У Х В А Л А

Справа № 149/1559/25

Провадження №1-кс/149/327/25

20.05.2025 р. м. Хмільник

Слідча суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , дослідивши скаргу ОСОБА_2 щодо звільнення незаконно утримуваної людини, подану в порядку ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

20.05.2025 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_2 щодо звільнення незаконно утримуваної людини, в порядку ст. 206 КПК України, яка мотивована тим, що 27.04.2025 невідомі особи незаконно затримали її сина ОСОБА_3 та примусово доправили до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту його затримання він перебуває у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалами слідчого судді зобов`язано внести відомості про кримінальні правопорушення за вказаним фактом до ЄРДР, однак станом на момент складання даної скарги відомості до ЄРДР не внесені.

Дослідивши скаргу, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження охоплює досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до КК України і КПК України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержуватися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, заявник звернувся до слідчого судді з скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, в якому просить звільнити його, як такого, що незаконно утримується ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України слідує, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Зі змісту скарги не вбачається, що правовідносини щодо перебування ОСОБА_3 в ІНФОРМАЦІЯ_2 випливають або опосередковані нормами КПК України, водночас до скарги не долучено доказів того, що громадянина ОСОБА_3 незаконно затримано представниками органу державної влади чи службовими особами в рамках будь-якого кримінального провадження. Зі змісту скарги не вбачається, що відносно ОСОБА_3 , здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», крім того, в клопотанні не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Як вбачається із змісту клопотання у даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб ТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією.

В силу приписів кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчої судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Частиною 4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідча суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

Разом з тим, з матеріалів, доданих до клопотання, встановлено, що ухвалами слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09.05.2025 Хмільницький РВП ГУНП у Вінницькій області зобов`язано вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України, щодо заяв ОСОБА_2 від 29.04.2025, які зареєстровані у ЖЄО за № 30870 та № 30871. Як зазначено вище, матеріали не містять доказів про внесення відомостей до ЄРДСР щодо кримінального правопорушення за обставин, викладених у скарзі ОСОБА_2 , і сама заявниця вказує, що на час складення заяви відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДСР не внесено. Зі змісту наданих копій ухвал неможливо безперечно встановити, чи стосуються подана слідчому судді скарга тих самих подій і фактів, щодо яких було внесено відомості в ЖЄО за № 30870 та № 30871.

Оскільки відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а судові рішення, що набрали законної сили (зокрема і ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду від 09.05.2025) є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України, слідча суддя вважає за необхідне повідомити Хмільницький РВП ГУНП у Вінницькій області про обставини, зазначені скаржником, для їх перевірки згідно з чинним законодавством в межах компетенції.

Керуючись ст. ст.2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідча суддя,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 щодо звільнення незаконно утримуваної людини, в порядку ст. 206 КПК України.

Направити копії матеріалів скарги до Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області для опрацювання в межах компетенції.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідча суддя: ОСОБА_1