УХВАЛА

Іменем України

31.08.2025 Справа №607/17997/25 Провадження №1-кс/607/5119/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001513 від 29.08.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, у якого на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, з яких одна дитина з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

УСТАНОВИЛА:

31.08.2025 слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що органом досудового розслідування встановлено, що 29.08.2025 приблизно о 09 год. 05 хв. водій ОСОБА_4 , грубо порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі за текстом ПДР України), керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався правою смугою для руху на вул. Є.Коновальця в м. Тернополі в напрямку проспекту Злуки.

Під час руху водій ОСОБА_4 не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п. 1.5., 2.3. (б) ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_4 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який позначено дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України та який встановлений перед перехрестям вул. Є.Коновальця вул. Рєпіна.

Так, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду, ліворуч від нього, у попутному напрямку перед вказаним вище нерегульованим пішохідним переходом зменшував швидкість та зупинився у лівій смузі невстановлений слідством автомобіль, водій ОСОБА_4 в порушення вимог п. 18.4. ПДР України вчасно не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив рух у зазначеному напрямку, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , в межах зазначеного вище пішохідного переходу.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді закритого епіфізіолізу проксимального кінця правої плечової кістки зі зміщенням, який у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більш як 21 день) розладом здоров?я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Слідчий зазначив, що у кримінальному провадженні № 0001513 від 29.08.2025наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

30.08.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Також необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Слідчий вказав, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 не зупинився одразу, а був зупинений лише унаслідок втручання водія іншого транспортного засобу, що на даний час ще не встановлений органом досудового розслідування.

Відтак слідчий вважає, що оскільки ОСОБА_4 вже перешкоджав кримінальному провадженню, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких підстав слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила клопотання задовольнити. Пояснила, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 не зупинив керований ним транспортний засіб та намагався залишити місце події. У той же час водій іншого транспортного засобу перекрив дорогу ОСОБА_4 та останній змушений був зупинитись. Відтак, незважаючи на те, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України є нетяжким злочином, наявні підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки та має на утриманні двоє малолітніх дітей, одна із яких є дитиною з інвалідністю. Пояснив, що підозрюваний не хотів залишити місце пригоди, а лише хотів від`їхати від перехрестя, щоб не перешкоджати руху. Зазначив, що у майбутньому підозрюваний має на меті відшкодувати потерпілому завдану шкоду. Вважає, що доцільним є застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний період доби.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника. Пояснив, що розкаюється у вчиненому, однак дорожньо-транспортна пригода сталася через те, що потерпілий раптово з`явився перед його транспортним засобом.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Так, Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001513 від 29.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

29.08.2025 о 23 год. 35 хв. ОСОБА_4 затриманий відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

30.08.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протокол огляду місцевості від 29.08.2025 та план-схема до нього; пояснення ОСОБА_4 від 29.08.2025; результати лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю ОСОБА_4 від 29.08.2025; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 29.08.2025; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 30.08.2025; протокол допиту неповнолітнього (малолітнього) свідка ОСОБА_8 від 29.08.2025; протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 29.08.2025.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності слідча суддя встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Ураховуючи, що слідча суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідча суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, слідча суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існують ризики, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, підтверджується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, яке передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Слідча суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при о цінюванні ризиків переховування. При цьому підозрюваний офіційно не працевлаштований, розлучений, міцність його соціальних зв`язків не є доведеною, а відтак ОСОБА_4 безперешкодно може залишити місце свого проживання з метою уникнення відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому ОСОБА_4 як батько дитини з інвалідністю має можливість виїхати за кордон та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду за межами України. Указаний ризик підтверджується також тим, що згідно з показаннями свідків підозрюваний намагався залишити місце події після дорожньо-транспортної пригоди. Відтак слідча суддя вважає, що стороною обвинувачення доведена наявність вказаного ризику.

