Справа № 574/552/24
Провадження 1-кп/574/46/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000289 від 01.03.2024 року про обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

в с т а н о в и в:

До Буринського районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

На стадії підготовчого судового засідання учасники провадження не заперечували проти призначення судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акта.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд з підготовчого засідання має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Як вбачається із обвинувального акта формулювання обвинувачення викладено наступним чином: " ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що протягом року систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 та свого батька ОСОБА_7 , що призвело до фізичних та психологічних страждань останніх, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства, щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи."

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбачено ст. 126-1 КК України, є настання наслідків у виді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Однак, зазначаючи в обвинувальному акті про те, що внаслідок систематично вчинення обвинуваченим фізичного та психологічного насильства по відносно свого батька ОСОБА_7 , останній зазнав фізичних та психологічних страждань, потерпілою в обвинувальному акті слідчим вказано лише ОСОБА_6 .

Натомість ОСОБА_7 , як потерпілого в обвинувальному акті не зазначено.

Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, ст.126-1 КК України.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19 зазначила, що кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Із реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 допитувалась органом досудового розслідування в якості потерпілої, а ОСОБА_7 в якості свідка.

Таким чином, із обвинувального акта та доданих до нього матеріалів взагалі не зрозумілий процесуальний статус ОСОБА_7 , у вчиненні відносно якого домашнього насильства обвинувачується ОСОБА_4 та діями якого згідно обвинувального акта йому заподіяно фізичних та психологічних страждань, а також чи висловлював він свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.126-1 КК України, за вчинення відносно нього домашнього насильства.

Отже, наведене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, згідно якого домашнє насильство вчинялося, стосовно кількох потерпілих осіб, а саме співмешканки ОСОБА_6 та свого батька ОСОБА_7 , може призвести до порушення прав останнього, який теж зазнав домашнього насильства, про що вказано в обвинувальному акті, проте потерпілим вказаний не був.

Крім того, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ст.126-1 КК України, фактично позбавляє обвинуваченого конституційного права на захист від конкретного обвинувачення, перешкоджає останньому у реалізації передбаченого ч. 3 ст.42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення та за яких обставин його обвинувачують, та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 5 ст.9КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

В рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2000 року в справі "Маттоціа проти Італії" зазначено, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пп. "b" п. 3 ст. 6 Конвенції.

За таких обставин суд дійшов висновку, що встановлена невідповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_4 вимогам кримінального процесуального закону свідчить про існування перешкод для призначення судового розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000289 від 01.03.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено о 8-й годині 00 хвилин 26.05.2025 року в приміщенні Буринського районного суду Сумської області.

Суддя ОСОБА_1