ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/650/25

Провадження № 1-кп/568/85/25

"28" травня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

захисник ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

ознайомившись з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000077 (від 10.04.2025 р.) по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Свалявка, Печерський район, Закарпатська обл., житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, відповідно до ст. 89 КК України несудимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 будучи особою раніше судимою вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22.02.2024 р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, вчинив аналогічне кримінальне правопорушення.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області у справі № 568/585/24 від 21.05.2024 р. (набрала законної сили 31.05.2024 р.) ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 років.

Крім того, постановою Радивилівського районного суду Рівненської області у справі № 568/85/25 від14.02.2025 р.. (набрала законної сили 25.02.2025 р.) ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі № 559/140/25 від 12.03.2025 р. (набрала законної сили 25.03.2025 р.) ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 13 років і 5 місяців.

Однак, ОСОБА_5 достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, з метою невиконання рішень суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 129-1 Конституції України, ст. 298 КУпАП, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України, 10.04.2025 р. близько 11:05 год. керував автомобілем марки "Daewoo" модель "Lanos", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Перемоги, с. Зарічне, Дубенського району, Рівненської області, був зупинений працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному невиконані постанови суду, що набрала законної сили, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

28.04.2025 р. між прокурором у кримінальному провадженні, підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угоди, сторони домовилися про те, що обвинувачений беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що повністю розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення. Визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Враховуючи викладене, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, правовій кваліфікації кримінального правопорушення щодо узгодженого покарання.

Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Окрім цього, обвинуваченій роз`яснено частини 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 382 КК України.

Перевіряючи покарання, яке узгоджене сторонами угоди на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України за ч. 3 ст. 382 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, відповідно до ст. 89 КК України несудимий, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

У відповідності до ст. 66 КК України в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання за ч.3 ст. 382 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Крім того, беручи до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття, відсутність майнової шкоди, суд дійшов висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

А відтак, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.

Процесуальні витрати - відсутні.

Питання щодо речових доказів у справі належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 28.04.2025 року укладену між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000077 (від 10.04.2025 р.) по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України та призначити йому узгоджене в угоді покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із керуванням транспортними засобами строком на два роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Речові докази, а саме: оптичний носій із наявним відеозаписом із портативного відеореєстратора - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Рiвненського апеляцiйного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію даного вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1