ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/471/24 Номер провадження 11-кп/814/1155/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого

ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 жовтня 2021 року за №0000445, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клепачі Лубенського р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125, ст.128 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закрито кримінальне провадження щодо нього на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_10 уперше вчинив кримінальний проступок, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі, та нетяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше 2 років, і станом на час розгляду клопотання сплинуло більше 3 років із дня вчинення цих кримінальних правопорушень.

За змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 було інкриміновано те, що він 16 жовтня 2021 року приблизно о 23 годині 30 хвилин на порозі біля вхідних дверей кафе «Берізка» по АДРЕСА_1 у ході конфлікту зі ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережності, наніс йому два удари кулаками в обличчя, від яких ОСОБА_7 упав на спину, вдарившись тім`яно-потиличною частиною голови об бетонний поріг, покритий плиткою. Унаслідок необережних дій ОСОБА_10 ОСОБА_7 спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Також за вказаних вище дати, часу й місця ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_11 два удари кулаками в обличчя, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом кримінального провадження в апеляційному порядку. Свої вимоги мотивує тим, що: оскаржуване судове рішення ухвалене передчасно, до надання оцінки висновку комісійної судово-медичної експертизи №115/23 та обвинувального акту, без наведення належних, достатніх мотивів і підстав для його ухвалення; суд першої інстанції не врахував те, що згідно з доказами в кримінальному провадженні ОСОБА_10 умисно заподіяв ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, а тому сторона обвинувачення неправильно кваліфікувала дії обвинуваченого за ст.128 КК України, а не за ч.1 ст.121 КК України, навела в обвинувальному акті обставини вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, які не відповідають дійсності, що свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.ст.91, 291 КПК України; з огляду на викладене вище, потерпілим і його представником подано до суду клопотання про відвід прокурорів у кримінальному провадженні та повернення обвинувального акту прокурору, які судом першої інстанції залишено без задоволення; місцевим судом під час постановлення про відмову в задоволенні заяви представника потерпілого про відвід головуючого судді залишено поза увагою додаткові пояснення до вказаної заяви; дії головуючого судді по справі викликали сумнів у його неупередженості, зокрема, щодо потерпілого ОСОБА_7 ; суддя місцевого суду, незважаючи на заявлений йому відвід 23 жовтня 2024 року, продовжив 23 жовтня 2024 року о 14 годині здійснювати судовий розгляд і приймати рішення в кримінальному провадженні. Також апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 понесе процесуальні витрати на правову допомогу під час провадження в суді апеляційної інстанції в орієнтовному розмірі 10 000 гривень, які підлягають стягненню на його користь із ОСОБА_10 .

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку потерпілого ОСОБА_7 і його представника адвоката ОСОБА_8 , на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які просили ухвалу місцевого суду залишити без зміни, заперечивши проти доводів апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції є необґрунтованими.

Виходячи з приписів п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення підстав, передбачених ст.49 КК України, закрити кримінальне провадження, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Під провадження в суді першої інстанції обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст.128, ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, визначених у ст.49 КК України.

Санкцією ст.128 КК України передбачено найбільш суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 2 років, а ч.2 ст.125 КК України у вигляді обмеження волі на строк до 2 років.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені:

ст.128 КК України - є нетяжким злочином;

ч.2 ст.125 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків.

Згідно з приписами п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, датою вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.2 ст.125 КК України, є 16 жовтня 2021 року.

Строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не зупинялись, не переривались і станом на час розгляду провадження місцевим судом закінчились, оскільки з дня вчинення ОСОБА_10 зазначених вище кримінальних правопорушень і до дня ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення (06 січня 2025 року) сплинули 3 роки.

Ураховуючи викладене вище, висновок місцевого суду про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ст.128, ч.2 ст.125 КК України через закінчення строків давності, визначених у п.2 ч.1 ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження щодо нього відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, є правильним.

