печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000369 від 16.05.2021, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ; слідчий ОСОБА_5 ; представник власника майна: ОСОБА_6 ; власники майна: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_3 , у якому останній просить накласти арешт із забороною користування та розпорядження на предмети, які вилучено 21.07.2025 у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук «ASUS» s/n: L3N0CX06D370117 з зарядним пристроєм;

- ноутбук «HP» s/n: СND41807Z7 з зарядним пристроєм;

- накопичувач «SEAGATE» s/n: NACGPKKM з кабелем USB та зарядним кабелем живлення;

- флеш носій білого кольору, флеш носій чорного кольору «VERBATIM» на 64 GB, флеш носій з надписом «FLASH VOYAGER», флеш носій «GOOD RAM»;

- накопичувач «TRANSCEND» s/n: з кабелем USB в чохлі чорного кольору;

- мобільний телефон «SAMSUNG» ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в чохлі, з карткою мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та карткою Micro-SD об`ємом 128 GB.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що зазначені ноутбуки, накопичувачі та мобільний телефон є речовими доказами відповідно до постанови старшого слідчого-криміналіста Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_3 від 21.07.2025, оскільки вони відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити. Вказав на можливість подальшого використання зазначених предметів як речових доказів без вжиття цього заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки під час проведення обшуку їх було надано власниками добровільно. Зазначив, що утримання у органу досудового розслідування вказаних предметів, на арешті яких наполягає слідчий та прокурор нічим невмотивовано, оскільки їх огляд не є достатньою для цього підставою та може бути проведено у більш короткий строк.

Власник майна ОСОБА_7 підтримав думку свого представника. Окремо наголосив на тому, що здійснив форматування власного мобільного пристрою до заводських налаштувань відповідно до протоколів безпеки, визначених політикою правоохоронного органу, у якому він займає посаду.

Власник майна ОСОБА_8 зазначила, що ноутбук «HP» s/n: СND41807Z7 був придбаний її чоловіком ОСОБА_7 у 2024 році та перебуває в її користуванні.

Оцінивши аргументи прокурора та слідчого, позицію представника власника майна та власників майна, дослідивши в нарадчій кімнаті долучені до клопотання слідчого документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000369, у якому 21.07.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких ОСОБА_7 , приблизно об 11 год. 00 хв. 16 травня 2021 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 , рухаючись проїзною частиною вулиці Донецької, в адміністративних межах Солом`янського району міста Києва, у напрямку від вулиці Ушинського до вулиці Молодогвардійської, та наближаючись до перехрестя з вулицею Волинською, зухвало ігноруючи вимоги вказаних нормативно-правових актів, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, усвідомлюючи небезпечні властивості автомобільного транспорту як джерела підвищеної небезпеки, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, скоїв дорожньо-транспортну пригоду внаслідок порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 16.11 ПДР, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 полягали у тому, що він 16 травня 2021 року, приблизно об 11 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 , рухався проїзною частиною вулиці Донецької, в адміністративних межах Солом`янського району міста Києва, у напрямку від вулиці Ушинського до вулиці Молодогвардійської.

Наближаючись у зазначений час до перехрестя з вулицею Волинською, на якому світлофорні об`єкти, що регулюють черговість руху, не працювали, ОСОБА_7 мав об`єктивну можливість розуміти, що рухається другорядною дорогою, оскільки за напрямком його руху був установлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, оглядовість якого не обмежувалася.

Водночас, ОСОБА_7 , через неуважність, діючи необережно, проявляючи кримінально протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, які мав і міг передбачити, не виконав вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР та порушивши вимоги п.16.11 ПДР, виїхавши на перехрестя, не дав дорогу автомобілю марки «CHEVROLET LACETTI», д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_9 , яка рухалася через перехрестя зліва направо головною дорогою, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів.

Продовжуючи рух після зіткнення транспортних засобів, керований ОСОБА_7 автомобіль марки «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 , виїхав за межі проїзної частини, де наїхав передньою частиною на пішохода ОСОБА_10 та опору світлофорного об`єкта.

Унаслідок зазначеного наїзду, пішоходу ОСОБА_10 заподіяно закриту травму лівої нижньої кінцівки у вигляді уламкового перелому верхньої третини великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, перелому латерального виростка стегнової кістки, повного розриву лівої підколінної артерії на рівні її біфуркації, що належить до тяжкого тілесного ушкодження.

Указані порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 16.11 ПДР, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження.

21.07.2025 у період з 06 год. 50 хв. по 10 год. 40 хв. до постановлення ухвали слідчого судді в порядку ст. 233 КПК України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено у ОСОБА_7 ноутбук «ASUS» s/n: L3N0CX06D370117 з зарядним пристроєм, накопичувачі та мобільний телефон, а у його дружини ОСОБА_8 ноутбук «HP» s/n: СND41807Z7, на якому виявлена інформація, яка стосується обставин розслідуваного кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2025 у справі № 757/34132/25-к надано старшому слідчому-криміналісту Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_3 дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою старшого слідчого-криміналіста Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_3 від 21.07.2025 зазначені ноутбуки, накопичувачі та мобільний телефон - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Водночас, як убачається 21.07.2025 старшим слідчим-криміналістом Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_3 надано доручення в порядку ст. 40 КПК України працівникам оперативного підрозділу на огляд вилучених ноутбуків та накопичувачів, а також мобільного телефону, який на даний час не виконано.

Прокурор та слідчий з урахуванням викладених обставин вказують, що у зазначених ноутбуках, накопичувачах та мобільному телефоні містяться відомості про вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, тому задля досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою забезпечення збереження речових доказів на даний час виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, всупереч твердження представника власників майна, в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, і що вказані предмети, вилучені у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Водночас, твердження представника власників майна про можливість подальшого використання зазначених речей як речових доказів без вжиття цього заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна не відповідає положенням ст. 23 КПК України щодо обов`язку суду безпосереднього дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів на відповідній стадії кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на дії підозрюваного під час проведення обшуку, який здійснив форматування власного мобільного пристрою до заводських налаштувань та пояснив це виконанням протоколів безпеки, визначених політикою правоохоронного органу, у якому він займає посаду, що не підтвердив в судовому засіданні жодним документом, тому незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може призвести до втрати речі, яка може мати значення речового доказу у кримінальному провадженні.

Разом із цим, зазначені предмети, необхідні для забезпечення їх збереження в якості речових доказів, запобігання можливості перетворення, втрати або передачі, а також мають суттєве значення для розслідування кримінального провадження, тому наявні підстави, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України для вжиття заборони користування та розпорядження.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на предмети, які вилучено 21.07.2025 у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук «ASUS» s/n: L3N0CX06D370117 з зарядним пристроєм;

- ноутбук «HP» s/n: СND41807Z7 з зарядним пристроєм;

- накопичувач «SEAGATE» s/n: NACGPKKM з кабелем USB та зарядним кабелем живлення;

- флеш носій білого кольору, флеш носій чорного кольору «VERBATIM» на 64 GB, флеш носій з надписом «FLASH VOYAGER», флеш носій «GOOD RAM»;

- накопичувач «TRANSCEND» s/n: з кабелем USB в чохлі чорного кольору;

- мобільний телефон «SAMSUNG» ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в чохлі, з карткою мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_3 та карткою Micro-SD об`ємом 128 GB.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11