Справа № 711/3315/25
Номер провадження 1-кп/711/386/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000563 від 13.02.2025 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з спеціальною освітою, не одруженого, не має на утриманні малолітніх дітей, депутатом, учасником бойових дій, інвалідом не являється, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст357 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 11.02.2025 близько 08 години, більш точного часу та місця в ході розслідування не встановлено, перебуваючи в районі вулиці Криваліївська у місті Черкаси, маючи умисел, направлений на привласнення чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, з корисливих мотивів, підібрав на вулиці пластикову банківську (платіжну) картку № НОМЕР_1 , відкриту у АТ «Ощадбанк», яка є офіційним документом та є матеріальним носієм інформації, призначеним для посвідчення юридично значимих фактів під час проведення банківських операцій і належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого умисно приховував вказану банківську картку, маючи на меті корисливий мотив.

Він же, у період часу із 08:00 год. 11.02.2025 по 16:11 год. 11.02.2025, перебуваючи в адміністративних межах міста Черкаси, маючим умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений на 90 діб Указом Президента України №26/2025 від 14.01.2025 та затверджений Верховною Радою України, шляхом вільного доступу, використовуючи незаконно здобуту пластикову банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту у АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_6 , вчинив крадіжку грошових коштів, здійснивши безконтактну оплату товарів у магазинах міста Черкаси, а саме за адресами: вул. Чорновола 71 м. Черкаси магазин «Магазин продукти», бул. Шевченка 345 м. Черкаси магазин «Казка», вул. Благовісна 300 м. Черкаси магазин «Делікат», бул. Шевченка, 352 м. Черкаси магазин «Файно- маркет», бул. Шевченка 305 м. Черкаси магазин «АТБ», вул. Нижня Горова 2 м. Черкаси «Аптека 30», вул. Припортова 42/1 магазин «Велика Кишеня» м. Черкаси, вул. Припортова 42/2 м. Черкаси магазин «Аврора», вул. Захисників Азовсталі 6 м. Черкаси магазин «Риболов», бул. Шевченка 320/1 м. Черкаси магазин «Моїіі», вул. Чехова 110 м. Черкаси магазин «Файно-маркет», вул. Чехова, 209/1 м. Черкаси магазин «Делві», вул. Семиренківська 25, м. Черкаси магазин «Файно-маркет», вул. Чигиринська 42, м. Черкаси магазин «Знахідка», вул. Чигиринська 40 м. Черкаси магазин «Кега» на загальну суму 5755,87 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану вище суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину визнав у повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено у обвинуваченні, але від детальних показів відмовився у відповідності до ст.63 Конституції України.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів..

До початку судового засідання потерпілий надав до суду заяву про проведення подальшого судового засідання без його участі та претензій до обвинуваченого не має.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, та за ч.1 ст.357 КК України, який відноситься до проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не військовослужбовець, не одружений, не маючого на утриманні дітей, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, добровільне, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання з застосуванням ч.1 ст.70 КК України, та остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів та з урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з випробовуванням, згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 в процесі досудового розслідування запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 349, 368-371, 374,615 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185,ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.357 КК України у вигляді 1 року обмеження волі

за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покаранням більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 1 (один) рік з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази:

диск лазерної системи зчитування DVD-R, із відсозаписом з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна. 300, магазин «Делікат»; диск лазерної системи зчитування DVD-R, із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 305, магазин «АТБ»; диск лазерної системи зчитування DVD-R, із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Припортова. 42/1, магазин «Велика Кишеня»; диск лазерної системи зчитування DVD-R, із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Припортова. 42/2, магазину «Аврора»; диск лазерної системи зчитування DVD-R, із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 320/1, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; диск лазерної системи зчитування DVD-R, із відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 110, м. Черкаси вул. Симеренківська, 25 магазин «Файно- Маркет; інформація в електронному вигляді на електронному носії CD-R диску вилученої згідно ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси, провадження №1-кс/712/1081/25 справа № 712/2545/25 від 05.03.2025 у AT «Ощадбанк» - приєднано до матеріалів провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1