Справа №295/7446/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_4 під час розгляду заяви про самовідвід слідчого судді ОСОБА_5 у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Житомирської окружної прокуратури, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність керівника Житомирської окружної прокуратури, зобов`язати останнього внести відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що на думку скаржника вчинені, зокрема, суддями Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.06.2025 скаргу передано слідчому судді ОСОБА_14 .

27.06.2025 слідчим суддею ОСОБА_14 заявлено самовідвід у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_14 передано слідчому судді ОСОБА_4

03.07.2025 скаржником подано до суду заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2025 справу передано слідчому судді ОСОБА_1 для вирішення питання про відвід судді ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2016 №223-1650/0/4-16 «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні», заявлення відводів судді, який розглядає відвід слідчому судді, а отже не здійснює повноважень судді (слідчого судді) у цьому кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь слідчого судді у кримінальному провадженні, КПК не передбачено.

Заявлення такому судді відводів можна розцінювати як зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що розглядаючи заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 , суддя ОСОБА_4 не здійснює повноважень судді (слідчого судді) у кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь слідчого судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, то у такому випадку судді ОСОБА_4 не може бути заявлений відвід.

Крім того, слідчий суддя враховує, що статтею 55 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, гарантоване право особи на доступ до правосуддя. Кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Отже, гарантоване право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених законом механізмів (процедур).

Відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України.

В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування.

Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно із рішенням Конституційного суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Отже, мовою актів, роботи, діловодства та документації в судах України є виключно Українська мова.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації. Державний статус української мови є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави. Статус української мови як єдиної державної мови в Україні визначається виключно Конституцією України. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

Відповідно до статті 14 цього Закону у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із частиною 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

При цьому статтею 29 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Слідчий суддя звертає увагу, що дотримання учасниками кримінального провадження вимог до мови, якою здійснюється кримінальне провадження, що включає необхідність подання процесуальних документів (заяв, клопотань, скарг) державною мовою, є однією з загальних засад кримінального провадження, які визначені у частині першій статті 7 КПК України.

Відтак, звернення до суду з процесуальними документами (клопотаннями, заявами, скаргами) на будь-якій іноземній мові, зокрема російській, без подання їх перекладу державною мовою, є неприпустимим.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2022 року у справі № 521/12324/18 зроблено висновок, що скарга обов`язково повинна бути написана саме українською мовою.

Вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою викладені також в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 9901/98/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 9901/12/20.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_4 під час розгляду заяви про самовідвід слідчого судді ОСОБА_5 у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Житомирської окружної прокуратури, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1