Справа № 755/7657/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3567/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 11 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав, що з огляду на наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що ні клопотання прокурора, ні ухвала суду не містить жодних аргументів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зводиться лише до припущень. Також вказав, що жодними доказами не доведено наявність обґрунтованого обвинувачення. Крім цього, звернув увагу на те, що в порушення ст. 178 КПК України судом не враховано вік та здоров`я обвинуваченого, який після операції втратив внутрішній орган та має інше захворювання, яке становить пряму загрозу його життю та здоров`ю. Вважає, що за таких обставин застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є невиправданим та непропорційним втручанням у його свободу, а тому його подальше утримання під вартою порушує ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно. Крім цього, захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, в обґрунтування якого він вказав, що повний текст оскаржуваної ухвали був виготовлений та підписаний лише 18 лютого 2025 року, оголошений не був та копію ухвали він отримав на електронну адресу також 18 лютого 2025 року, після чого 19 лютого 2025 року він подав апеляційну скаргу, яка була повернута судом без розгляду у зв`язку з не долученням відповідного клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вважає, що вказані обставини є поважною причиною пропуску ним строку на апеляційне оскарження ухвали від 11.02.2025 року.

Захисник ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи із зазначенням поважних причин неявки ним не надіслано, від обвинуваченого заяв про розгляд провадження за його участі до суду також не надходило. Від прокурора надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ, однак на зв`язок він не вийшов.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1КПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті - протягом п`яти днів з дня її оголошення. За змістом ч. 3 ст. 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 11 лютого 2025 року підлягає до задоволення, оскільки вказана ухвала хоч і була постановлена судом в судовому засіданні за участі сторін, однак як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень в судовому засіданні 11 лютого 2025 року було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, тоді як повний текст оскаржуваної ухвали був виготовлений та підписаний лише 18.02.2025 року, про що свідчить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (а.с. 7), а тому доводи захисника ОСОБА_7 про отримання ним копії оскаржуваної ухвали лише 18.02.2025 колегія суддів визнає обґрунтованими. Апеляційну скаргу на ухвалу суду захисник ОСОБА_7 подав 28.02.2025 року засобами поштового зв`язку, яка отримана та зареєстрована судом 04.03.2025 року, оскільки попередню апеляційну скаргу захисника, яку він подав 19.02.2025 року засобами електронного зв`язку, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року повернуто особі, яка її подала у зв`язку з тим, що вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру судових рішень. Наведене, на думку суду, є поважними причинами пропуску захисником ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 11.02.2025 року, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про незаконність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника обвинуваченого, ним порушене питання про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 11 лютого 2025 року, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою був визначений до 11 квітня 2025 року включно. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року фактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у однин із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і у нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у низці статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що вказує на необґрунтованість вимог захисника обвинуваченого в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення, пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання шляхом залишення цього рішення без змін. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Поряд із цим, як вже було зазначено колегією суддів вище, скасованим може бути лише чинне судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Строк дії ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року закінчився 11.04.2025 року. Те, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого є нечинною унеможливлює її скасування.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 квітня 2025 року включно, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 рокущодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4