Справа № 303/3777/25
Провадження № 1-кп/303/363/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000678 від 27.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.289 КК України.

В процесі розгляду справи прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування цього виду запобіжного заходу. Так, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та суворість покарання, яке йому загрожує, може покинути територію України поза межами пунктів пропуску через державний кордон, незаконно впливати на потерпілого, на свідків, змусити їх до зміни або відмови від своїх показів, схиляти до дачі неправдивих показань щодо обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник обвинуваченого, обвинувачений ОСОБА_5 заперечили проти клопотання прокурора, прохали обрати йому менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки батьки обвинуваченого є похилими та хворими людьми, яким потрібна допомога, оскільки його рідний брат знаходиться в ЗСУ України на бойових діях, сам він також є учасником бойових дій, перебував на фронті добровольцем, і тільки після контузії він повернувся додому. Крім того має на утриманні трьох малолітніх дітей, які відповідно до договору про участь у вихованні та утриманні дітей, який він уклав з колишньою дружиною, проживають два тижні на місяць з останнім з обов`язком утримувати їх матеріально

Відповідно до ч.3ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2024 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Ухвалами Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2025, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.04.2025 року обвинуваченому продовжувалися строки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії останньої ухвали до 24.07. 2025 року.

При вирішенні питання про обрання, зміну, скасування або продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК).

Відповідно до приписів ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання

Таким чином, виходячи зі змісту ст.201 КПК України, підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду, або зміна обставин обвинувачення, зменшення встановлених в провадженні ризиків.

Із наведеного вбачається, що слідчий суддя, суд може змінити запобіжний захід на менш чи більш обтяжливий для підозрюваного, обвинуваченого лише у випадку, якщо в ході судового розгляду буде з`ясовано наявність таких суттєвих обставин, передбачених ст.178 КПК, які не були установлені під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Існування кожного, вказаного у ч.1 ст.177 КПК України, ризику має підтверджуватися фактами, наявність яких повинна бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України».

При цьому в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (п. 62 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України».

Згідно з ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Оцінюючи питання щодо ризиків, які були встановлені в ухвалах суду суд зауважує, що за загальним правилом наявності обґрунтованої підозри та навіть одного ризику згідно ст.177 КПК України, достатньо для застосування такого винятково суворого запобіжного заходу як тримання під вартою до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (ч.1, 2 ст. 177, п.4 ч.2 ст. 183 КПК України).

З часом ризики, що мали місце при застосуванні запобіжного заходу, зменшуються. Проте забезпечувальна функція запобіжного заходу вимагає, щоб запобіжний захід не лише усунув ризик, а й забезпечив виконання підозрюваним чи обвинуваченим його обов`язків, щоб загальна мета кримінального провадження була досягнута. Для цього суддя з`ясовує в сукупності всі обставини, як того вимагає ст. 178 КПК України.

Санкцією ч.2 ст.146 КК України передбачено покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі на строк до п`яти років; санкцією ч.2 ст.289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, тобто, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Врахувавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали справи, суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в тому числі тяжкого злочину, при цьому суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Що стосується ступеня можливого настання заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливого переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, досліджуючи вказане питання, для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу, можливість існування яких була встановлена в попередніх ухвалах суду, якими обвинуваченому був обраний та продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначені прокурором в клопотанні - суд погоджується зі стороною обвинувачення про наявність достатніх підстав вважати, що такі існують, а саме те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та враховуючи тяжкість покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних злочинів, може переховуватися від суду, як і ймовірний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому судом враховуються дані особи обвинуваченого, як то тісні соціальні зв`язки, перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей, стан здоров`я його батьків, а також період його тримання під вартою, однак, при цьому тяжкість покарання, яке передбачене законом у виді позбавлення волі на строк до восьми років, вже сама по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації проживання, є учасником бойових дій, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зважаючи на те, що за змістом п. 3 ч. 1 ст.178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, тому виявлення фактів та доказів, котрі свідчать про зміни стану здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, може, ураховуючи це в сукупності з іншими обставинами, обумовлювати прийняття рішення про зміну запобіжного заходу на менш чи більш обтяжливий. Адже наведені обставини містяться у переліку тих, які мають враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Також, слід зазначити, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню встановлених у судовому засіданні, передбачених ст.177 КПК України ризиків, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, тобто, постановлення обвинувального вироку. (пп. «а» п.1 ст. 5 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод).

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ є частиною національного законодавства.

В рішенні «Ухань проти України» від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ зазначає, що стаття 3 Конвенції 1950 р. покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі, допускаючи при цьому, що медична допомога, яка доступна в установах системи виконання покарань, не завжди може бути на тому ж рівні, що й у найкращих громадських медичних закладах. Незважаючи на це зауваження, держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема, шляхом надання необхідної медичної допомоги.

Відповідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За викладених обставин, зважаючи на зазначені обставини та можливості запобігання вказаних у клопотанні ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити частково, змінивши запобіжний захід ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання, відповідно до приписів та за умов передбачених ст. 181 КПК України, з покладанням на останнього певних додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці, так як саме такий запобіжний захід на даний час з огляду на встановлені обставини забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість запобігти вирогідним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів до 18 вересня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за першою вимогою до суду та прокурора, у встановлений ними час;

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності);

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, та те, що у разі невиконання кримінальних процесуальних обов`язків, які покладаються на нього під час застосування неізоляційного запобіжного заходу, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали щодо організації виконання запобіжного заходу у вигляд цілодобового домашнього арешту покласти на ВП № 1 Мукачівського РУП ГУНП у Закарпатській області.

Копію ухвали направити до ВП № 1 Мукачівського ГУНП у Закарпатській області, прокурору та Закарпатської установи виконання покарань № 9 для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1