Справа № 148/2740/24
Провадження №11-кп/801/515/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000397 від 16.11.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 дня, 08 місяця, громадянина Республіки Молдова, уродженця с. Росківці, Суворовського району, Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого , раніше судимого:

- 16.09.2004 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ст. ст. 199 ч.1, 15 ч.2, 199 ч.1, 70, 75 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік;

- 07.12.2006 року Бородянським районним судом Київської обл. за ст. 185 ч.3 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- 26.01.2007 року Яготинським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч.3, 70 ч.4 КК України до чотирьох років шести місяців ;

- 29.11.2007 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст. ст. 185 ч.3, 70 ч.4 КК України до чотирьох років дев`яти місяців позбавлення волі;

- 14.08.2013 року Баришівським районним судом Київської області за ст. 185 ч.1 КК України до штрафу в сумі 850 грн.;

- 27.01.2016 року Баришівським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч.3, 75 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України.

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.4 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 за даним вироком рахувати з часу набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання строк перебування під вартою (попереднього ув`язнення) в період з 27.11.2024 по день набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ст. 72 ч.5 КК України, зарахувавши період тримання під вартою (попереднє ув`язнення) у строк покарання, із розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою (попереднього ув`язнення).

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави понесені процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 10276,67 грн. (десять тисяч двісті сімдесят шість гривень 67 коп.).

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

16.11.2024, біля 04:00 год. під час того як ОСОБА_7 перебував за місцем власного проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , у нього виник умисел проникнути до місцевого продуктового магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_9 , з метою заволодіння грошовими коштами.

Далі, ОСОБА_7 , у період воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року з подальшим його продовженням, будучи в стані алкогольного сп`яніння, взявши з дому металеву кочергу, попрямував до приміщення магазину.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи належність грошових коштів іншій особі, розуміючи, що вчиняє протиправні дії у період воєнного стану в Україні, таємно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно шляхом відчинення дерев`яної віконної рами, яка знаходиться на даху магазину, проник на горище, де за допомогою металевої кочерги та сили ніг, вибив дерев`яну дошку в стелі, внаслідок чого утворився отвір, через який, останній проник в середину приміщення магазину. Перебуваючи в приміщені магазину, ОСОБА_7 , почав здійснювати пошуки грошових коштів та в нижній частині холодильної камери, виявив пластиковий лоток в середині якого зберігалися грошові кошти у сумі 14200 гривень, належні ОСОБА_9 , які останній таємно, повторно викрав та залишив місце вчинення злочину, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 14200 гривень.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що призначена міра покарання є надмірно суворою та такою, що не відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

Захисник вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро жалкує про скоєне, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, потерпіла сторона претензій до обвинуваченого не має, про що свідчить відсутність цивільного позову,на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, тому наявні підстави застосування ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 України в апеляційній скарзі захиника не оспорюється.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, неодружений, офіційно непрацевлаштований, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання та згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Доводи захисника щодо застосування ст.69 КК України є безпідставними.

Статтею 69 КК України передбачено призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно обвинуваченого.

Крім того, доводи апеляційної скарги не містять нових відомостей, які полягають у переоцінці обставин, що були відомі суду першої інстанції під час винесення вироку.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_9 під час судового розгляду вказала, що обвинувачений ОСОБА_7 їй шкоду не відшкодував, тому покарання обвинувачений має понести відповідно до закону.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі із застосуванням ст. 69 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та вмотивованим, прийнятим з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 409 КПК України для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Тульчиського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4