ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1339/25 Справа № 204/6303/25 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно неповнолітнього:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мар`янівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, студента Дніпровського фахового коледжу радіотехніки, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 Кримінального кодексу України (далі-КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 червня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та застосовано до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 14 серпня 2025 року, без визначення розміру застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022. Згідно Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2119-IХ від 15.03.2022, та у подальшому продовжено відповідними указами Президента України по теперішній час.

На даний час, підрозділи збройних сил та інших формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

З невстановленого досудовим розслідуванням часу, представниками іноземної організації - Збройних Сил Російської Федерації посилено ведення розвідувально-підривної діяльності проти України, що полягає в ослабленні державної влади України та держави в цілому; її самостійності усередині країни та незалежності у міжнародних відносинах; захищеності території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань; підготовленості держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту; дестабілізації суспільно політичної обстановки всередині країни; створенні умов для діяльності іноземної розвідки (вербування агентури серед жителів України); збиранні інформації, що представляє інтерес для іноземної розвідки та її подальшого використання РФ задля отримання переваг над Україною в області збройних сил, військових дій, зовнішньої політики, втручання у внутрішню політику суверенної держави, для маніпулювання суспільними настроями населення України, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, організації інформаційної експансії з боку РФ тощо.

Так, представник спеціальних служб РФ, перебуваючи на території РФ, спільно з іншими представниками спеціальних служб держави-агресора, створили на території України розгалужену агентурну мережу з числа громадян України, якою керував за допомогою багатоплатформового месенджеру Telegram, який надає можливість створювати опціональні наскрізні зашифровані чати, здійснювати дзвінки, відеодзвінки, обмін файлами та інші функції, використовуючи при цьому обліковий запис із конспіративним найменуванням «ІНФОРМАЦІЯ_12» у соціальній мережі «Telegram».

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, до підривної діяльності проти України користувач облікового запису «ІНФОРМАЦІЯ_12» залучив неповнолітнього громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який погодився виконувати завдання щодо підривної діяльності проти України, а саме: збирав та передавав йому інформацію щодо розташування особового складу Збройних сил України, розміщення військової техніки їх кількісний та якісний склад, забезпечував своїх кураторів інформацією про громадян України для їх подальшого вербування.

В свою чергу, незважаючи на зобов`язання по неухильному додержанню Конституції України та законів України, у невстановлений досудовим слідством час та при невстановлених досудовим слідством обставинах, ОСОБА_10 , діючи з мотивів непогодження з політикою представників державної влади України, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, зокрема, щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів РФ, які передбачають перебування України у сфері її впливу, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України та проведення у зв?язку з цим представниками іноземної організації - Збройних Сил РФ, підривної діяльності проти України на шкоду обороноздатності та державній безпеці України, став на шлях вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки - державної зради, що виразилося у наданні представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, за таких обставин.

Так, ОСОБА_10 , маючи умисел на надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, після початку повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введення в Україні воєнного стану, будучи проросійськи налаштованою особою, з використанням власного мобільного телефону марки «Nubia NEO 2 5G» модель «Z2352N», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з номером оператора мобільного зв?язку НОМЕР_3 , використовуючи обліковий запис « ОСОБА_11 » зареєстрований за номером оператора мобільного зв?язку НОМЕР_3 в багатоплатформовому месенджері «Telegram», вирішив надавати представнику іноземної організації - 3С РФ, допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, а саме виконувати завдання представника спеціальних служб РФ користувача облікового запису « ОСОБА_12 ».

В подальшому, ОСОБА_10 , після початку повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введення в Україні воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 червня 2025 року, використовуючи власний мобільний телефон марки «Nubia NEO 2 5G» модель «Z2352N», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2 НОМЕР_2 з номером оператора мобільного зв?язку НОМЕР_3 , та власний обліковий запис у месенджері «Telegram» з найменуванням « ОСОБА_11 », що авторизований із використанням SIM-карти оператора мобільного зв?язку за номером НОМЕР_3 , діючи умисно на шкоду обороноздатності та державній безпеці України, на виконання злочинного завдання представника іноземної організації - представника спеціальних служб РФ, користувача облікового запису « ОСОБА_12 » отримав завдання щодо збирання для подальшого передання останньому інформації щодо розташування особового складу Збройних сил України, розміщення військової техніки їх кількісного та якісного складу з метою надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України представникам держави агресора.

Так, ОСОБА_6 , після початку повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введення в Україні воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 червня 2025 року, використовуючи власний обліковий запис « ОСОБА_11 » у соціальній мережі «Telegram» здійснив передачу інформації щодо місця розташування контейнерів із паливом, яке використовується для заправки військових автомобілів ЗСУ та інших військових формувань представнику спеціальних служб РФ користувачу облікового запису « ОСОБА_12 » соціальної мережі «Telegram».

