Справа № 756/9158/25
Провадження № 1-кс/756/1719/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

заявника - ОСОБА_3 ,

представника заявника - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника заявника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0000600, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 березня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

Заявник через свого представника - адвоката ОСОБА_4 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна у межах кримінального провадження №0000600 від 10 березня 2025 року.

Суть клопотання

У клопотанні заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/4531/25 від 3 квітня 2024 року на автомобіль марки «ACURA», модель «ILX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 .

Позиція сторін кримінального провадження

Представник заявника у судовому засіданні уточнив прохальну частину, а саме просив скасувати арешт у частині користування та розпорядження. Також просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Заявник у судовому засіданні підтримав свого представника, просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання заперечував. Зазначив, що досі тривають слідчі дії та ще не проведені слідчий експеримент і фото-технічна експертиза.

Заслухавши учасників, дослідивши клопотання і додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Встановлені обставини

Згідно Витягу від 10 березня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження №0000600 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 3 квітня 2025 року (судове провадження №756/4531/25) накладено арешт на автомобіль марки «ACURA», модель «ILX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 .

При цьому, представник заявника зазначив, що станом на час судового розгляду вже проведена авто-технічна експертиза, а задля проведення фото-технічної експертизи та слідчого експерименту використовуються матеріалами кримінального провадження та аналог даного автомобіля, оскільки стан транспортного засобу не придатний для його використовування.

Мотиви, з яких слідчий суддя виходить і положення закону, яким керується

Відповідно до статті 2 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам, визначеним статтею 7 КПК України, у тому числі щодо верховенства права, законності, рівності перед законом поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, недоторканність житла чи іншого володіння особи, невтручання у приватне життя, недоторканність права власності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, диспозитивності, розумності строків тощо.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частина 3 статті 21 КПК України зазначає, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Нормою статті 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно з частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.

Пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з частиною 10 статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 11 статті 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частина 1 статті 173 КПК України зазначає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частинами 3, 4 статті 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частина 2 статті 174 КПК України визначає, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Виходячи із викладеного аналізу, вказана норма пов`язує право на скасування арешту майна із можливістю надання учасниками процесу доказів та відомостей, які підтверджують, що арешт накладено необґрунтовано або у його застосуванні відпала потреба.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вимоги щодо гарантій непорушності права власності, визначені Основним Законом України корелюються з положеннями статі 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якою визначено, що кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (п. 52 рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom).

У іншій справі Європейського суду з прав людини «Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy,) заявники скаржилася на контроль за використанням власності у зв`язку з провадженням кримінального розслідування. Суд не знайшовши у цьому випадку порушення статі 1 протоколу № 1 Конвенції та відзначив порушення у тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (пункт 35 вказаного рішення).

Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними меті їх застосування та відповідати правомірному втручанню держави у таке право у виключних випадках.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 є власником арештованого майна, набутим у встановленому законом порядку. З метою забезпечення заходів кримінального провадження, на вказаний транспортний засіб накладено арешт, у результаті чого, власник був позбавлений можливості ним вільно користуватись та розпоряджатись. На даний час відпали обставини, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні продовжують існувати підстави для подальшого застосування вказаних заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що дослідженні в судовому засідання матеріали не містять фактичних даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні продовжують існувати підстави для подальшого застосування вказаних заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 24, 41, 170, 173, 174, 309, 372, 395, 532 Кримінально процесуального кодексу України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання представника заявника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 .

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року, у межах кримінального провадження №0000600 від 10 березня 2025 року на автомобіль марки «ACURA», модель «ILX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , зокрема - у частині користування та розпорядження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_1