Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1414/24
Провадження № 1-кп/499/54/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі також прокурор), обвинуваченого ОСОБА_4 (далі також обвинувачений, особа), захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (далі також захисник), розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Серба, Комінтернівського району, Одеської області, зареєстрованого в будинку АДРЕСА_1 , який офіційно не працює, має загальну середню освіту, не одружений, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі також КК),

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного доведеним та стаття (частини статті) КК, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа таке

Обвинувачений, 07 жовтня 2024 року, приблизно з 18 години 30 хвилин до 19 години 00 хвилин, перебував у будинку АДРЕСА_2 (далі також будинок), який належить ОСОБА_6 (далі також потерпіла), де в приміщенні кухні, спільно з потерпілою та ОСОБА_7 вживав спиртні напої.

Цього ж дня, приблизно о 19 годині 00 хвилин, обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності інших осіб, зайшов до однієї із кімнат будинку, де на комоді побачив жіночу сумку, в якій зберігалися грошові кошти, тоді в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Потім обвинувачений, на виконання свого злочинного умислу, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлював, що його дії носять незаконний та протиправний характер, не маючи ні дійсного, ні передбаченого права розпоряджатися чужим майном, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, скористався відсутністю сторонніх осіб, таємно, коли перебував у кімнаті будинку, способом вільного доступу із сумки потерпілої здійснив крадіжку грошових коштів у загальному розмірі 5000 гривень (далі також грошові кошти), якими надалі розпорядився на власний розсуд.

За таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

2.Учасники судового провадження висловили таке

Обвинувачений у вчиненому діянні визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованого, а також додатково показав, що вчинене відбулося, через необдуманість дій та вживання алкогольних напоїв, розкаюється в скоєному, надалі подібне вчиняти не буде.

Потерпіла ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилася, про причини свого неприбуття суд не повідомила, заяв та клопотань до суду не подавала, повідомлена належно про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою-повісткою.

Представник органу з питань пробації, належно повідомлена про дату, час і місце в судове засідання не прибула, направила до суду досудову доповідь щодо обвинуваченого, що за правилами частини 3 статті 327 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не перешкоджає судовому розгляду.

3.Докази на підтвердження встановлених обставин такі

3.1. За відсутності заперечень учасників судового провадження, добровільності їх позиції, сумнівів у правдивості свідчення обвинуваченого, суд, у порядку встановленому статтею 349 КПК, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням, що характеризують його особу документів, і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються й правильно розуміються.

Обвинувачений повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. Під час допиту обвинувачений детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, не піддав сумніву обставини викладені в обвинувальному акті, зокрема, місця, часу, мотиву, мети і способу здійснення викрадення, а також характеристики та розміру грошових коштів, якими він заволодів.

3.2. Комінтернівський районний суд Одеської області вироком від 16 жовтня 2024 року визнав обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 128 КК, та призначив йому покарання у виді двох років обмеження волі та на підставі статей 75, 76 КК звільнив його від відбування покарання з іспитовим строком один рік (далі також вирок від 16 жовтня 2024 року).

4. Положення закону, якими суд керувався такі

4.1. Сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом. При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (частина 1, 2 статті 33 КК).

Повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 35 КК).

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (частина 1 статті 70 КК).

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу (частина 4 статті 70 КК).

Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно (частини 3 статті 72 КК).

4.2. У статті 1 Закону України «Про оборону» терміни вживаються у такому значенні: воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено. До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації (частина 1, 2 статті 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Президент України Указом від 24 лютого 2022 року №64/2022 ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Президент України Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024 продовжив в Україні строк дії воєнного стану із 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

5. Суд застосовує таку практику Верховного Суду

Висновки, які зробив Верховний Суд у постановах від: 23 вересня 2019 року в справі № 199/1496/17; 22 січня 2024 року в справі № 236/4167/20.

6.Мотиви призначення покарання та обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання такі

6.1. Оскільки, зважаючи на аналіз доказів, досліджених з урахуванням положень частини 3 статті 349 КПК, встановлено, що обвинувачений, з метою направленою на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлював протиправність, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, умисно вчинив дії, за наведених у пункті 1 цього вироку фактичних обставин, тому суд вважає доведеною його вину у вчинені кримінального правопорушення та такі його дії кваліфікує за частиною 4 статті 185 КК за ознаками, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

6.2. Суд зазначає, що за правилами статті 33 КК сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини КК, за жоден з яких її не було засуджено.

У випадках сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини КК, а покарання призначається окремо за кожне, із визначенням остаточного покарання надалі за правилами, передбаченими статтею 70 КК, які врегульовують порядок призначення покарання при сукупності кримінальних правопорушень.

6.3. Суд наголошує, що кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 72, 75-78 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інше кримінальне правопорушення, за яке вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально або від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Між іншим, оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами частини 4 статті 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених статтею 75 КК.

