Справа № 504/1786/25
Номер провадження 1-кп/504/623/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2025 рокус-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Доброслав Одеського району Одеської області, справу за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000089 від 04.09.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, із неповною середньою освітою, офіційно не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , на час розгляду справи кулеметника військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 210 від 20.07.2024 солдата військової служби за призовом під час мобілізації, ОСОБА_5 зараховано до списків особливого складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно положень п.2 ч.1 ст. 24 ЗУ « Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 20 липня 2024 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно вимог .п.1,2,3 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядником (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст. 9,11,49,127,128 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, свідомо став на злочинний шлях за наступних обставин.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст.9,11,16,127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 14.08.2024 близько 18:20 год., перебуваючи в селі Вовківське Одеського району Одеської області, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар своєю правою рукою в ліве плече ОСОБА_4 , спричинивши закритий крайовий відривний перелом голівки лівої плечової кістки, що призвело до розладу здоров`я тривалістю більше 3-х тижнів (21 день), та за цим критерієм, відповідно до п.п.2.2.1 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому суду пояснив, що на початку серпня місяця 2024 року у нього виник конфлікт з його сусідом потерпілим ОСОБА_4 . Конфлікт виник через неповагу потерпілого до його покійної матері, яка за життя товаришувала з родиною потерпілого. В результаті образи він не стримався та наніс декілька ударів в область голови потерпілого, що спричинив перелам кісток не бачив, оскільки потерпілий забіг додому. Після події намагався порозумітися з сусідом, приніс свої вибачення та пропонував відшкодувати витрати на лікування, але потерпілий відмовився. У вчиненому злочині розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Зі вступною промовою учасники процесу виступити відмовилися.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого.

Суд, зокрема, враховує те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, скоїв умисне кримінальне правопорушення (злочин), який відносяться до категорії тяжких, відповідно до ст.12 КК України, разом з цим, визнав свою вину, негативно відноситься до вчиненого кримінального правопорушення, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, має статус військовослужбовця, проходить дійсну військову службу в ЗСУ, матеріальних претензій з боку потерпілої особи не заявлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до положень ст.66 КК України є активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

В судових дебатах прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 просив обрати обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав прокурора. Потерпілий ОСОБА_4 проти запропонованого прокурором покарання не заперечував.

Суд, на підставі встановлених обставин вважає необхідним та достатнім обрати ОСОБА_5 міру покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання із випробувальним терміном, оскільки суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувалися.

Цивільні позови не заявлялися.

Судові витрати на проведення судових експертиз та залучення експерта відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 371-373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку ОСОБА_5 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_5 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини НОМЕР_2 , а після звільнення з військової служби уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Доброславський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1