Посилання в апеляційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали на те, що місцевий суд передчасно ухвалив рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, без проведення судового розгляду, під час якого необхідно було встановити всі обставини вчинення кримінального правопорушення, оскільки в діях ОСОБА_10 , згідно з позицією сторони потерпілого, наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в той час як, дії ОСОБА_10 неправильно кваліфіковані за ст.128 КК України, є неспроможними, оскільки відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а саме, коли з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження.

Виходячи зі змісту зазначених вище положень закону, місцевий суд був позбавлений можливості вирішувати питання щодо наявності чи відсутності в діях обвинуваченого елементів більш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, поза межами висунутого обвинувачення.

При цьому, суд не має повноважень на зобов`язання прокурора змінювати обвинувачення, коригуючи позицію сторони обвинувачення щодо визначеного обсягу обвинувачення та правової кваліфікації діяння.

Згідно зі ст.56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право в тому числі знати сутність підозри та обвинувачення, подавати докази, давати пояснення, показання або відмовитися їх давати, оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України, знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках та користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, не погоджуючись із рішеннями, діями чи бездіяльністю сторони обвинувачення, потерпіла сторона наділена процесуальними правами на їх оскарження.

У випадку відмінної позиції від органу досудового розслідування потерпілий чи його представник у ході досудового розслідування мають можливість скористатися передбаченими процесуальним законом, зокрема, ст.303 КПК України, правами щодо оскарження дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, в тому числі шляхом зобов`язання вчинити певні дії в ході досудового розслідування, і таким чином, у передбаченому КПК України порядку вплинути на хід і результати досудового розслідування, виходячи з власної правової позиції.

З огляду на вказані вище межі судового розгляду й імперативну вимогу з приводу невідкладності розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої ст.49 КК України, твердження представника потерпілого ОСОБА_7 з приводу передчасності ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення також позбавлені підстав.

Колегія суддів зауважує, що норми, які стосуються давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст.49 КК України, за своєю юридичною природою є складовою інституту звільнення від кримінальної відповідальності. Ці норми не пов`язані з дискреційними повноваженнями суду, оскільки визначення строків давності та особливості їх обчислення ґрунтуються на формалізованих нормативних орієнтирах, які від правосвідомості конкретного суду не залежать.

Звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, за наявності для цього передбачених законом підстав, є обов`язковим.

Водночас клопотання апелянта про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків було предметом дослідження суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки його було подано вже на стадії судового розгляду, але КПК України не передбачено вирішення питання щодо повернення прокурору обвинувального акту під час судового розгляду (т.1 а.п.113).

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що 04 липня 2024 року місцевим судом проведено підготовче судове засідання та призначено кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 до судового розгляду (т.1 а.к.п.51-55).

Затим 16 серпня 2024 року в судовому засіданні було визначено порядок дослідження доказів, допитано потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (т.1 а.п.78-87).

23 жовтня 2024 року адвокат ОСОБА_8 , у інтересах потерпілого ОСОБА_7 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, тобто після закінчення підготовчого провадження та в ході розпочатого судового розгляду на стадії дослідження доказів (т.1 а.п.114-120, 129-130).

Натомість, зміст ч.3 ст.314 КПК України та закріплених у розділі ІV КПК України етапів судового провадження в суді першої інстанції, насамперед, їх завдань, порядку здійснення та логічної послідовності, свідчить про те, що питання щодо повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків є предметом вирішення саме на стадії підготовчого провадження. У той же час, далі вже здійснюється судовий розгляд у межах висунутого особі обвинуваченого, через це, наведені вище мотиви місцевого суду узгоджуються з приписами кримінального процесуального закону.

Значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення полягає в тому, що ним формалізується правова позиція обвинувачення, ініціюється судовий розгляд і тим самим відкривається доступ особи до правосуддя.

Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Виходячи з приписів п.3 ч.3 ст.314, ч.4 ст.110 КПК України, підставою для повернення обвинувального акту є лише його невідповідність вимогам КПК України, вичерпний перелік яких закріплено у ст.291 КПК України. Тільки за наявності цих умов суд має право повернути обвинувальний акт у підготовчому судовому засіданні.

Водночас аналіз положень кримінального процесуального закону свідчить про те, що підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Колегією суддів не встановлено невідповідностей обвинувального акту щодо ОСОБА_10 вимогам ст.291 КПК України, які би унеможливлювали розгляд кримінального провадження, були би належною і вмотивованою підставою для його повернення прокурору.

Доводи апелянта з приводу невідповідності обвинувального акту приписам КПК України полягають у констатуванні неправильного встановлення стороною обвинувачення обставин кримінального правопорушення та помилкової кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст.128 КК України, а не ч.1 ст.121 КК України.

Разом з тим, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду саме при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для повернення обвинувального акту перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. Незгода учасників провадження зі змістом наведених у обвинувальному акті фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акту згідно з вимогами ст.291 КПК України.

При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для повернення обвинувального акту оцінка елементів, передбачених п.5 ч.2 ст.291 КПК України (виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення) стосується не змісту обвинувального акту, а його форми (реквізитів), оскільки саме їх наявність перевіряється судом на стадії підготовчого провадження.

У випадку ж наявності підстав для зміни обсягу обвинувачення чи кваліфікації дій обвинуваченого підлягають застосуванню правила ч.2 ст.337 КПК України, відповідно до яких під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа (ч.1 ст.338 КПК України).

Також із матеріалів кримінального провадження вбачається, що питання про відвід прокурору, який брав участь під час провадження в суді першої інстанції, та головуючому судді були вирішені в порядку ст.81 КПК України, за результатами чого судом постановлено відповідні письмові ухвали (т.1 а.п.121, 163-165).

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відвід прокурора, небезпідставно врахував приписи ч.4 ст.80 КПК України, в силу яких заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Натомість, наведені в заяві про відвід стороні обвинувачення мотиви щодо неправильного встановлення обставин вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та помилкової кваліфікації його дій в обвинувальному акті, невідповідності цього процесуального документу вимогам КПК України, порушення стороною обвинувачення приписів КПК України під час досудового розслідування, з огляду на зміст цих мотивів і хронології обствин цього кримінального провадження, були відомі стороні потерпілого до початку судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відвід головуючого судді, інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України, ретельно перевіривши доводи автора заяви про відвід, встановив те, що вони не знайшли свого підтвердження та визначені законом підстави для відводу головуючого судді по справі є відсутніми.

Перевіркою матеріалів справи колегією суддів не встановлено наведення представником потерпілого підтверджених обставин, передбачених ст.ст.75, 76, 77 КПК України, які були би передбаченою законом підставою для відводу головуючого судді по справі й прокурора в першій судовій інстанції та унеможливлювали їх участь у цьому кримінальному провадженні.

Окрім того, розгляд клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності здійснювався після постановлення ухвали про відмову в задоволенні заяви сторони потерпілого про відвід головуючого судді по справі, а тому тих обставин, пов`язаних із часом розгляду заявленого відводу, які би вплинули чи могли вплинути на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би визначеними законом підставами для скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Що стосується вимог апеляційної скарги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальних витрат на правову допомогу, пов`язаних із розглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), про що викладені висновки в постановах Верховного Суду у справах №821/227/17, №726/549/19, №810/3806/18, №199/3939/18-ц, №466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі №826/1216/16.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмету доказування в кримінальному провадженні (ст.91 КПК України).

З огляду на викладене вище, вимоги апеляційної скарги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальних витрат на правову допомогу підлягають залишенню без задоволення, оскільки: по-перше, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апелянта; по-друге, потерпілим ОСОБА_7 і його представником не надано: розрахунок наданих юридичних послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, щодо провадження в апеляційному суді.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4