ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1940/25 Справа № 204/1498/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 червня 2025 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2024 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11.02.2025 був продовжений до 11.04.2025 з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн. та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави.

Обговорюючи питання продовження існування ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, на які вказував прокурор, та неможливість їх усунення у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою, суд врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину та суворість передбаченого законом покарання, які самі по собі хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами, зокрема наявністю публічного інтересу, очікуванням суспільства на справедливе рішення, попри презумпцію невинуватості, переважають над повагою до особистої свободи і збільшують ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тому ризик можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, на думку суду, прокурором цілком доведений.

Суд також врахував стадію судового провадження, коли суд ще не перейшов до судового розгляду по суті, а також беручи до уваги встановлену законом процесуальну процедуру, вагомим ризиком є імовірність вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків та потерпілу сторону з метою використання їх показань на свою користь.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому і той же розмір застави, визначений ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240 грн. з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави, які визначаються на два місяці з моменту внесення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт або зменшити розмір застави.

Вказує, що прокурором не було доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 здійснюється у письмовому провадженні відповідно до ч.1 ст.406 КПК України, без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано місцевим судом.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000651 від 13.04.2023 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_6 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом тільки розпочато, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, з огляду на стадію судового провадження, коли суд ще не перейшов до судового розгляду по суті, а також беручі до уваги встановлену законом процесуальну процедуру, вагомим ризиком є ймовірність вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків та потерпілу сторону з метою використання їх показань на свою користь.

Також існуючим є ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, так як до кримінальної відповідальності обвинувачений притягається не вперше.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки полягають у переоцінці відомостей, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані в оскаржуваній ухвалі та дістали належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави, на чому наполягає сторона захисту, оскільки визначений йому судом під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави відповідно до приписів ч. 4 ст. 182 КПК України, відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись статтями 183, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , -залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року, якою, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 05 червня 2025 року включно та альтернативною внесення застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4