Провадження № 1-кп/361/1186/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування № 0001843 від 26.07.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, не інваліда, не депутата, не адвоката, офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 25 липня 2024 року приблизно о 22 год. 50 хв. перебував на подвір`ї будинку за адресою проживання своєї співмешканки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: АДРЕСА_2 , де між ними виник словесний конфлікт, в ході якого на крики з будинку вийшла бабуся ОСОБА_7 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та намагалась зупинити конфлікт. У подальшому ОСОБА_7 зайшла до будинку та покликала свого батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щоб він допоміг. Коли ОСОБА_8 вийшов з будинку на вулицю, на ОСОБА_4 наніс удар кулаком лівої руки в область правої скроневої ділянки голови ОСОБА_8 , після якого останній присів, взявся за голову, а потім впав на землю. Внаслідок удару у ОСОБА_8 утворилось ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку, від якої потерпілий ОСОБА_8 помер на місці.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив вбиство ОСОБА_8 з необережності.

В судовому засіданні 29.01.2025 допитано потерпілу ОСОБА_6 , яка пояснила, що знає ОСОБА_4 приблизно 3 роки. Це хлопець її онуки, який останнім часом жив у них вдома, в окремій кімнаті з внучкою. Були хороші відносини. З потерпілим ОСОБА_8 у ОСОБА_4 конфліктів не було. 25.07.2024 року приблизно о 22 год. 30 хв. повернулися додому втрьох, з другом ОСОБА_9 . ОСОБА_10 сама зайшла в хату. Вона розборонила двох хлопців і таксиста. Вони билися за суму поїздки. Після чого ОСОБА_4 та її внучка ОСОБА_10 почали лаятися і остання сказала, що не хоче більше з ним жити. ОСОБА_8 вийшов і ОСОБА_4 вдарив його кулаком руки у праву скроню. Чи було один удар, чи два чітко відповісти не змогла. Різкого падіння ОСОБА_8 на поверхню не було, син плавно сів. Після чого ОСОБА_10 сказала ОСОБА_11 , не впускай ОСОБА_12 в хату. ОСОБА_4 був наче не в собі, несповна розуму. ОСОБА_4 , після нанесеного удару батьку, ОСОБА_10 та вона прогнали з двору, та потім дізналась, що він поїхав на м. Бровари.

Свідок ОСОБА_13 06.02.2025 року суду пояснив, що потерпіла є його дружиною, а загиблий його сином. ОСОБА_4 знає років 2, це співмешканець його онуки ОСОБА_7 після того як він познайомився з його онучкою ОСОБА_7 , ночував, проживав. Жили разом періодично. Молоді сварились словесно, не билися. Характер у ОСОБА_4 спокійний. 25.07.2025 року він відпочивав, лежав в будинку почув як його онучка ОСОБА_10 закричала: Папа!. Папа!. Він вибіг і побачив, що ОСОБА_8 вже лежав без свідомості на землі, перед порогом, а ОСОБА_4 він не побачив. На вулиці були його дружина ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7 . Вони сказали, що ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_8 . Сварок, конфліктів між обвинуваченим ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_8 не було.

Допитана неповнолітня свідок ОСОБА_7 в присутності спеціаліста ОСОБА_14 в судовому засіданні 12.02.2025 року суду пояснив, що потерпіла ОСОБА_6 є її бабусею. ОСОБА_4 був її хлопцем. Проживали всі разом, з бабусею, дідом та татом. 3 роки була у відносинах з обвинуваченим ОСОБА_4 . У ОСОБА_4 сварок з її батьком ОСОБА_8 не було, могли разом навіть випити спиртні напої. 25.07.2024 року ОСОБА_4 був в стані алкогольного сп`яніння. Конфлікт у неї з обвинуваченим виник на підставі непорозуміння, а саме того, що вона не хотіла щоб знайомий ОСОБА_15 залишався у них вдома. Зазначила, що оплатити поїздку за таксі мав ОСОБА_4 . На вулицю вийшла бабуся ОСОБА_6 , а вона побігла за батьком, щоб сказати йому, щоб він заспокоїв ОСОБА_4 . Бабуся намагалася заспокоїти ОСОБА_4 . Батько вийшов і запитав, що сталось і той момент був удар від ОСОБА_4 батьку ОСОБА_8 . Батько спочатку присів, взявся за голову і тоді вже впав. Нічого не говорив. Після цього вона почала виганяти ОСОБА_4 з дому, сказала, що не хоче його бачити. Задорожний не хотів йти, тоді вже вибіг дід ОСОБА_13 і почав його виганяти. Акцентувала увагу, що раніше таких конфліктів у них не було. Їй відомо, що ОСОБА_4 колись, в дитинстві займався боксом, але недовго. Вказала, що обвинувачений наніс її батьку кулаком один удар правою рукою у скроню. Фізично батько був кріпшим за обвинуваченого за статурою. Звертала увагу, що вона вагітна і хотіла б щоб обвинувачений був з нею присутній на пологах, щоб брав участь у вихованні їх спільної дитини.

