Справа № 953/8667/25
н/п 1-кс/953/6017/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000636 від 09.05.2025 за ч. 3 ст. 365-2 КК України про арешт майна, -

встановив:

29 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна належного підозрюваній ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на здійснення СВ ВСП ГУНП в Харківській області досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000636 від 09.05.2025 за ч. 3 ст. 365-2 КК України, з обставин зловживання своїми повноваженнями нотаріусом, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки, а саме приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , будучи особою, яка обізнана із законодавством України в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зловживаючи своїми повноваженнями з метою отримання неправомірної вигоди для ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неправомірно прийняла рішення про реєстрацію за останньою права власності на об`єкти нерухомого майна нежитлові приміщення цокольного поверху житлового будинку літ. «А-3», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належать Державі Україна в особі Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість», , з правом господарського відання ДП «Завод імені В.О. Малишева», . Так ОСОБА_5 під час здійснення професійної діяльності, пов`язаної із наданням публічних послуг та державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, в порушення вимог ст. 3, 10, 18, 24, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25 грудня 2015, пунктів 20, 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1141 від 26 жовтня 2011, діючи умисно, з метою отримання для ОСОБА_6 неправомірної вигоди у вигляді набуття права власності на нерухоме майно, зловживаючи своїми повноваженнями, і без наявності правових підстав прийняла рішення та здійснила у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за допомогою власного захищеного носія інформації (ключа) реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення цокольного поверху житлового будинку літ. «А-3», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування арешту майна слідчий посилається на вимоги ст. ст. 170, 172 КПК України та вказує, що арешт необхідний задля забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна.

21.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Слідчий, прокурор до судового засідання не з`явились, подали заяви, в яких клопотання підтримали, просили розглянути подане клопотання за своєї відсутності.

Власник майна за клопотанням слідчого в порядку ч.2 ст.172 КПК України до судового засідання не викликався.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання доходить наступного:

З матеріалів клопотання вбачається здійснення СВ ВСП ГУНП в Харківській області досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000636 від 09.05.2025 за ч. 3 ст. 365-2 КК України, з обставин зловживання своїми повноваженнями приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , під час здійснення професійної діяльності, пов`язаної із наданням публічних послуг та державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, яка в порушення вимог ст. 3, 10, 18, 24, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25 грудня 2015, пунктів 20, 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1141 від 26 жовтня 2011, з метою отримання для ОСОБА_6 неправомірної вигоди у вигляді набуття права власності на нерухоме майно, без наявності правових підстав, прийняла рішення та здійснила у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за допомогою власного захищеного носія інформації (ключа), реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення цокольного поверху житлового будинку літ. «А-3», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказано, що Державі було спричинено тяжкі наслідки на загальну суму 8307831 грн., за висновками судово-оціночно-будівельної експертизи. ОСОБА_5 21.08.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пунктом 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна або без такої.

Майно, яке слідчий просить арештувати належить підозрюваній ОСОБА_7 на праві власності, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від №441300325 від 28.08.2025.

Таким чином, належне підозрюваній ОСОБА_5 майно, яке слідчий просить арештувати, відповідає меті, визначеній п.3 ч.2 ст.170 КПК України, а саме - забезпеченню можливості застосування конфіскації.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

При визначенні способу арешту майна у відповідності до положень п.5, п.6 ч.2 ст.173 КПК України, слідчий суддя, зважаючи на розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб, вважає на необхідне накласти арешт з позбавленням власника права розпорядження арештованим майном.

Також слідча суддя зазначає, що порушень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, які б потягли за собою порушення права власності, у розумінні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи та третіх осіб не встановлено за результатами розгляду даного клопотання, на підставі тих доказів, що надані.

У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, за неприбуття до судового засідання усіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання не здійснюється.

Керуючись ст. ст.107, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором - задовольнити.

Накласти арешт, із забороною відчуження та розпорядження, на майно належне підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 :

- об`єкт житлової нерухомості, квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- об`єкт житлової нерухомості, квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 776586), що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1