Заразом, таке не виключає того, що суд, призначивши покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, коли особа до ухвалення вироку в першій справі вчинила інше кримінальне правопорушення, має право лише після призначення остаточного покарання за спеціальними правилами частини 4 статті 70 КК вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням в порядку, передбаченому статтею 75 КК, або на підставі сукупної оцінки всіх вчинених кримінальних правопорушень не застосовувати такого з урахуванням суспільної небезпечності як вчиненого, так і особи.

Водночас, кримінально-правові норми, що визначають підстави, межі, правила та порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за частиною 4 статтею 70 КК, зважаючи на виявлення кримінальних правопорушень, про вчинення яких до постановлення попереднього вироку не було відомо, однозначно вимагають від суду вирішити питання про призначення остаточного покарання за спеціальними правилами частини 4 статті 70 КК, оскільки особа, крім кримінального правопорушення, що кваліфікуються за частиною 4 статті 185 КК в цій справі, раніше вчинила також не тотожне кримінальне правопорушення за статтею 128 КК.

Через те що, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за цим вироком до постановлення попереднього вироку від 16 жовтня 2024 року, тому остаточне покарання йому необхідно призначити на підставі частини 4 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та в строк покарання за цим вироком зарахувати покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими статтею 72 КК.

6.4. Одночасно суд вважає, що самостійне виконання вироків не передбачено приписи частини 4 статті 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано під час призначення покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Приписи частини 1 статті 70 КК лише встановлюють три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань та не передбачають самостійного виконання вироків.

Закон про кримінальну відповідальність тільки в частині 3 статті 72 КК передбачив можливість самостійного виконання вироків, якщо призначаються основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків, які складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Натомість випадки зазначені в частині 3 статті 72 КК не стосуються обставин встановлених за цим вироком, оскільки суд не вирішує питання про призначення таких покарань.

Тому, вирішення судом під час ухвалення вироку питання про призначення покарання відповідно до вимог частин 1-4 статті 70 КК, а після цього також про звільнення від відбування покарання в порядку статті 75 КК, не є переглядом та подальшою зміною судового рішення, що не здійснюється поза встановленою кримінальним процесуальним законом процедурою та не суперечить змісту засад обов`язковості судових рішень, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, регламентованих статями 21, 24 КПК відповідно.

До того ж, кримінально-правові норми, що визначають підстави, межі та порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, зокрема й статті 70 КК, однозначно вимагають від суду вирішити питання про призначення остаточного покарання і, задля цього, саме в цій частині повно з`ясувати обставини, які вже суд вирішив, з урахуванням встановлених натоді обставин щодо призначеного особі виду та розміру покарання, зважаючи на виявлення кримінальних правопорушень, про вчинення яких раніше не було відомо. Отже суд, у такий спосіб, не здійснює втручання в раніше прийняте судове рішення, не переглядає і не змінює його, а з урахуванням такого рішення та його правових наслідків, ухвалює власне, на підставі і в порядку визначеному нормами матеріального та процесуального права, передбачених статтями 70, 72, 75 КК, Розділу IV КПК.

6.5. Суд зазначає, що дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Суд наголошує, що: особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень; у кожному конкретному випадку необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, зважаючи на цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість й достатність обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду під час призначення покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнає і Європейський суд з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За приписами статті 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами статті 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

6.6. Зважаючи на приписи статей 65-68 КК,суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, визнає його щире каяття, як обставини, що пом`якшують покарання, а також вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує його провину.

Суд враховує викладені вище обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, досудову доповідь, відомості про обвинуваченого як про особу, який: має постійне місце проживання, посередньо характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, зі слів займається підсобним господарством та отримує дохід у розмірі 30000-40000 гривень на місяць, не є особою з інвалідністю, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та не притягувався до адміністративної відповідальності.

6.7. Одночасно суд звертає увагу на те, що поведінка обвинуваченого в суді не викликала до нього явної не довіри і не свідчила про його не бажання стати на шлях виправлення, а отже застосування до нього правил статті 75 КК повинно призвести до позитивних змін в особистості обвинуваченого та створити в нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки в суспільстві.

Відтак покарання без його відбування в місцях позбавлення волі буде справедливим і достатнім, а тому відповідає меті й загальним засадам призначення покарання, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність особи.

Суд переконаний, що зважаючи на встановлені обставини суспільний інтерес, пов`язаний із забезпеченням невідворотності покарання осіб, які вчиняють кримінальні правопорушення, а також питаннями забезпечення виконання комплексу економічних заходів, коли обвинувачений під час воєнного стану буде офіційно працювати та виконувати іншу корисну роботу, в співвідношенні повинен отримати більшу важливість, тоді як інтерес, що полягає в призначенні реального покарання за вчинення кримінального правопорушення одному обвинуваченому, має порівняно меншу важливість.

Заразом звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, в умовах воєнного стану, очевидно зменшить витрати пенітенціарної системи щодо необхідності його утримання в місцях позбавлення волі за рахунок платників податків.

