ВИРОК

Іменем України

17.07.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0000332 від 24.04.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новояворівськ Львівської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, -

в с т а н о в и в :

24.04.2025, близько 22:00 год. ОСОБА_4 , знаходячись на тротуарі поблизу будинку № 200а, що по вул. Стрийська у м. Львові, при розмові із інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 та поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП капралом поліції ОСОБА_7 , які в цей час в даному місці несли службу по охороні громадського порядку у складі екіпажу «Омега 502» у форменому одязі із відповідними знаками розрізнення та діяли у межах повноважень, визначених ст.23 Законом України «Про національну поліцію», почав голосно нецензурно висловлюватись в сторону працівників поліції, поводити себе агресивно.

В ході чого, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень працівникам поліції, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_4 наніс своєю правою рукою удар ОСОБА_6 в область голови спричинивши останньому згідно висновку експерта синець і садно у лівій завушній ділянці, садно на лівій вушній раковині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Надалі, ОСОБА_4 відійшов від працівників поліції, в свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 намагались підійти до останнього, однак ОСОБА_4 наніс своєю правою рукою удар ОСОБА_7 в зап`ястя рук, спричинивши останній згідно висновку експерта два синці на правому плечі, підшкірний крововилив в ділянці правої ключиці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків, щиро кається. Просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Натомість, подав 20.05.2025 через канцелярію суду заяву, згідно якої підтверджує, що до ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру не має, моральна та матеріальна шкода за вчинення ОСОБА_4 відшкодована в повному обсязі. Просив справу слухати за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Втім подала 26.05.2025 через канцелярію суду заяву, згідно якої повідомляє про повне відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Щодо визначення міри покарання ОСОБА_4 покладається на розсуд суду. Просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легкої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку; раніше не судимий; має постійне місце проживання; одружений; має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка хворіє абсансною формою епілепсії за якою потрібно з боку батьків постійний догляд; за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався, на обліку в КНП ЛОР «Львівської обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває; отримав подяку від Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», а також обставину, що він примирився з потерпілими, добровільно відшкодував їм завдану майнову та моральну шкоду, а також скерував лист на ім`я начальника Управління патрульної поліції ДПП НП України у Львівській області від 02.05.2025, яким просив вибачення у потерпілих та усього особового складу Управління.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановленню істини по справі.

У відповідності до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому судом встановлено вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому, слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Однак суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування даного покарання та вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків на підставі ст.76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, вік, стан його здоров`я та враховуючи думку потерпілих, які жодних претензій до обвинуваченого не мають, повне відшкодування майнової та моральної шкоди, на час досудового розслідування та підготовчого судового засідання виконував покладені на нього процесуальні обов`язки; до суду з`являється за кожною вимогою, що дає підстави вважати можливість його становлення на шлях виправлення без ізоляції від суспільства, тому суд визначив обвинуваченому термін покарання в межах вказаного виду покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст.345 КК України, зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, що і буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Частиною 7 ст. 72 КК України передбачено, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З огляду на те, що обвинувачений перебував під цілодобовим домашній арештом, тому суд вважає, що відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зарахувати у строк відбування покарання період з 26.04.2025 по 13.05.2025, та з 20.05.2025 по 17.07.2025 цілодобового домашнього арешту, у співвідношенні, що відповідає 3 дні цілодобового домашнього арешту 1 дню позбавлення волі.

Оскільки суд дійшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 - скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди повернуто потерпілій ОСОБА_7 згідно ухвали суду від 20.05.2025, а потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов не подавався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк відбування покарання період з 26.04.2025 по 13.05.2025, та з 20.05.2025 по 17.07.2025 цілодобового домашнього арешту, у співвідношенні, що відповідає 3 дні цілодобового домашнього арешту 1 дню позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1(один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку рахувати з дня ухвалення вироку, тобто 17.07.2025.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 - скасувати.

Речові докази по справі, а саме 1 DVD-R диск, круглої форми, на яких містяться відеоспостереження залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та направити потерпілим.

Суддя ОСОБА_1