Справа № 510/1180/25
Провадження № 1-кп/510/360/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.25 року м. Рені

Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

перекладача - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Рені кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000423 від 16.03.2025 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м.Рені Одеської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешкаючого по АДРЕСА_2 , офіційно не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ренійського районного суду знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000423 від 16.03.2025 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.

Ухвалою судді Ренійського районного суду Одеської області від 13.06.2025р. обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 11.08.2025 року.

До судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі „Гарькавий проти України" від 18 лютого 2010 року зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції; цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (§ 63).

Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність є також однією з засад кримінального провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Кодексу і полягає в тому, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених Кодексом.

Конституційний Суд України виходить із того, що право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.

Крім того, аналізуючи підстави та обґрунтованість ухвали про тримання під вартою (продовження строку тримання під вартою),Європейський суд з прав людини у рішенні у справі „Таран проти України" від 17 жовтня 2013 року звернув увагу на недопущення того, щоб рішення про тримання особи під вартою були ухвалені судами без заслуховування заявника особисто, були сформульовані у загальних виразах. Судам слід здійснювати належну оцінку фактів, які мають відношення до питання, чи був такий запобіжний захід необхідним за таких обставин. Більш того, з плином часу продовжуване тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування, але суди не наводять жодних додаткових підстав щодо цього питання.

Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, захисника, який заперечував проти продовження строку запобіжного заходу та вважав за можливе обрання відносно обвинуваченого більш м`якого виду запобіжного заходу, обґрунтувавши свою позицію, обвинуваченого, який підтримав позицію захисника, суд вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

За приписами частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Водночас, частиною четвертою статті 183 КПК України передбачено перелік випадків, коли суддя має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Характер вчинення кримінального правопорушення, який спричинив загибель людини, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, характер та обставини інкримінованого злочину, також дають підстави суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України, з огляду також на висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні, суд враховує приписи статей 177, 178, 182, 183 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, підстави для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, відсутні.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, те, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується, він обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень та спричинило загибель людини, ризики, визначені ст. 177 КПК України, не змінилися та не зменшились, підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, - суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - задовольнити.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто по 04.10.2025 р., без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали рахувати з моменту її винесення, тобто з 06.08.2025 р. з 12 год. 30 хв. по 04.10.2025 р. до 12 год. 30 хв.

Призначити наступне судове засідання, у яке викликати учасників судового розгляду, на 10.40 год. 30 вересня 2025 року.

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується під вартою у Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» (68600. Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 70) - доставити у судове засідання під вартою.

Апеляційна скарга на ухвалу судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 400 КПК України.

Суддя ОСОБА_1