Справа № 243/3945/25
Провадження № 1-кп/243/776/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000405 від 28.12.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2011 року по справі № 2-1397-2011 ОСОБА_4 повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання спільної дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2011 року, до досягнення дитиною повноліття.

Так, ОСОБА_4 є фізично здоровою особою, працездатним, обізнаний про обов`язок сплати аліментів на утримання своєї дитини. При цьому, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи рішення суду та злісно ухиляючись від його виконання шляхом несплати аліментів, діючи всупереч ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, ОСОБА_4 не приймав участь в утриманні та вихованні доньки ОСОБА_6 , виплату аліментів не здійснював.

За період виникнення заборгованості, а саме з 01.02.2022 по 03.04.2025 ОСОБА_4 офіційно не працевлаштовувався, заходів до пошуку роботи не вживав, до центру зайнятості населення не звертався, отримував певний дохід від тимчасових (неофіційних) робіт, однак жодних виплат аліментів на користь неповнолітньої дитини не зробив.

Будучи обізнаним про необхідність виконання свого обов`язку з виплати аліментів та можливості настання кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 злісно ухилився від їх сплати, що призвело до виникнення заборгованості з виплати аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.02.2022 по 03.04.2025 в розмірі 114337,30 гривень, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Крім зазначеного, від потерпілої ОСОБА_5 на адресу суду надійшов цивільний позов, згідно з яким остання просила: збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на її користь на утримання неповнолітньої доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі від 6000 грн до 8000 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої компенсацію за моральну шкоду в сумі 50000,00 грн, оскільки обвинувачений не приймав участь у вихованні їхньої спільної доньки, нічим не допомагав, аліменти не сплачував, а всю відповідальність поклав на потерпілу; не призначати ОСОБА_4 покарання у виді пробаційного нагляду або виправних робіт, оскільки це для нього буде простим та легким покаранням та нічого не змінить, а замість цього відправити ОСОБА_4 служити, захищати нашу державу, щоб ОСОБА_4 зміг працювати й сплачувати аліменти та борг на дитину ОСОБА_6 , це буде для нього правильним покаранням і рішенням в такій ситуації.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального проступку визнав повністю та повністю підтвердив обставини, які зазначені в обвинувальному акті, зазначив, що йому відомо про необхідність сплачувати аліменти за рішенням суду на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, він аліменти не сплачував, в чому розкаюється. Підтвердив, що у період виникнення заборгованості зі сплати аліментів, з 01.02.2022 по 03.04.2025, він офіційно не працевлаштовувався, на облік до центру зайнятості не ставав, аліменти не сплачував. На період виникнення заборгованості з аліментів ОСОБА_4 працездатність не втрачав, має задовільний стан здоров`я. Просив призначати йому покарання у виді пробаційного нагляду. Заявлений потерпілою цивільний позов ОСОБА_4 не визнав повністю, посилався на те, що наразі він не має коштів, щоб сплачувати додаткові компенсації, однак, зобов`язався в подальшому сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 належним чином.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні не брала участь, надіслала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, в заяві просила призначити покарання ОСОБА_4 на розсуд суду.

Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному проступку, то у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме - в частині проведення допиту потерпілої, свідків, дослідження письмових доказів. При цьому, суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність позиції обвинуваченого, а також роз`яснив, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги: конкретні обставини вчиненого обвинуваченим; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії кримінальних проступків; сукупність усіх обставин вчиненого; характер, ступінь суспільної небезпеки; враховуються відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь якої повинен сплачувати аліменти за рішенням суду; на обліку у лікарів нарколога та психіатра на теперішній час не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також вимоги ч. 2 ст. 50 Кримінального Кодексу України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на викладене вище та враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема, визнання вини та щире каяття ОСОБА_4 , приймаючи до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, та з урахуванням відомостей, які характеризують його особу, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч. ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

На думку суду, вказане покарання обвинуваченому ОСОБА_4 буде справедливим, необхідним, достатнім та таким, що відповідає меті покарання.

Що стосується доводів потерпілої, наведених у цивільному позові, про необхідність відправити ОСОБА_4 служити, захищати нашу державу, щоб ОСОБА_4 зміг працювати й сплачувати аліменти та борг на дитину, слід зазначити, що за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КПК України, Законом передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України не відноситься до видів покарань, визначених чинним Кримінальним кодексом України (ст. 51 КК), проте, це є обов`язком громадян України, який закріплений у ст. 65 Конституції України . Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Таким чином, суд не має повноважень направляти засуджених за вчинення кримінальних правопорушень громадян для проходження військової служби.

Стосовно заявлених потерпілою ОСОБА_5 позовних вимог до ОСОБА_4 , про збільшення розміру аліментів, суд звертає увагу, що, згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З наведеного вбачається, що в рамках судового розгляду кримінального провадження потерпілою стороною або її представником може бути поданий цивільний позов, який стосується саме відшкодування завданої діями обвинуваченого матеріальної або моральної шкоди. Отже, заявлені потерпілою позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів не підлягають розгляду в рамках цього кримінального провадження та підлягають залишенню без розгляду.

Втім, на підставі ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, потерпілій слід роз`яснити її право на звернення до суду з позовом про збільшення аліментів в порядку цивільного судочинства

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного.

Згідно цивільного позову, поданого ОСОБА_5 до обвинуваченого, завдану їй моральну шкоду потерпіла оцінила в сумі 50000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з глибини та характеру страждань потерпілої, якій доводиться самотужки виховувати та утримувати спільну з обвинуваченим ОСОБА_4 дитину, з огляду на положення ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, обвинувачений ОСОБА_4 самоусунувся від виконання свого обов`язку як батька по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_6 , не бере участь у вихованні та утриманні дитини, не сплачує аліменти, в результаті чого за період з 01.02.2022 по 03.04.2025 утворилась заборгованість за аліментами в розмірі 114337,30 гривень, враховуючи принцип розумності, виваженості, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, та вважає належною до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої у відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним кримінальним правопорушенням, суму коштів в розмірі 10000,00 грн.

В решті заявлені ОСОБА_5 вимоги задоволенню на підлягають.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , в частині збільшення розміру аліментів, - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілій її право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , в частині стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1

Донецької області