Допитаний свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні 06.02.2025 року суду пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_4 знає зі школи. Приблизно 13 років. Наркотичні засоби обвинувачений не вживає. Зазначав, що ОСОБА_4 іноді вживає пиво. Спортсмен. В дитинстві обвинувачений трохи займався боксом, займався на турніках, відвідував спортзал. Вказував, що 26.07.2024 року сиділи вдома у квартирі ОСОБА_17 в м. Бровари. ОСОБА_4 прийшов близько опівночі. Спочатку подзвонив і відразу прийшов. Був засмучений, переживав. ОСОБА_4 йому сказав, що полаявся з ОСОБА_18 . Випадково вдарив батька ОСОБА_19 , один раз рукою. Що з батьком не сказав. ОСОБА_4 був трохи випивший, однак не сильно п`яний. Обвинувачений не пив, сидів спілкувався.

Допитаний свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 12.02.2025 року суду пояснив, що ОСОБА_4 знає з школи. Обвинувачений прийшов до нього додому після сварки з ОСОБА_7 . Зателефонував і вони домовились, що він прийде до нього. Сказав, що посварився з дівчиною і вдарив її батька. Алкоголь ОСОБА_4 він не вживає, максимум пиво. Сказав, що він випадково вдарив батька своєї дівчини у скроню. Потім прийшла поліція і забрали ОСОБА_4 ..

Обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що з ОСОБА_7 прожили разом більше трьох років. Були завжди гарні відносини з усіма родичами. 25 липня 2024 року відпочивав з ОСОБА_10 та друзями в м. Бровари, пили пиво та ром або горілку, не пам`ятає точно, в парку. Після цього поїхали на таксі з другом та ОСОБА_10 до неї додому. По приїзду виник конфлікт з таксистом, почалась бійка, ОСОБА_10 та її бабуся ОСОБА_6 розборонили його з таксистом, під час сутички друг ОСОБА_20 десь пішов. В ході бійки з таксистом штовхнув ОСОБА_10 , вона впала, і штовхнув ОСОБА_6 . ОСОБА_10 сказала, що не хоче його більше бачити і пішла додому. Коли заходили у двір, ОСОБА_6 йшла попереду, вийшов ОСОБА_8 і запитав: Що тут відбувається?, обвинувачений продовжив йти, тоді ОСОБА_8 у нього запитав знову Ти чуєш мене? Чому ти ОСОБА_21 вдарив?. Коли обвинувачений підняв голову, то побачив як ОСОБА_8 стоїть впритул до нього, ОСОБА_6 в цей час була справа від обвинуваченого, в той момент обвинувачений відчув агресію від ОСОБА_8 , відстань між ними була до метра, він зробив крок вліво і наніс кулаком лівої руки удар в обличчя. Удар був один, після чого ОСОБА_8 присів, взявшись за голову, не падав, не вдарявся. ОСОБА_8 не бив обвинуваченого, не замахувався, погроз не висловлював. Потім всі почали кричати і виганяти з двору, тому він і пішов в м. Бровари до друзів ночувати. Коли був в м. Бровари, дзвонили з поліції, повідомили, що треба приїхати в с. Требухів за місцем проживання ОСОБА_10 , сказав, що нікуди з`являтися не буде і поклав слухавку, після чого приблизно через 30 хвилин його забрали в поліцію з дому ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , де він перебував. Не може пояснити, чому і з якої причини у нього виникло бажання вдарити оскільки ні агресії ні сварти у них не було, однак жодним чином не наносив тілесних ушкоджень, які можна вважати тяжкими, і що можуть спричинити смерть людині. Обвинувачений вказав, що розуміє, що смерть ОСОБА_8 настала від цього удару, дуже шкодує та розкаюється у вчиненому. Акцентував увагу, що його дії на досудовому слідстві кваліфіковано неправильно, і за наведеним обвинуваченням він вину не визнає.