Щодо ризику впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, то згідно зі ст. 23 КПК України на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом. Указане доводить, що з метою зміни потерпілим та свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. При цьому слідча суддя також враховує той факт, що підозрюваний обізнаний про особи потерпілого та свідків, що свідчить про високу ймовірність здійснення такого впливу. Також останні є неповнолітніми особами, а відтак є більш уразливими до психологічного та іншого тиску, зокрема з боку підозрюваного чи на його прохання інших осіб. З урахуванням викладеного слідча суддя вважає, що такий ризик є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

Крім цього, слідча суддя приймає до уваги, що санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років. Відтак для застосування у такому випадку запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор має довести наявність виключних обставин, визначених п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Так, з матеріалів доданих до клопотання, зокрема із протоколів допиту неповнолітніх свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 29.08.2025 вбачається, що після настання дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не зупинився та гальмування транспортного засобу не здійснював. У цей момент водій іншого транспортного засобу почав наздоганяти ОСОБА_4 , обігнав його та перегородив рух. Лише після цього водій автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинився. Такі обставини також підтверджуються фотознімками з місця події та значним гальмівним слідом керованого підозрюваним транспортного засобу на певній відстані від місця зіткнення.

Такі дії ОСОБА_4 на даному етапі слідча суддя розцінює як спробу залишити місце події з метою перешкодити кримінальному провадженню, адже за умови вдалої спроби вчинити такі дії орган досудового розслідування у подальшому був би позбавлений можливості встановити, чи перебував ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння чи ні, або взагалі міг би не встановити особу підозрюваного. Як наслідок, такі обставини призвели б до хибної правової кваліфікації діяння ОСОБА_4 , що не сприяло б виконанню завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

При цьому слідча суддя також критично оцінює пояснення підозрюваного щодо його щирого каяття, оскільки наявні у матеріалах справи письмові пояснення від 29.08.2025 та подальші показання ОСОБА_4 від 30.08.2025 різняться між собою та останній вказує, що потерпілий чи то вибіг перед його автомобілем, чи то котив велосипед або самокат, що також не узгоджується із показаннями допитаних свідків.

Усі ці обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що прокурор наданими матеріалами та у судовому засіданні довів, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, також те, що підозрюваний уже перешкоджав кримінальному провадженню з метою уникнення відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Ураховуючи викладене, характер вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідча суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе попередити ризики, визначені ст. 177 КПК України.

Відтак слідча суддя доходить висновку, що прокурор довів, а сторона захисту не спростувала, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Також слідча суддя вважає, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, а прокурор в повному обсязі довів, що обмеження права підозрюваного на свободу є виправданим. З урахуванням викладеного слідча суддя доходить висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. На переконання слідчої судді, такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою з наведених підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо даного кримінального правопорушення, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння та відносно неповнолітнього.

При прийнятті рішення слідча суддя також враховує, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

За встановлених обставин слідча суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та доведеним прокурором у судовому засіданні, а застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному випадку відповідатиме його особі, обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.

Крім того, сторона захисту не надала беззаперечних доказів, які б свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, ніж тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, і відповідно до наданих доказів приймає до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, має на утриманні малолітніх дітей та є раніше не судимим. При цьому підозрюваний офіційно не працевлаштований, розлучений та міцність його соціальних зв`язків не є доведеною. Відтак слідча суддя вважає, що в світлі наведених вище фактичних даних ці обставини не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до малоймовірності чи до їх виключення.

За таких підстав слідча суддя доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Також згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається, зокрема у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому слідча суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак слідча суддя доходить висновку про необхідність визначення застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також слідча суддя вважає, що такий розмір застави не є непомірним для підозрюваного, однак водночас є суттєвим для його майнового стану та небажаним для втрати, а відтак дієвим для виконання завдань цього кримінального провадження та запобігання встановленим ризикам.

Крім цього, на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення підозрюваним застави слідча суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, визначені даною нормою закону та доведені прокурором, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у цьому ж кримінальному провадженні;у разі наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 205, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001513 від 29.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, задовольнити повністю.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Встановити строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу до 23 год. 35 хв. 27.10.2025.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень. Застава має бути внесена на депозитний рахунок з такими реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26198838; отримувач: ТУ ДСА України у Тернопільській області; банк отримувача: ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО): 820172; рахунок отримувача: UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001513 від 29.08.2025 за ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2025.

У разі внесення застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у цьому ж кримінальному провадженні;

- у разі наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважатиметься таким, до якого застосований запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави встановити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків до 30.10.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у цьому кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1