Справа № 308/7891/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_4 на незаконне позбавлення волі, подану в порядку ст. 206 КПК України

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла вищезгадана скарга про незаконне позбавлення волі.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що вироком суду першої інстанції його було визнано винним із призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. Поряд із цим, скаржник вказує на те, що призначене покарання він фактично відбув, адже строк його відбування сплив 25.03.2025, а тому подальше його утримання в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» є незаконним.

У судовому засіданні скаржник подану ним скаргу підтримав, просив її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор проти задоволення скарги заперечив, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до положень ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

За обставин цієї скарги слідчий суддя встановив, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської від 31.03.2022 по справі №308/2452/21 скаржника визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України.

Означеним вироком ОСОБА_4 на підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк ом на 5 (п`ять) років і 1 (один) місяця.

Цим же вироком передбачено, що строк покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 26.02.2020, а також залишено без змін раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до відомостей ЄДРСР вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської від 31.03.2022 по справі №308/2452/21 є предметом ревізування Закарпатського апеляційного суду та на час звернення з досліджуваною скаргою законної сили не набрав.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

У своїй практиці ЄСПЛ розглядає тримання під вартою після вироку з погляду статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як таке, що підпадає під пункт (а), тобто законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Зазначене, на переконання слідчого судді, має такі практичні наслідки для розгляду відповідного питання судом на національному рівні: (1) для обрання/застосування судом, згідно з вироком, запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає необхідності у будь-якому клопотанні прокурора, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; (2) немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку (розумна підозра стає неактуальною, оскільки є вже висновок про винуватість; ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання; обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду).

З огляду на те, що до скаржника застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили і такий вирок законної сили на час звернення зі скаргою не набрав, то доводи скаржника про те, що його подальше утримування є незаконним є безпідставними.

З огляду на викладене досліджувану скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 9, 206, 370, 372, 374 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_4 на незаконне позбавлення волі, поданої в порядку ст. 206 КПК України, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_1