Судом досліджено наступні докази:

Електронним рапортом №24543 від 25.07.2024 року відповідно до якого на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що 25.07.2024 року близько 23.00 в с. Требухів ОСОБА_4 завдав два удари кулаком в область правої скроні батьку своєї дівчини, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 помер на місці.

Протоколом огляду місця події від 26.07.2024 року з фототаблицею до нього, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , за під час якого виявлено перед входом до будинку на бетонних плитах труп ОСОБА_8 .

Протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 26.07.2024.

Протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_6 від 21.09.2024, під час якого в ході відтворення подій злочину свідок вказала, що у обвинуваченого біля двору був конфлікт та бійка з її внучкою ОСОБА_10 , яка побігла в хату кликати батька ОСОБА_8 на допомогу, він вийшов, на порозі будинку зупинився і сказав Що тут відбувається?, в цей час ОСОБА_4 , який йшов за свідком, обігнав її, підбіг до ОСОБА_22 , який стояв на другій сходинці, і два рази вдарив кулаком лівої руки в праву скроню, удари були один за одним. ОСОБА_23 взявся за голову, присів і ліг, відразу помер, свідок вживала реанімаційних заходів, але вони не дали результату. У цей час ОСОБА_9 втік.

Протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_7 від 21.09.2024, під час якого в ході відтворення подій злочину свідок вказала, що обвинувачений вдарив в лице її, кидався на бабусю, яку вона покликала, після чого вона покликала тата ОСОБА_8 , він стояв на порозі, сказав Що трапилось?. ОСОБА_23 на другій сходинці стояв зверху, обвинувачений підійшов, наніс два різких удари кулаком лівої руки у правий висок ОСОБА_8 , між ударами була секунда, йому замахуватись було непотрібно. Батько не встиг і слова сказати, присів, взявся за голову і впав на землю.

Висновком експерта № 08/372 від 15.10.2024, відповідно до якого смерть ОСОБА_8 настала від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ на час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , вважаю, що смерть настала приблизно за 8-10 годин до проведення розтину. Всі виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 тілесні ушкодження утворились прижиттєво. Враховуючи ступінь розвитку клітинної реакції в м`яких тканинах та внутрішніх органах, згідно результатів судово-гістологічного дослідження, вважаю, що з моменту нанесення тілесних ушкоджень до смерті потерпілого ОСОБА_8 пройшло не більше ніж 30 хвилин, протягом яких здатність до здійснення активних дій потерпілим не виключається. Враховуючи характер та розташування ушкоджень м`яких тканин, розташування крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, вважаю, що їх утворення при падінні з вертикального чи близького до нього положення тіла (з висоти власного зросту), малоймовірне.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта №372 від 25.09.2024 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 дослідній частині зовнішнього дослідження виявлено ушкодження: в області правового ліктьового суглоба по задній та зовнішній поверхнях розташована ділянка осаднення невизначеної форми, переривчастого характеру, розмірами 7,5x9 см, з підсохлим темно-червоного кольору нижче рівня неушкодженої шкіри. Садна з аналогічною морфологією розташовані: по зовнішній поверхні правого колінного суглобу, розмірами 3,5x1,5 см, та у верхній третині лівої гомілки по передній поверхні 4x2 см.

Інших будь-яких тілесних ушкоджень та особливостей при зовнішньому дослідженні трупа не виявлено.

