Справа № 308/2781/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/179/25 за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2025 року, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що остаточне покарання згідно з вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року відносно ОСОБА_6 , визначалося на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків з частковим приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року, то суд вважав, що виключення із призначеного покарання застосування статті 71 КК України, з метою декриміналізації частини остаточного покарання визначеного за одним із вироків, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання. За таких обставин, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання

На вказану ухвалу суду захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти нову ухвалу, звільнивши від покарання підзахисного у зв"язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає, що він незаконно утримується під вартою та вважає, що він вже фактично відбув покарання за вироком Виноградівського районного суду за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Зазначає, що тримається під вартою 3 роки і 4 місяці, тобто з 18.11.2021. Просить суд правильно та законно перечислити йому строк покарання.

До початку апеляційного розгляду від захисника-адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із її зайнятістю в інших судових засіданнях.

Апеляційним судом зазначена заява захисника до уваги не приймається, оскільки нею до заяви не долучено ніяких підтверджуючих доказів, а також з метою дотримання процесуальних строків розгляду провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст. 405 КПК України, за їх відсутності. При цьому, враховується, що засуджений ОСОБА_6 не подав клопотання про бажання брати участь у судовому розгляді.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали суду, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння, судом першої інстанції не дотримано в повному обсязі.

Так, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 (далі - Закон №3886-IX ) у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Тобто, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2021 році становила 2 270 грн.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про звільнення від покарання у зв"язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння та просив звільнити його від призначеного покарання за вироком Виноградівського районного суду від 29.08.2023 року у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння, посилаючись на те, що згідно ухвали Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 року він звільнений з під варти, під якою знаходився з 18.11.2021 року за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06.11.2023 року, однак продовжує надалі перебувати під вартою за вироком Виноградівського районного суду від 29.08.2023 року, згідно з яким він засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, за діяння, яке декриміналізоване.

Згідно вище зазначеного вироку Виноградівського районного суду від 29.08.2023 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України засудженому ОСОБА_6 до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року, згідно з яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України у виді одного місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і один місяць.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04.01.2024 року вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року залишено без змін та згідно розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили виданого Виноградівським районним судом за вих.№ 299/3192/21 (1-кп/299/97/23) від 31.01.2024 року, вирок Виноградівського районного суду звернуто до виконання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що засуджений ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання у «ДУ Маневицька ВК (№42)» за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за діяння, яке декриміналізоване.

Як убачається із зазначеного вироку від 29.08.2023, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 вчинив 16 травня 2021 року, та вартість викраденого майна складала 400 грн., що об`єктивно не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2021 - 2 270 грн.

В свою чергу, згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Отже, наведене вище кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України вчинене ОСОБА_6 у 2021 році, кримінальна караність якого законом усунена, тому з урахуванням вимог Закону України № 3886-IX та на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, останній підлягає звільненню від призначеного за вищевказаним вироком суду покарання, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Окрім того, апеляційний суд при розгляді апеляційних скарг враховує висновки, викладені у постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, у якій сформульовано висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України, з урахуванням положень Закону № 3886-IX, відповідно до якого «питання, що виникають у кримінальних провадженням у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченим для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Щодо твердження суду першої інстанції, що на теперішній час ОСОБА_6 відбуває покарання за діяння визначені ст. 185 КК України які не декриміналізовані в частині приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року, апеляційний суд звертає увагу на слідуюче.

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та відповідно до положень ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Враховуючи, що підставою для застосування правил ст. 71 КК України стало вчинення ним кримінального правопорушення під час іспитового строку, а саме крадіжки 16.05.2021 року, щодо якої приймається рішення про декриміналізацію, підстави для застосування ст. 71 КК України відпали, а тому ОСОБА_6 слід вважати засудженим до покарання, визначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року, від якого він був звільнений на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на вищенаведене, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягають задоволенню, а ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2025 року скасуванню з постановленням нової.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від покарання за вироком Виноградівського районного суду від 29.08.2023 року у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Виноградівського районного суду від 29 серпня 2023 року, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді