УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року

м. Київ

справа № 461/3014/20

провадження № 51 - 4867 зно 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 21 травня 2021 року,

встановив:

У своїй заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 21 травня 2021 року, якою йому було відмовлено у відкритті касаційного провадження за його скаргою.

Перевіривши відповідність заяви вимогам ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд дійшов висновку, що вона не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

За змістом наведених норм процесуального закону, роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, у тому числі шляхом дачі відповідних судових доручень, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Як встановлено зі змісту заяви ОСОБА_4 , він не погоджується з ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2021 року, оскільки вона відрізняється від постанови цього ж суду від 07 травня 2025 року, що була ухвалена під час розгляду його скарги в іншому провадженні.

Проте, заява ОСОБА_4 не містить обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік, яких зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК.

Слід зазначити, що постанова Верховного Суду на яку посилається скаржник у своїй заяві містить правову позицію, сформовану з урахуванням змін у законодавстві, на підставі рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2024 року та висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеному в судовому рішенні від 24 лютого 2025 року, що не були актуальними у 2021 році.

Відтак правова позиція суду у 2025 році відрізняється від тієї, що існувала на момент розгляду подібних проваджень у 2021 році.

Звертаємо увагу, що відповідно до процесуального законодавства, нововиявленими обставинами можуть визнаватися лише ті факти, які існували на момент ухвалення рішення, але не були і не могли бути відомі суду на час розгляду при ухваленні судового рішення. Однак, позиція, що викладена у постанові Верховного Суду 2025 року, не є таким фактом, а є новою юридичною оцінкою, сформованою за змінених умов законодавства та судової практики, тому не може бути підставою для перегляду ухвали Верховного Суду від 21 травня 2021 року за нововиявленою обставиною.

До того ж, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточностісудових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого і неспростовного характеру.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 522/14170/17, положення ч. 2 ст. 464 КПК про те, що «суддя …вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами» слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається у заяві ОСОБА_4 не є підставами для відкриття провадження за його заявою про перегляд ухвали Верховного Суду від 21 травня 2021 року за нововиявленими обставинами, а тому йому слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 464 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 21 травня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3