Відповідно до вищезазначеної експертизи внутрішнього дослідження …М`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні: в правій скроневій та завушній областях розташована ділянка крововиливів блідо-червоного кольору, плямистого характеру, розмірами 3x4 см, глибиною до 0,3 см. Кістки склепіння черепа цілі, до 0,9 см товщиною. Тверда мозкова оболонка ціла, з кістками склепіння черепа не зрощена; під нею на базальній поверхні мозку в області судин основи, з переходом в область великого потиличного отвору розташовані темно- червоні, еластичні згортки крові, об`ємом близько 10 куб. см, що обгортують стовбурові відділи мозку. У верхньому повздовжньому синусі і в синусах основи черепа міститься темна рідка кров. М`яка мозкова оболонка набрякла, студневидна; під нею на базальній поверхні лівих лобної та скроневої долей, в області правих лобної, скроневої та тім`яної долей по базальній поверхні, правих скроневої та тім`яної долей по конвекситальній поверхні, півкуль мозочку та стовбурових відділів мозку розташовані дифузні темно-червоні крововиливи з переважним заповненням борозен мозку та виходом на поверхню звивин на базшіьній поверхні. Судини її помірного кровонаповнення. Судини основи мозку еластичні, з накладанням темно-червоних еластичних згортків крові. Звивини та борозни між ними згладжені. Тканина мозку на розрізі білясто-сіра, набрякла, тягнеться за ножем. Від речовини мозку не відчувається особливого запаху. В бокових шлуночках мозку міститься темно-червона рідка кров з еластичними згортками: справа - близько 5 куб. см, зліва - близько 3 куб. см. Тканина мозочку, Варолієвого мосту та довгастого мозку білясто-сіра, набрякла, тягнеться за ножем; в області Варолієвого мосту розташовані дрібнокрапкові темно-червоні крововиливи, що місцями зливаються, на ділянках діаметром до 0,6 см. Кістки основи черепа цілі.

За підсумками висновку експерта смерть ОСОБА_8 настала від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку. Внутрішньочерепна травма у вигляді крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку, як небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів. При судово-токсилогічному дослідженні в крові і сечі трупа ОСОБА_8 , 1988 року народження, не виявлено метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме ОСОБА_4 ставиться у вину вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 25 липня 2024 року приблизно о 22 год. 50 хв. перебував на подвір`ї будинку за адресою проживання своєї співмешканки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: АДРЕСА_2 , де між ними виник словесний конфлікт, в ході якого на крики з будинку вийшла бабуся ОСОБА_7 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та намагалась зупинити конфлікт. У подальшому ОСОБА_7 зайшла до будинку та покликала свого батька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щоб він допоміг. Коли ОСОБА_8 вийшов з будинку на вулицю, на ґрунті неприязних відносин у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Цього ж дня приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , знаходячись на подвір`ї будинку, за вищевказаною адресою, перебуваючи навпроти ОСОБА_8 , наніс 2 удари кулаком лівої руки в область правої скроневої ділянки голови ОСОБА_8 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від якої потерпілий ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер на місці.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 29.06.1990 року Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку роз`яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Додержуючись вимог КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обгрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

В свою чергу, з контексту п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи випливає, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового слідства за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковано неправильно оскільки орган котрий проводив досудове розслідування за наявних для цього об`єктивних підстав не вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальному провдаженні, не здобувши усіх можливих доказів та давши неправильну оцінку, як показанням свідків так і висновкам, проведених експертиз, прийшов до неправильного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, а відтак суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, а саме на вбивство, вчинене через необережність.

Як встановлено з досліджуваних у судовому засіданні доказів обвинувачений ОСОБА_4 , проявив кримінальну протиправну недбалість та вчинив вбивство через необережність, а саме: не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був та міг їх передбачати, наніс удар кулаком лівої руки у скроню ОСОБА_8 , внаслідок чого відповідно до висновку №372 від 25.09.2024 року смерть ОСОБА_8 настала від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку.

Суд додатково звертає увагу на наведений вище витяг з висновку експарта, яким констатовано причини смерті та міститься чітке описання зовнішніх пошкоджень труба ОСОБА_8 . Крім того, в додатках до протоколу огляду місця події є фототалиця, за місцем виявлення труба, з якої вбачається, що жодних видимих зовнішніх пошкоджень, які б відносились до тяжких тілесних ушкоджень, на трупі померлого не вбачається.

Не дивлячись на розходження в показах обвинуваченого, потерпілої на доньки померлого наданих слідчому під час слідчого есперименту а також під час допиту в судовому засіданні, щодо кількості ударів нанесених ОСОБА_4 ОСОБА_8 один чи два удари, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце вбивство, через необережність.

Суд виходить з аналізу п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 чи ст. 128 КК України. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України може наставати у тому разі, коли тяжкий характер ушкодження охоплювався наміром винного і коли цей наслідок ним передбачався.

Вбивство з необережності, виходячи із законодавчого його визначення, полягає у ненавмисному заподіянні смерті особі і передбачає необережну форму вини: злочинну самовпевненість або злочинну недбалість.

Треба також зазначити, що кваліфікація за ч. 2 ст.121 КК України прийнятна лише у випадку, якщо тяжкий характер ушкодження охоплювався умислом винного і якщо винний передбачав цей наслідок. Злочин не може бути кваліфікований за ч. 2 ст.121 КК України, якщо смерть потерпілого сталася в результаті необережного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Для відмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, від умисного вбивства та вбивства через необережність, потрібно ретельно досліджувати всі обставини, які мають значення для встановлення спрямованості умислу винного, враховуючи попередню поведінку винного і потерпілого, їх взаємовідносини, спосіб і знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

При відмежуванні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від вбивства через необережність, треба також звертати увагу на психічне ставлення винного до суспільно небезпечних наслідків, які настають в результаті його суспільно небезпечних діянь. При кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 121 КК України, винний до заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання смерті потерпілого в результаті заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень. У разі ж вбивства через необережність, таке усвідомлення відсутнє винний не усвідомлює можливості настання смерті потерпілого. Отже, вчинене діяння слід кваліфікувати як вбивство через необережність.

Так, визнавши себе винним у тому, що наніс удар кулаком лівої руки у скроню потерпілого, обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що не мав умислу на заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень або смерті. Ці доводи обвинуваченого не спростовані матеріалами справи і не суперечать висновку судово-медичної експертизи, згідно з яким смерть потерпілого настала від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку.

Зокрема, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 з самого початку судового слідства давав послідовні показання, вказані показання ніким та нічим не спростовано.

Свідки допитані в судовому засіданні також зазначили, що будь-яких погроз позбавити життя, заподіяти тяжкі тілесні ушкодження потерпілому обвинувачений ОСОБА_4 не висловлював та тілесних ушкоджень, окрім одного удара, не заподіював і то завдав такі з метою зупинення агресії потерпілого ОСОБА_8 по відношенню до нього, оскільки вважав, що потерпілий може першим його вдарити.

Аналізуючи сукупність приведених доказів суд вважає, що по справі відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про наявність умислу і наміру у обвинуваченого ОСОБА_4 заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а також об`єктивна спроможність молодої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин необережно, зі злочинною недбалістю, а його ставлення до своїх дій відповідає суб`єктивній стороні складу злочину, передбаченого у ч. 1 ст. 119 КК України.

При цьому суд враховує, що сам ОСОБА_4 категорично і послідовно заперечував умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень від удару у скроню.

Окрім цього, суд бере до уваги, що до моменту вчинення злочину між обвинуваченим і потерпілим не було будь-яких конфліктів, які б спонукали до вчинення щодо останнього умисних протиправних дій.

А тому, суд не бере до уваги доводи сторони обвинувачення про те, що в даному випадку, в діях обвинуваченого щодо вчиненого діяння є прямий або непрямий умисел, оскільки така форма характерна для тих випадків, коли винна особа передбачає, що суспільно-небезпечні наслідки можуть настати від його конкретної дії, яка вчинена у даний момент, у певній обстановці і за певних обставин. Вчиняючи злочин з непрямим умислом, винний може сподіватися, що через випадковий збіг обставин вказані наслідки можуть не настати. При прямому умислі винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачає його суспільно-небезпечні наслідки.

