Провадження № 1-в/947/232/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 рокуКиївський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника Київського РВ ФДУ «Орган пробації в Одеській області

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2024 року за ч. 1 ст. 317, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст..75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2024 року, ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст.75,76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Київський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області звернувся до суду з поданням про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням для відбування призначеного вироком суду покарання, відносно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що за час перебування на обліку ОСОБА_6 , 07.04.2025 року, 05.05.2025, 19.05.2025 року, 02.06.2025 року, 16.06.2025 року не з`явився на реєстрацію у призначений день, защо 02.07.2025 року йому виненсено попередження за невиконання обов`язків.

Крім того 20.01.2025 року ОСОБА_6 визнаний виним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. 31.01.2025 року також його визнано виним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, 23.12.2024 року ОСОБА_6 визнаний виним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП. 07.02.2025 року ОСОБА_6 визнаний виним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 130 КУпАП.

Згідно інформації з ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Поведінка ОСОБА_6 свідчить про ухилення від відбування покарання з випробуванням та небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Представник Київського РВ Філії ДУ «Центр Пробації» в Одеській області просив суд задовольнити подання.

Прокурор просив суд задовольнити подання.

ОСОБА_6 з`явився до судового засідання та пояснив, що він зараз мешкає в ОСОБА_7 , через те, що допомогає тещі доглядати свого сина. Його дружина, вийшла замуж народила дитини, а їх сина здала в будинок малютки. Теща оформила опікунство на його сина, так як теща працює, він по 4 дні перебуває з сином. В ОСОБА_7 він працює вантажником. Тому він іноді не встигає приїхати на відмітку. Дитині зараз два з половиною рочки. Він не знав, що треба було повідомити інспектора про зміну місця мешкання. Він зараз нічого не порушує, нічого не вживає, доглядає за дитиною коли теща на роботі. Завірив суд, що більше такого не буде, просив суд відмовити в поданні.

Судом досліджени матеріали справи, матеріалів особової справи №27/202, з яких вбачається, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався, інші відомості в матеріалах справи відсутні.

Відомості стосовно спростування пояснень наданих засудженим в судовому засіданні про причини неявки на реєстрацію до органу пробації ніким не спростовані.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,з яких вбачається, що засуджений до кримінальної відповідальності не притягувався, вислухавши думку прокурора, який вважав, що треба задовольнити подання, суд дійшов до висновку.

Статтею 78 КК України передбачено, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно ч.3 ст. 164 КВК України, звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу. У разі неприбуття до кримінально-виконавчої інспекції без поважних причин до засудженого може бути застосовано привід, який здійснюється органом внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно п.5.3 п.5 розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань не пов`язаних з позбавленням волі та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань (далі Інструкція), якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження або три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, а також коли засуджена особа не з`являється до інспекції два і більше разів без поважних причин або зникла з метою ухилення від контролю за її поведінкою з постійного місця проживання, то інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.

При цьому пунктом 5.1 п.5 розділу IV Інструкції передбачено, що поважними причинами неявки засудженої особи до інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють її можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Згідно п.5.4 п.5 розділу IV Інструкції, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одне із зобов`язань, які були покладені на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два і більше разів підряд без поважних причин).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, судам роз`яснено, що згідно з ч. 2ст. 78КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні уповноваженого органу пробації, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення; можливість скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Аналізуючи викладені норми приходжу до висновку, що невиконанням зобов`язань у вигляді не явки на реєстрацію до інспекції слід визнавати факти не явки засудженого до інспекції два і більше разів підряд без поважних причин.

Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням є встановлення умислу засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 дійсно не з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації та не надав підтверджуючих документів щодо поважності причин неявки. При цьому судом взято до уваги, що після цих неявок, які були допущені не поспіль, засуджений з`являвся до органу з питань пробації на реєстрацію за встановленим графіком. Також судом враховано пояснення та взято до уваги пояснення засудженого щодо причин неявок, який зазначив, що він переїхав до дитини, вже повідомив інспектора про зміну місця мешкання. Пояснення засудженого учасниками справи не заперечувалось і не спростовано, представниками Київського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області не перевірялись ці вказані факти, не була перевіряна адреса місця проживання ОСОБА_6 .. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що неявки засудженого до органу пробації були пов`язані з його умисним стійким ухиленням від відбування покарання з випробуванням.

В судовому засідання встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час перебування на обліку, до кримінальної відповідальності не притягувася, притягувався до адміністративної відповідальності, не з`явився на реєстрацію по поважній причині. ОСОБА_6 в судовому засіданні завірив суд, що він не буде порушувати покладені на нього обов`язки.

Судячи з вищевикладеного, суд вважає, що органом пробації не доведено, що ОСОБА_6 злісно ухиляється від відбування покарання з випробуванням, оскільки до кримінальної відповідальності він не притягувався, нових злочинів не скоїв, до органу пробації з`являлася.

Заслухавши думку сторін та аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що викладені у поданні висновки про необхідність скасування іспитового строку засудженому ОСОБА_6 є необґрунтованими, так як останній з`являється для періодичної реєстрації до органу пробації, не притягувався до кримінальної відповідальності,працює неофіційно, доглядає малолітню дитину, що жодним чином не свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, неявка до уповноваженого органу не дає суду достатньо підстав вважати дані такими, що мають систематичний характер, отже висновки органу пробації не узгоджуються з такими завданнями кримінально-виконавчого законодавства, як виправлення засуджених, профілактика їх асоціальної поведінки, допомога особам звільненим від покарання (ч. 2ст. 1 КВК).

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що органом з питань пробації на даний час не доведено свідомого, цілеспрямованого нехтування засудженим ОСОБА_6 покладеними на нього судом обов`язків, а також обставин, які свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, в зв`язку з чим подання органу з питань пробації задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України, ст. 166 КВК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 , про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного призначеного вироком відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Матеріали особової справи № 27/2025 відносно ОСОБА_6 повернути до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, для подальшого виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1