ч.4 ст.394 КПК України .
На мою думку, за наявних підстав вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.05.2024 року про затвердження угоди про визнання винуватості між ОСОБА_1 та прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 підлягав залишенню без змін.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_9