Тому, з урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, та досягнення інших цілей покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі зі встановленням випробування, тому застосовує положення статей 75, 76 КК.

6.8. Суд упевнений, що крім застосування до особи пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК, покладення на особу обов`язків передбачених пунктами 2, 3, 6 частини 3 статті 76 КК буде сприяти виправленню його поведінки та навпаки спонукати на дотримування встановлених судом вимог щодо вчинення «певних дій» направлених на саморозвиток особистості, допомогу іншим, особливо в умовах воєнного стану, зокрема спрямованих на допомогу Збройним Силам України, інтелектуального, соціального зростання його особистості.

Тому спрямування діяльності засудженого на відновлення його морального, психічного стану способом приведення його індивідуальної поведінки відповідно до загальновизнаних натепер суспільних правил і норм, яка може бути, зокрема направлена на допомогу Збройним Силам України, розвитку його особистої свідомості, що відповідатиме інтересам суспільства особливо в умовах збройної агресії російської федерації проти України, а також не суперечитиме дискреційним повноваженням суду та приписам пункту 6 частини 3 статті 76 КК, за якими суд може додатково покласти на особу звільнену від відбування покарання з випробуванням обов`язок дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення «певних дій».

Безсумнівно вчинення засудженим певних дій щодо допомоги Збройним Силам України та досягнення більшого рівня знань, навичок, творчих здібностей, покращення психологічного стану, які можуть включати такі дії та процеси, як читання книг, сприятиме відновленню його впевненості в собі, відчуття власної значимості, усвідомлення відповідальність перед власною совістю, попередніми, нинішнім та прийдешніми поколіннями, розуміння історії українського державотворення на основі здійсненого українською нацією, усім Українським народом права на самовизначення.

Саме тому покладення на засудженого обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 6 частини 3 статті 76 КК, зокрема й щодо прочитання книг: Брама Європи. Історія України від скіфських воєн до незалежності, автор ОСОБА_8 , Тигролови, автор ОСОБА_9 , Подолати минуле. Глобальна історія України, автор ОСОБА_10 , а також вчинення дій направлених на допомогу Збройним Силам України, буде відповідати приписам статей 50, 65 КК та сприятиме виправленню засудженого, запобіганню вчинення ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Адже покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого способом виконання ним встановлених судом вимог щодо його особистого розвитку, щоб це дозволяло йому розкрити свій потенціал, виправити свою негативну поведінку, покращити якість свого життя, стати компетентним і впевненим в собі. Це безсумнівно може дати усвідомлення, що зміна на краще можлива, і готовність докладати зусиль для досягнення виправної мети.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються під час ухвалення вироку такі

7.1. Суд не ухвалює рішення про цивільний позов, який в кримінальному проваджені не поданий.

7.2. Суд вважає, що за відсутності випадків визначених частиною 4 статті 174 КПК, накладений слідчим суддею Березівського районного суду Одеської області ухвалою від 09 жовтня 2024 року арешт необхідно скасувати.

7.3. Прокурор, за відсутності заперечень учасників судового провадження, зазначив, що грошові кошти на підставі розписки повернуті потерпілій та перебувають в її власності.

7.4. Суд не здійснює, у порядку передбаченому статтями 124-126 КПК, розподіл процесуальних витрат за відсутності їх документального підтвердження.

7.5. Суд не ухвалює рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення відповідні клопотання не заявлялися.

Керуючись статтями 369-371, 373-374, 532, 615 КПК, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначив Комінтернівський районний суд Одеської області вироком від 16 жовтня 2024 року у виді обмеження волі на строк два роки, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк п`ять років, яке призначене за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з визначенням іспитового строку тривалістю три роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 3, 6 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- офіційно працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- вчиняти певні наступні дії:

прочитати книги: Брама Європи. Історія України від скіфських воєн до незалежності, автор ОСОБА_8 ; Тигролови, автор ОСОБА_9 ; Подолати минуле. Глобальна історія України, автор ОСОБА_10 ;

щомісячно сплачувати на підтримку Збройних Сил України (Проект UNITED24 «Армія Дронів») на спеціальний рахунок (реквізити сплати: Національний банк України; МФО 300001; рахунок № UA0992708; ; отримувач: Національний банк України; призначення платежу: допомога ЗСУ для проєкту Армія Дронів) грошові кошти в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Скасувати арешт, накладений слідчим суддею Березівського районного суду Одеської області ухвалою від 09 жовтня 2024 року на: купюру номіналом 500 гривень ГЛ216105; купюри номіналом 500 гривень ЗВ3518135; купюру номіналом 500 гривень ЄЛ 9329227; купюру номіналом 500 гривень ВС8620495; купюру номіналом 500 гривень ВС7961043; купюру номіналом 500 гривень АЄ 1396549; купюру номіналом 500 гривень ХД7275653; купюру номіналом 500 гривень АМ 6814959; купюру номіналом 500 гривень ЄЕ 1504388; купюру номіналом 500 гривень ЦБ 4874075.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення, способом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити (надіслати) учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_11