Справа № 671/978/25
УХВАЛА

28 липня 2025 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши в приміщенні Волочиського районного суду Хмельницької області клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушнурівська Слобідка Волочиського району Хмельницької області, обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 393 КК України,

встановив:

На розгляді Волочиського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 393 КК України.

Захисник ОСОБА_6 подав клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосування електронного засобу контролю. В обґрунтування клопотання зазначив, що обвинувачений тримається під вартою тривалий час, на даний час досудове розслідування завершено та всі докази стороною обвинувачення зібрано. ОСОБА_4 виповнилося 76 років та в нього наявні тяжкі хвороби внаслідок чого потребує постійного нагляду та періодичного лікування, що не можливо проводити в умовах СІЗО. На адвокатський запит щодо лікування, яке надається обвинуваченому отримано загальну відповідь з якої слідує, що жодного конкретного лікування обвинуваченому не надавалося. При цьому, ОСОБА_4 постійно звертається до адміністрації СІЗО з приводу необхідності надання лікування. З огляду на викладене, вважає про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю, що забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_5 клопотання підтримали.

Обвинувачений підтвердив відсутність належного лікування, незважаючи на звернення до адміністрації СІЗО та підтримав подане клопотання.

Прокурор вважала про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, ризики які були підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу та в подальшому його продовження існують і надалі.

Потерпілий та його представник підтримали позицію прокурора.

Суд, розглянувши клопотання, вислухавши учасників, приходить до наступних висновків.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.06.2025 продовжено відносно ОСОБА_4 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 25.08.2025 включно. Підставами для продовження дії найбільш суворого запобіжного заходу були ризики, передбачені п.п. 1, 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Аналіз положень ст. 184, 200, 201 КПК України дає підстави вважати, що у клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які особа, що звернулася з клопотанням, на той час не знала і не могла знати.

ОСОБА_4 встановлено діагноз З.Н. верхньоампулярного прямої кишки ІІ В ст., ІІІ кл. гр.р.Т4рN0C0N0. Злукова хвороба ОЧП. IXC A/с к/с ГХ ІІ ст, 2 ст. СН-Іст, ФК ІІ ст.. Потребує спостереження онколога, потребує контрольних оглядів та лабораторних обстежень 1 раз на 3 місяці, 1 раз на рік колоноскопія, іригоскопія та лікування.

Згідно відповіді філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області від 27.06.2025 ОСОБА_4 встановлено діагноз: Ішемічна хвороба серця, Атеросклеротичний кардіосклероз, Гіпертонічна хвороба 2 ст., 2 ступеня, функціональний клас 2. Поліп ободової кишки. Розтягнення та перенапруження капсульно-звязкового апарату акроміально-ключичного суглобу. Злоякісне новоутворення верхньо-ампульного відділу прямої кишки. Злукова хвороба органів черевної порожнини. Хронічна кишкова непрохідність.

При цьому, вказана відповідь не містить жодної інформації про проведене чи заплановане лікування ОСОБА_4 ..

Європейський суд з прав людини у п. п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини». На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» і у справі «Хайредінов проти України».

Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови».

Як зазначено ЄСПЛ в рішенні «Маленко проти України» стаття 3 покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено свободи. Суд погоджується з тим, що якість медичної допомоги в лікарнях кримінально-виконавчої служби, можливо, не завжди тієї якості, що й допомога, яка надається в найкращих медичних закладах для широкого загалу. Однак держава повинна дбати про належне забезпечення охорони здоров`я та добробуту осіб, узятих під варту, зокрема шляхом надання їм необхідної медичної допомоги (див. рішення у справах «Кудла проти Польщі» і «Гуртадо проти Швейцарії». Коли органи влади вирішують помістити та тримати під вартою серйозно хвору особу, вони мають виявити особливу ретельність, гарантуючи такі умови, які відповідають її спеціальним потребам, що зумовлені інвалідністю (див. рішення у справі «Прайс проти Сполученого Королівства» та згадане вище рішення у справі «Фарбтухс проти Латвії»).

Сам факт, що затриманого оглянув лікар і призначив йому лікування автоматично, не призводить до висновку, що медична допомога була адекватною (див. рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану»). Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи (див., наприклад, згадане вище рішення у справі «Худобін проти Росії», оперативність і точність постановки діагнозу і надання допомоги (див. згадані вище рішення у справах «Гумматов проти Азербайджану» і «Мельник проти України», а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути направлений на лікування захворювань ув`язненого та попередження їх погіршення, а не на усунення симптомів (див. згадане вище рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану», «Сарбан проти Молдови» і «Попов проти Росі». Органи державної влади також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичного проходження призначеного лікування (див. згадані вище рішення у справах «Гумматов проти Азербайджану».

Очевидним є те, що з огляду на характер захворювань обвинуваченого, він потребує спеціальної медичної допомоги та регулярного і комплексного нагляду.

Враховуючи відсутність чіткої та ґрунтованої інформації у відповіді філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області щодо належного забезпечення охорони здоров`я ОСОБА_4 , суд погоджується з тим, що подальше перебування ОСОБА_4 під вартою цілком реально може загрожувати не тільки його здоров`ю, а й життю.

Метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам, а не покарання особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Прокурором на спростування доводів сторони захисту не надано жодних доказів, які б обґрунтовували доцільність та відповідність подальшого утримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 1 ст. 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження.

Суд враховує позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» згідно якої, за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого, наявність в останнього постійного місця поживання, міцні соціальні зв`язки та відсутність судимості.

На переконання суду застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю досягне мети застосування запобіжних заходів та зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає за можливе змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 177, 178, 182, 183, 201, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований згідно ухвали Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.06.2025 № 671/978/25.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши цілодобово покидати житло за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши прибувати до суду за кожною вимогою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:

- утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та потерпілим ОСОБА_7 щодо подій даного кримінального правопорушення, крім вирішення питання щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом поліції.

Строк дії ухвали до 24.09.2025.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Повний текст складено 31.07.2025.

Суддя