Дата документу 29.05.2025 Справа № 336/6410/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/610/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6410/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 березня 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Долинське Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

01 грудня 2023 року, приблизно о 06 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул.Чарівної зі сторони вул.Полякова в напрямку нерегульованого перехрестя з вул.Героїв 55-ої бригади в м.Запоріжжі.

В цей же час, пішохід ОСОБА_8 вийшла з тротуару на нерегульований пішохідний перехід, який розташований через проїзну частину вул.Героїв 55-ої бригади та позначений дорожньою розміткою «Зебра» і дорожніми знаками «Пішохідний перехід», та почала перетин дороги, рухаючись зліва - направо відносно напрямку руху автомобіля «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час руху, водій ОСОБА_10 , наблизившись до нерегульованого перехрестя вул.Чарівної та вул.Героїв 55-ої бригади, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки та перешкод іншим учасникам дорожнього руху, а також маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_8 на проїжджій частині вул.Героїв 55-ої бригади та надати дорогу їй, відповідних заходів не вжив, внаслідок чого змінив напрямок свого руху вліво та, виїхавши на вказаний пішохідний перехід, скоїв передньою лівою бічною частиною кузову керованого ним транспортного засобу наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.п.10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.16.2: «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.п.10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу: перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків і наступним проведенням металоостеосинтезу виростку (операція 07.12.2023); гематоми в порожнині суглобу та у верхньому завороті (гемартроз), що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що обвинувачений ОСОБА_10 є пенсіонером, а тому відповідно до ч.3 ст.61 КК йому не може бути призначено покарання у виді обмеження волі. Враховуючи, що покарання у виді обмеження волі, арешту, виправних робіт не можуть бути призначені обвинуваченому, з урахуванням даних про його особу, який раніше не судимий, вперше вчинив нетяжкий злочин з необережності, визнав свою провину у повному обсязі, працевлаштований, вважала за можливе призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просив частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора та призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу з урахуванням вимог ст.ст.53, 66, 69 КК в розмірі 38 250 грн.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили призначити покарання у виді штрафу із застосуванням положень ст.69 КК у розмірі 38 250 грн., а також не позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В силу вимог ст.50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст.65 КК з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч.3 ст.349 КПК, кримінально-правової оцінки його дій за ч.1 ст. 286 КК відповідно до вимог ст.404 КПК апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині прокурором не оскаржуються.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК покарання у виді обмеження волі до осіб, що досягли пенсійного віку, не застосовується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік і право на призначення пенсії за віком визначається в залежності від набутого особою відповідного страхового стажу і становить 60, 63 і 65 років.

Таким чином, на час ухвалення вироку обвинуваченому ОСОБА_10 виповнилось 65 років та він вважається пенсіонером, тобто є особою, що досягла пенсійного віку.

Відтак зазначені обставини унеможливлюють призначення ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК.

Таким чином, оскаржуваний вирок суду підлягає зміні в частині призначеного судом покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання, колегія суддів, відповідно до вимог ч.3 ст.61, ст.65 КК враховує дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив нетяжкий злочин з необережності, повністю визнав свою провину, у скоєному розкаявся, на обліках у спеціалізованих медичних закладах не перебуває, працевлаштований, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, добровільно частково відшкодував спричинену потерпілій шкоду.

Обставиною, що пом`якшує покарання у відповідності до ст.66 КК, є щире каяття. Обставин, що у відповідності до ст.67 КК обтяжують покарання, не встановлено.

Колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_10 найменш обтяжливе передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК покарання у виді штрафу.

Призначаючи покарання, судова колегія зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 року у справі № 617/775/20 (провадження №13-110кс21) зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної прокурора та вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення обвинуваченому покарання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно викладеного у запереченнях захисника на апеляційну скаргу прокурора прохання про призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст.69 КК у виді штрафу у розмірі 38 250 грн. судова колегія зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину».

Разом з тим, місцевий суд встановив наявність лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, що вказує на відсутність підстав для застосування положень ч.1 ст.69 КК при призначенні покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4