Обираючи в даному випадку правильну кримінально-правову кваліфікацію діям обвинуваченого, слід звернути увагу на те, що за умови доведеності інших обставин, його умислом не охоплювалось заподіяння саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки ОСОБА_4 , завдаючи удар кулаком руки у скроню ОСОБА_8 , не міг передбачити саме такого розвитку події.

Тобто, між діями особи, яка вдарила потерпілого, та наслідками, які настали, відсутній причинний зв`язок, який повинен наставати.

Окрім цього, сила та напрям завданого обвинуваченим ОСОБА_4 удару рукою у скроню, без застосування будь-якого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесного ушкодження, не дає суду підстав дійти висновку, що умисел обвинуваченого був спрямований на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Це виключає кваліфікацію його дій за ч.2 ст.121 КК України.

Кваліфікація дій за даних обставин як вбивство через необережність також слідує із судової практики, зокрема у справі № 750/3256/17 викладеній у постанові від 15 серпня 2019 року: За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів.

З приводу зазначеного Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію (див. провадження №№ 51-6829 км 18, 51-649 км 18, 51-2941 км 18).

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи при ухваленні вироку норму закону України про кримінальну відповідальність, яка підлягатиме застосуванню до суспільно небезпечних діянь, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені в його ухвалах, у випадках, передбачених частиною другою статті 455....

Відповідно ж до ч. 1 ст. 458 КПК України висновки Верховного Суду України, викладені у його ухвалах, у випадках, передбачених у частині другій статті 455..., є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже, перевіркою матеріалів справи не здобуто доказів які б свідчили, що ОСОБА_4 , завдаючи удар ОСОБА_8 , мав умисел заподіяти останньому тяжке тілесне ушкодження, а тому суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство через необережність.

За вказаних суд обставин вважає, що органами досудового розслідування невірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_4 по вказаному факту за ч.2 ст. 121 КК України і такі підлягають перекваліфікації на ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки ним було вчинено вбивство через необережність.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На підставі вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як тяжкий злочин, та особливості й обставини його вчинення; особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, повністю усвідомив тяжкість злочину, осудив свої дії, визнав вину, щиро розкаявся.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження 08 квітня 2025 року у ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_24 , він доньки померлого, що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.05.2025 року.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі та застосувати статтю 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи Бакланов проти Росії від 09 червня 2005 року; Фрізен проти Росії від 24 березня 2005 року; Ісмайлова проти Росії від 29 листопада 2007 року).

Під час кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 44 650 грн. 00 коп., та моральної (немайнової) шкоди в сумі 500 000 грн. 00 коп.

28.05.2025 потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_6 подала на адресу суду заяву про повернення без розгляду заявлений нею цивільний позов. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував повністю завдану шкоду. Також в судовому засіданні підтвердила, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Суд вважає, що заява позивача про залишення позову без розгляду не суперечить закону і не порушує права сторін, законних інтересів і свобод, може бути прийнята судом.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з 27.07.2024 по 01.04.2025 у даному кримінальному провадженні обирався у вигляді тримання під вартою.

01.04.2025 року відповідно до ухвали суду запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінено на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст. 124 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати наступні обов`язки:

періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення тримання, з 27.07.2024 по 01.04.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 01.04.2025по 28.05.2025 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

До набуття вироку законної сили змінити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді домашнього арешт у нічний час заборонивши йому у період часу з 22:00 по 06:00 години наступного дня, залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , поклавши на нього наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

В період введення воєнного стану на території України дозволити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебуванні останнього в укритті.

Речові докази по справі:

-телефон сріблястого кольору марки Iphone 12 Pro з чохлом синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , поміщено до спец пакету INZ 2107918 повернути ОСОБА_4 ;

-змив з правої руки трупа, змив з лівої руки трупа, зрізи нігтьових пластин з правої руки, зрізи нігтьових пластин з лівої руки, змив з лівої руки, змив з правої руки, зрізи нігтів з правої руки, зрізи нігтів з лівої руки знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати за проведення експертизи, а саме: 9 427, 95 грн. (дев`ять тисяч чотириста двадцять сім гривень 95 копійок) (висновок експерта №СЕ-19/111-24/49826-БД від 26.11.2024).

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_25