Справа № 761/768/25
Провадження № 1-в/761/74/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, яка здобула вищу освіту, не працює, незаміжня, має на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима 24.03.2023 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.; 11.04.2024 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки,

засудженої вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

засудженої - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Дане клопотання обґрунтовується тим, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 ОСОБА_3 засуджена за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Вказаний вирок набрав законної сили 26.07.2024 року.

Початок строку відбування покарання - 23.12.2024, кінець строку - 23.01.2030 року.

Разом з тим, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим Законом внесені зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності. Так, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2024 році - до 3028 грн.; у 2023 - до 2684 грн.; у 2022 - до 2481 грн.), настає відповідальність за статтею 51 КУпАП.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги положення ч. 2 ст. 74 КК України, начальник Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 просить привести вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 у відповідність.

Прокурор ОСОБА_5 клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення засудженої ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України підтримав та просив задовольнити із зазначених у ньому підстав. Вказав, що з огляду на суму завданої шкоди, які не перевищують межі, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, наявні достатні підстави для звільнення засудженої від призначеного покарання.

Захисник ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Засуджена ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила звільнити її від покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 року. Також запевнила, що зробила для себе відповідні висновки та більше подібних ситуацій не повториться.

Вислухавши думку учасників провадження, ретельно дослідивши клопотання та долучені до нього документи, а також скеровані на адресу суду з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» матеріали особової справи ОСОБА_3 , суд прийшов до таких висновків.

Так, п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У свою чергу, приписами п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає за доцільне першочергово вирішити питання щодо підсудності поданого клопотання про звільнення від покарання ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Шевченківському районному суду м. Києва.

Із долученої до клопотання довідки начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 вбачається, що Державна установа «Київський слідчий ізолятор» не є установою відбування покарання для засудженої ОСОБА_3 , разом з тим, згідно з приписами частини 1,2 ст. 539 КПК України вказана установа є місцем виконання вироку, яким останню засуджено до покарання у виді позбавлення волі, з моменту набрання ним законної сили.

У відповідності до положень ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Так, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

У відповідності до положень ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи вищенаведене, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 набрав законної сили 26.07.2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, враховуючи, що остаточне рішення у справі №760/754/15586/23 набрало законної сили 26.07.2024, при цьому, за таким вироком ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, місцем виконання якого є Державна установа «Київський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, а відтак, територіально знаходиться у Шевченківському районі м. Києва, суд приходить до висновку, що клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України підсудне Шевченківському районному суду м. Києва, та вважає за можливе розглянути його по суті.

Як встановлено у ході судового розгляду, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 ОСОБА_3 засуджена за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У той же час, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В силу ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесені зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності.

Отже, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2024 році - до 3028 грн.; у 2023 - до 2684 грн.; у 2022 - до 2481 грн.), настає відповідальність за статтею 51 КУпАП.

У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

У свою чергу, зі змісту вироку Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 вбачається, що сума викраденого ОСОБА_3 16.08.2023 майна становить 970 грн. 71 коп. Відтак, ОСОБА_3 скоїла таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2023 році становив 2684 коп. 00 коп.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_3 майна станом на день вчинення кримінального правопорушення - 16.08.2023 становила 970 грн. 70 коп., тобто ця сума є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме меншою за 2684 грн. 00 коп., то суд приходить до висновку про те, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ст. 537, 539 КПК України, ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024, та яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, оскільки інкримінована їй ч. 4 ст. 185 КК України не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

У той же час, суд звертає увагу, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2024 року. Разом з тим, зі змісту вказаного вироку вбачається, що за даним судовим рішенням ОСОБА_3 була звільнена від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на 2 роки, а відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України ОСОБА_3 присуджено самостійне виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2023, яким останню засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 17 000 грн. 00 коп.

Беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від покарання у виді позбавлення волі, при цьому, як встановлено у судовому засіданні, остання вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2024 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від покарання з іспитовим строком на строк 2 (два) роки, з огляду на приписи ч. 1 ст. 377, ч. 3 ст. 534 КПК України, ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в залі судового засідання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 369-372, 377, 532-534, 537, 539 КПК України, ст. 1-5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 58 Конституції України, Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання за вчинення 16.08.2023 таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, - на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння, за вчинення якого її було засуджено.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 24 січня 2025 року о 10 год. 25 хв.

Суддя ОСОБА_1