Справа № 359/2551/25
Провадження №1-в/359/172/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку ВКЗ з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, засудженого за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 18.05.2022 року, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2023 року, за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 209 КК України, із застосуванням ч.1 та ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з конфіскацією майна,

про приведення вироку у відповідність до законодавства України, звільнення від відбуття покарання і пом`якшення останнього у випадках передбачених ч. 2 ст. 74 КК України,

в с т а н о в и в :

06.03.2025 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, в якому просив застосувати до нього положення ч. 2 ст. 74 КК України та прийняти рішення стосовно його подальшого відбування покарання у зв`язку з декриміналізацією законодавства за яким він був засуджений.

Матеріали особової справи засудженого надійшли до суду після повернення останнього з ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» у зв`язку з проведеним лікуванням ОСОБА_5 . У цьому зв`язку розгляд клопотання відкладався до 06.05.2025 року.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання в частині звільнення засудженого від покарання, призначеного за вчинення крадіжок, по епізодах викрадення, що стосувались майна та речей потерпілих, вартість яких становила менше відповідного рівня прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент вчинення злочинів.

У судовому засіданні представник колонії при розгляді даного клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, представника колонії та позицію засудженого, дослідивши особову справу засудженого, відповідні судові рішення відносно ОСОБА_5 , що містяться в Єдиному державному реєстру судових рішень, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання з таких підстав.

Встановлено, що вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 10.10.2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, по епізоду крадіжки, що мала місце 25.05.2018 року на суму 1082 грн. 50 коп.

Цим же вироком ОСОБА_5 остаточно призначено покарання шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18.12.2017 року за ч.2 та ч.3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71, 72 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць.

Вироком Голосіївського районного суду місті Києва від 18.12.2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, в тому числі і по епізодам крадіжок, що мали місце 25.12.2016 року на суму 1295 грн. 60 коп., 11.01.2017 року на суму 1200 грн. 00 коп., 15.01.2017 року на суму 1000 грн. 00 коп., 26.01.2017 року на суму 1500 грн. 00 коп., 31.01.2017 року на суму 1260 грн. 00 коп., 08.02.2017 року на суму 556 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону діяння, пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з моменту набрання чинності Законом вважаються дрібним викраденням чужого майна, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, тобто перестали бути кримінально караними.

Відповідно до положень ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, установлено прожитковий мінімум для працездатної особи, а саме: з 1 січня 2016 року 1378 грн. 00 коп., з 1 січня 2017 року 1600 грн. 00 коп. та з 1 січня 2018 року 1762 грн. оо коп.

Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на моменти вчинення інкримінованих ОСОБА_5 діянь складали, 1378 грн. 00 коп., 1600 грн. 00 коп. та 1762 грн. 00 коп. відповідно в 2016, 2017 та 2018 роках, тощо.

Таким чином, діяння, вчинені ОСОБА_5 згідно вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 10.10.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України за яке призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, по епізоду крадіжки, що мала місце 25.05.2018 року на суму 1082 грн. 50 коп., та згідно вироку Голосіївського районного суду місті Києва від 18.12.2017 року за ч.2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, по епізодам крадіжок, що мали місце 25.12.2016 року на суму 1295 грн. 60 коп., 11.01.2017 року на суму 1200 грн. 00 коп., 15.01.2017 року на суму 1000 грн. 00 коп., 26.01.2017 року на суму 1500 грн. 00 коп., 31.01.2017 року на суму 1260 грн. 00 коп., 08.02.2017 року на суму 556 грн. 00 коп., з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, не можуть вважатись кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна (речей), за викрадення якого останнього засуджено в цих випадках, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У цьому зв`язку клопотання засудженого підлягає задоволенню, а відповідні посилання у судових рішеннях на засудження ОСОБА_5 за відповідні дії, слід виключити.

При цьому, суд вважає, що остаточне покарання, що призначене ОСОБА_5 за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 18.05.2022 року, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2023 року, за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 209 КК України, із застосуванням ч.1 та ч. 4 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на десять років з конфіскацією майна, не підлягає зміні, незважаючи на встановлені судом обставини та усунення кримінальної караності незначної частини діянь засудженого що стосувались саме викрадення чужого майна.

На підставі викладено та керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. п. 13 ч. 1 ст. 537 та ч.1 ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 10.10.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік, по епізоду крадіжки, що мала місце 25.05.2018 року на суму 1082 грн. 50 коп., у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду місті Києва від 18.12.2017 року за ч.2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, по епізодам крадіжок, що мали місце 25.12.2016 року на суму 1295 грн. 60 коп., 11.01.2017 року на суму 1200 грн. 00 коп., 15.01.2017 року на суму 1000 грн. 00 коп., 26.01.2017 року на суму 1500 грн. 00 коп., 31.01.2017 року на суму 1260 грн. 00 коп., 08.02.2017 року на суму 556 грн. 00 коп., - у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Виключити з мотивувальної частини вироку Голосіївського районного суду місті Києва від 18.12.2017 року вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, по епізодам крадіжок, що мали місце 25.12.2016 року на суму 1295 грн. 60 коп., 11.01.2017 року на суму 1200 грн. 00 коп., 15.01.2017 року на суму 1000 грн. 00 коп., 26.01.2017 року на суму 1500 грн. 00 коп., 31.01.2017 року на суму 1260 грн. 00 коп., 08.02.2017 року на суму 556 грн. 00 коп.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 18.05.2022 року, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2023 року, за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 209 КК України, із застосуванням ч.1 та ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з конфіскацією майна.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали здійснено 08.05.2025 року.

Суддя ОСОБА_1