Крім того, ОСОБА_10 , не відмовляючись від свого злочинного умислу на надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, з використанням власного мобільного телефону, з номером оператора мобільного зв?язку НОМЕР_3 , в інтернет-месенджері «Telegram», у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 16 червня 2025 року, з метою звітування перед представниками спеціальних служб РФ та надання допомоги у завданні шкоди суверенітету, недоторканності та виконанні підривної діяльності проти України, здійснив пересилку місця влучання ворожих ракет у селі Миколаївка, Дніпровського району, Дніпропетровської області, а саме на обліковий запис « ОСОБА_13 » інтернет-месенджеру «Telegram».

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, що виразилось у наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

15.06.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК.

16.06.2025 о 02:05 годині ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) та того-ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам справи.

Вважає, що повідомлення про підозру є необґрунтованим, оскільки до клопотання про обрання запобіжного заходу не долучені докази, які вказують на причетність ОСОБА_6 до інкримінованого кримінального правопорушення, та не визначено конкретні дати вчинення двох епізодів. При цьому стверджує, що ОСОБА_6 міг стати суб`єктом злочину за ч.2 ст.111 КК тільки з 23 травня 2025 року, та період за який він міг скоїти вказаний злочин складає з 23.05.2025 року по 16 червня 2025 року (день затримання).

У той же час захисник зазначає, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя не врахував положення ст.492 КПК та практику ЄСПЛ щодо зобов`язання суду враховувати вік підозрюваного (обвинуваченого) при обранні запобіжного заходу.

Вказує, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК є недоведеними, оскільки підозрюваний жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про йго намір переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, раніше не судимий, має постійне місце проживання в м. Дніпро, навчається в Дніпровському фаховому коледжі радіоелектроніки, має позитивну характеристику, діагнози та хронічні хвороби. Крім того, за місцем його проживання вже відбувся обшук, за результатами якого не вилучалися предмети одягу, взяття, а було вилучено лише чорнові записи на 4 аркушах.

При цьому, на думку сторони захисту, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту могло б цілком запобігти вказаним ризикам.

Також, на переконання апелянта, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення та особу підозрюваного ОСОБА_6 , останньому необхідно встановити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника, підозрюваного та його законного представника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які уточнили апеляційні вимоги та просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що неповнолітній ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, та санкція ч.2 ст.111 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000950 від 15.06.2025 року (а.с.8); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.06.2025 року (а.с.17-20); протоколом огляду місця події від 16.06.2025 року з додатками (а.с.21-31); повідомленням про виявлений злочин в порядку ст.214 КПК від 15.06.2025 року (а.с.32-33).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри за ч.2 ст.111 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Водночас посилання сторони захисту щодо неналежності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що підозрюваний не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК є неспроможними, з огляду на те, що в повідомленні про підозру періодом вчинення неповнолітнім ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення зазначено "....у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 червня 2025 року". Тобто станом на день внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 ОСОБА_6 вже досяг 16-річного віку.

У свою чергу стороною захисту не надано доказів того, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований злочин до свого неповноліття, тобто до 23 травня 2025 року.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі.

Так, про наявність існування вказаних ризиків свідчить тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також дані про особу неповнолітнього ОСОБА_6 , який має молодий вік, відмінний стан здоров`я та не має постійного джерела доходів. Крім того, наразі не були відшукані всі засоби зв`язку, якими користувався підозрюваний під час готування та вчинення злочину, а також заплановано допитати в якості свідків значне коло очевидців вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, зокрема, з числа його близьких та знайомих. Також про наявність вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_6 , будучи проросійські налаштованою особою, може продовжувати вчиняти протиправну діяльність, яка спрямована на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості та обороноздатності України, налагодити оперативний контакт з представниками спецслужб рф, з метою надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, які не вказують на неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сімейний та майновий стан, який неодружений, утриманців не має, студент Дніпровського фахового коледжу радіотехніки, офіційного доходу не має, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Разом з цим, відповідно до ст.ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2119-IХ від 15.03.2022, який у подальшому продовжено відповідними указами Президента України по теперішній час.

Згідно приписів ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, у вигляді тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК та приписи вищевказаної статті не передбачають обрання альтернативного запобіжного заходу, тому відсутні підстави для застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, визначені ч.2 ст.194 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про застосування стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник та на чому наполягала сторона захисту під час апеляційного розгляду, у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК та недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також, всупереч доводом апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слідчим суддею, були належним чином враховані положення п.3 ч.4 ст.183 КПК та обґрунтовано прийнято рішення про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, оскільки неповнолітній ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК, проти основ національної безпеки України, вчиненого під час дії воєнного стану. Підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, на даному етапі кримінального провадження колегія суддів також не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.ст.370, 372 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 червня 2025 року, якою стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 , підозрюваного за ч.2 ст.111 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 14 серпня 2025 року, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3