УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000810 від 11.09.2024,

установив:

17.06.2025 за допомогою поштового зв`язку прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід № 61648) із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000810 від 11.09.2024.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, прокурор ОСОБА_3 зазначив про таке.

Слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000810 від 11.09.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Органом досудового розслідування отримано інформацію, що громадяни України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є засновниками ТОВ «Сільгоспсервіс», код ЄДР 31530474, зареєстровано: м. Луганськ, пров. Ю. Черкаського, буд. 8.

Однак, 02.03.2015, з метою завдання шкоди інтересам України, шляхом налагодження виробництва продуктів харчування на тимчасово окупованій території т.зв. «лнр», їх використання в інтересах окупаційної адміністрації, а також сплати частини виручки від реалізації продукції до бюджетів окупаційної адміністрації, рядом осіб засновано та зареєстровано відповідно до законодавства РФ ТОВ «Сельхозсервис».

16.08.2023 з метою збільшення реалізації продукції на тимчасово окупованих РФ територіях Луганської області, ТОВ «Сельхозсервис» зареєструвало в РФ торгову марку «фабрика круп», 17.08.2023 - «Smachnoff по-домашнему» та здійснює реалізацію ковбас та м?ясних виробів через інтернет-сайт www.Smachnoff.com (з українських ІР-адрес не доступний). За даними з відкритих джерел інформації, протягом 2023 року валовий дохід вказаного підприємства становив 445 млн. руб., а за результатами діяльності сплачено до бюджету рф 9,446 млн. рублів податку на прибуток.

На виконання доручення слідчого оперативним підрозділом (лист щодо виконання доручення від 12.09.2024 № 8/4/2-7255) встановлено, що одним з учасників вказаного протиправного механізму являється громадянин України ОСОБА_5 , при цьому, за даними «Единого государственного реестра юридических лиц» є громадянином РФ.

ОСОБА_5 являючись одним з засновників та власників ТОВ «Сельхозсервис» контролює діяльність вказаного товариства та підтримує бізнесові та ділові зв`язки із представниками т.зв. органами влади окупаційної адмінстрації т.зв. «лнр».

Крім того, 26.05.2024 ТОВ «Сельхозсервис» отримало в «РосАккредитации» «Декларацию о соответствии требованиям технического регламента Евразийского экономического союза (технического регламента Таможенного союза)» на серійний випуск гороху. 16.08.2023 ТОВ «Сельхозсервис» зареєструвала в РФ торгову марку «фабрика круп», 17.08.2023 - «Smachnoff по-домашнему».

Аналіз руху коштів по рахункам ТОВ «Сельхозсервис» показав факти перерахування протягом 2023-2024 років понад 20 млн. рублів на рахунки наступних державних установ лнр: ГБУ ЛНР РГЛДЦВМ (государственное бюджетное учреждение луганской народной республики «республиканский государственный лабораторно-диагностический центр ветеринарной медицины»), гуп лнр «луганскстандартметрология», УФК по лнр ОСП по Артемовскому району г. Луганска (главное управление федеральной службы судебных приставов по луганской народной республике), гу лнр сббж города луганска (государственное бюджетное учреждение луганской народной республики «станция по борьбе с болезнями животных города Луганска»), гуп лнр «почта лнр», гуп лнр «госреклама» (государственное унитарное предприятие луганской народной республики «госреклама»), фбу «ростовский цсм» (Федеральное бюджетное учреждение «Государственный региональный центр стандартизации, метрологии и испытаний в Ростовской области"), гу «лгмб № 3» лнр (государственное бюджетное учреждение здравоохранения «луганская городская многопрофильная больница № 3» луганской народной республики), ми фнс россии по управлению долгом (межрегиональная инспекция федеральной налоговой службы по управлению долгом), муп «лцуо» (муниципальное унитарное предприятие «луганский центр утилизации отходов»).

Також встановлено, що ТОВ «Сельхозсервис» постачало на адресу гу «лгмб №7» лнр» (государственное бюджетное учреждение здравоохранения «луганская городская многопрофильная больница №7» луганской народной республики)» продукти харчування на суму понад 60 тис. руб.

Водночас, встановлено, що «ГУ «ЛГМБ N7» лнр», яке отримало продукти харчування від ТОВ «Сельхозсервис», здійснює лікування російських військовослужбовців, задіяних в агресивній війні проти України.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 отримали громадянство РФ після окупації частини території України і організували там бізнес під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України. Зазначене свідчить про їх пов`язаність з російськими спецслужбами та сприяння їх діяльності на території України. З урахуванням викладеного, вказані особи вірогідно проінструктовані з питань власної безпеки, у тому числи щодо легендування поведінки в Україні під час взаємовідносин з правоохоронними органами. Таким чином, вбачаються ризики знищення, приховання, псування тощо предметів та даних, що можуть бути доказами протиправної діяльності.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва надано дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщенні, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення первинних документів, що свідчать про проведення фінансових операцій, знарядь кримінального правопорушення або майна, здобутого в результаті його вчинення, згідно переліку, що вказаний в зазначеній ухвалі суду.

13.06.2025 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведено обшук за адресою фактичного проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку в зазначеному домоволодінні, яке використовується ОСОБА_5 , виявлено та вилучено мобільний телефон марки «iPhone» «15 Pro Мax», модель MU6Y3J/A s/n НОМЕР_1 , який має пароль логічного захисту, наданий ОСОБА_5 , а саме: 642800.

Постановою слідчого від 13.06.2025 вказаний вище мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він містить на собі сліди вчинення протиправної діяльності та відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку викладеним, з метою збереження вилученого майна, запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 18.06.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 19.06.2025 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Водночас на електронну адресу суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі.

Власник майна у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України під час розгляду скарги фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.

Так, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000810 від 11.09.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється, зокрема прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.05.2025 у справі № 761/22235/25 надано дозвіл на проведення обшуку будинку за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_8 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, речей та документів, щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Сельхозсервис», а саме: договори, контракти, угоди (у тому числі додаткові) додатки та специфікації до них, митні декларації з додатками, акти виконаних робіт (надання послуг, приймання-передачі), ревізії, рахунки-фактури, інвойси, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (СМR), сертифікати, ліцензії, довіреності за період з 24.02.2022 по 13.03.2025.

Відповідно до протоколу обшуку від 13.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.05.2025 під час проведення обшуку виявлено та вилучено, зокрема майно на яке прокурор просить накласти арешт.

Звернення прокурора 17.06.2025 з клопотанням про арешт на зазначене тимчасово вилучене майно зумовлено необхідністю збереження речового доказу, оскільки вилучене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 від 13.06.2025 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в цьому випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано це клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування та відчуження майна, яке визнано речовими доказами постановою слідчого від 13.06.2025, приходить до висновку про наявність на цьому етапі досудового розслідування достатніх підстав для накладення арешту на вищезазначене майно.

На думку слідчого судді, накладення арешту на майно в цьому випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна для третіх осіб. Що стосується прав та законних інтересів власників майна, то слідчий суддя вважає, що такі обмеження не є занадто обтяжливими для них. При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000810 від 11.09.2024 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке 13.06.2025 виявлено та вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, а саме на: мобільний термінал зв`язку марки «iPhone» «15 Pro Мax», модель MU6Y3J/A s/n НОМЕР_1.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_10