КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/2084/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/976/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 129 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк5 (п'ять) років; за ч.1 ст.129 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 , у строк остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років період його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 15.02.2023 року і до набрання цим вироком законної сили.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_9 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2023 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, 15.02.2023 року близько 07 год. 30 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 знаходився на першому поверсі житлового будинку, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та при цьому достовірно знаючи, що на другому поверсі вказаного житлового будинку на самоті знаходиться громадянка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її співмешканець ОСОБА_11 , пішов на роботу, маючи протиправний умисел, направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з проникненням у тіло потерпілої, з використанням своїх геніталій, в подальшому близько 07 год. 40 хв., більш точного часу не встановлено, з метою реалізації свого злочинного та протиправного умислу, спрямованого на задоволення своєї статевої пристрасті, при цьому ОСОБА_9 взявши з собою пневматичний газобалонний пістолет моделі «MAKAROV» калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , для здійснення погроз його застосування та подолання фізичного супротивну ОСОБА_10 , піднявся сходами на другий поверх вищевказаного будинку та зайшов до приміщення однієї з кімнат, де знаходилась потерпіла ОСОБА_10 .

У період часу з 08 год. 00 хв. по 08 год. 30 хв., більш точний час не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , запропонував потерпілій ОСОБА_10 добровільно задовольнити його статеву пристрасть, проте отримавши відмову від останньої, з використанням пневматичного газобалонного пістолету моделі «MAKAROV» калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , який він приніс з собою, з метою реалізації свого злочинного та протиправного умислу та подолання фізичного супротивну потерпілої ОСОБА_10 , завдав їй один удар в область голови (в ліву частину потилиці) та під погрозою подальшого застосування фізичного насильства, всупереч волі потерпілої ОСОБА_10 , змусив останню роздягнутись та у подальшому з використанням своїх геніталій, шляхом орального проникнення у тіло останньої, задовольняв свою статеву пристрасть.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152 КК України, а саме - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

Також судом встановлено, що 15.02.2023 року, близько 08 год. 20 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , знаходився в одній із кімнат на другому поверсі житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , тримаючи в руках пневматичний газобалонний пістолет моделі «MAKAROV» калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , навів його в бік потерпілої ОСОБА_10 , а саме у життєво важливі органи останньої - грудну клітку та голову, при цьому висловлюючи погрози вбивством останній, а саме такими активними діями, висловив потерпілій ОСОБА_10 словесну погрозу вчинення вбивства останньої та близьких їй осіб, шляхом здійснення пострілів з вказаного пістолета, в разі повідомлення останньою своєму співмешканцю ОСОБА_11 та до правоохоронних органів обставин про вчинення ним задоволення статевої пристрасті, вчиненої проти волі потерпілої ОСОБА_10 .

Тим самим, враховуючи попередню протиправну поведінку ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_10 з використанням пневматичного газобалонного пістолету моделі «MAKAROV» калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , для спричинення тілесних ушкоджень, останньою було сприйнято вказані дії як реальну загрозу для свого життя і здоров`я та в якої при цьому були підстави побоюватися здійснення такої погрози.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, а саме - погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить, вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що призначене йому покарання є суворим, оскільки суд не врахував пом`якшуючі покарання обставини - визнання ним вини та щире каяття, що вчинені ним злочини не є тяжкими, дані про його особу, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, що він позитивно характеризується, на обліку в лікарів психолога і психіатра не перебуває, має поганий стан здоров`я, на його утриманні перебуває дружина, яка має інвалідність другої групи та двоє неповнолітніх дітей, а також мати пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги.

При цьому також зазначає, що він не заперечував у наданні медичної допомоги потерпілій, при його затриманні працівниками поліції опору не вчиняв, не заперечував в проведенні слідчих процесуальних дій, тому, на його думку, суд мав підстави призначити йому менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, думку прокурора та представника потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не заперечуються, питання щодо правильності кваліфікації не ставиться.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що покарання призначене судом не відповідає особі винного та тяжкості вчиненого, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення розміру покарання, призначеного обвинуваченому у виді позбавлення волі, з огляду на таке.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, суд першої інстанції послався на положення статей 50, 65 КК України та приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання, врахував ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, а також конкретні обставини та факти вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнавав, досудовому розслідуванню не сприяв, щиро не каявся, не з`являвся із зізнанням у вчинених правопорушеннях. Лише під час судового розгляду ОСОБА_9 поступово змінив свою позицію з часткового визнання винуватості у вчинених правопорушеннях до повного визнання винуватості, та каяття, при цьому зазначивши, що перед потерпілою він не каявся, та пробачення в неї не прохав.

За таких обставин, суд не врахував каяття ОСОБА_9 , про яке він заявив в останньому слові, як обставину, що пом`якшує його покарання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, конкретний характер дій обвинуваченого, застосування фізичного насильства для полегшення реалізації свого злочинного умислу, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутність пом`якшуючої покарання обставини та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд визнав за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_9 в межах санкції ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, суд першої інстанції врахував вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 129 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, а також конкретні обставини та факти вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням встановлених судом обставин, що характеризують особу ОСОБА_9 , враховуючи ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, конкретний характер дій обвинуваченого, зміст висловлених погроз та ступінь впливу їх на нормальну життєдіяльність потерпілої, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , відсутність пом`якшуючої покарання обставини та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд визнав за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_9 в межах санкції ч. 1 ст. 129 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Вирішуючи питання щодо призначення остаточного покарання відповідно до ст.70 КК України, суд прийшов до висновку про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

З такими висновками погоджується й колегія суддів та зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд діяв з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, визначив обвинуваченому достатню міру покарання, підстав для пом`якшення якого, про що просить обвинувачений, не вбачається.

Обставину, на яку посилається ОСОБА_9 в апеляційній скарзі щодо визнання ним вини, правомірно не було враховано судом першої інстанції як таку, що пом`якшує покарання, зважаючи на особу обвинуваченого, його поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що не вбачає підстав для визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, - щирого каяття, належним чином вмотивувавши таку позицію.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття та визнання ним вини, є неспроможними.

Як вбачається з усталеної практики Верховного Суду, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак, як убачається із матеріалів кримінального провадження, поведінка обвинуваченого, як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду у суді першої інстанцій, не свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, співчуття потерпілій. Так, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що обвинувачений в судовому засіданні повноцінно так і не висловив свого суб`єктивного ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, не висловив жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, перед потерпілою не вибачався та зазначив про відсутність сенсу у цьому. Таким чином саме лише заявлення ОСОБА_9 про визнання винуватості та каяття не засвідчило про те, що він оцінює свої дії як протиправні, негативні та неприпустимі для суспільства, неможливість їх вчинення та допущення повторно, не свідчило про наявність у нього якогось емоційного почуття жалю з приводу вчиненого, а тим більше всі обставини вказують на байдужість обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують, наявність обставини, яка обтяжує покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для зміни покарання.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Враховуючи встановлені судом обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, характер і ступінь їх тяжкості, а також дані про обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має середню освіту, в силу ст. 89 КК України не судимий, одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, не є особою з інвалідністю, суд призначив ОСОБА_9 покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців в межах санкції ч. 1 ст. 129 КК України та у виді позбавлення волі в межах розміру, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; та на підставі ч.1 ст.70 призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке відповідає особі обвинуваченого і ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень. Колегія суддів не вбачає можливості пом`якшення призначеного судом покарання.

Підстав для пом`якшення призначеного судом покарання чи застосування ст.ст. 69, 75 КК України, за апеляційними доводами ОСОБА_9 , колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 рокущодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3