УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 120 251 000 900 006 90 від 04.03.2025 за ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_5 клопотання слідчого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 120 251 000 900 006 90 від 04.03.2025 арешту на тимчасово вилучене майно.

На обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 251 000 900 006 90 від 04.03.2025 за ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 03.03.2025, ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та невстановлена особа, з корисливих мотивів вступили у злочинну змову між собою, з метою заволодіння майном потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , малолітньої ОСОБА_12 шляхом вчинення нападу поєднаного із погрозою застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілих з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, з метою заволодіння належним потерпілим майном, зокрема грошовими коштами та мобільними телефонами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлена особа, не пізніше 19 год 30 хв 03.03.2025, під приводом продажу прального засобу, відповідно до розробленого злочинного плану, направленого на заволодіння майном потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , малолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , підіслали до квартири АДРЕСА_1 , в якій проживають останні, наглядну їм знайому - ОСОБА_9 , яка відповідно до відведеної їй відведеної ролі мала відволікти увагу потерпілої ОСОБА_11 .

Продовжуючи свої злочинні дії, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлена особа, переконавшись, що двері до приміщення квартири АДРЕСА_1 є відчиненими, ввірвалися до вищевказаної квартири, заштовхали потерпілого ОСОБА_10 до кімнати, у якій знаходилася потерпіла ОСОБА_11 , а у приміщенні іншої кімнати знаходилися потерпілі ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_12 .

Знаходячись у квартирі потерпілих, ОСОБА_6 , з метою демонстрації реальності своїх злочинних намірів, вирішив використати предмет, ззовні схожий на гранату, як психологічний фактор можливого застосування відносно потерпілих насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, яким розпочав розмахувати, погрожувати підірвати та висловив ОСОБА_11 вимогу надання грошових коштів у сумі 1000 гривень, яка сприймаючи реальну погрозу, як загрозу її життю, не стала чинити опір та віддала 1000 гривень ОСОБА_6 .

Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 , направився до кімнати, у якій перебували малолітня ОСОБА_12 та ОСОБА_4 та висунув вимогу надання мобільного телефону «IPhone 11», який належить ОСОБА_4 та мобільного телефону «Motorolla», який належить малолітній ОСОБА_12 , після чого, силоміць вирвав з рук вищевказані мобільні телефони та попрямував на вихід з кімнати.

У цей час, ОСОБА_8 та невстановлена особа, знаходячись у кімнаті поблизу ОСОБА_10 , повалили останнього на підлогу та почали наносити удари ногами в область обличчя.

Доводячи свій злочинний умисел, до кінця, продовжуючи погрожувати потерпілій ОСОБА_11 предметом, ззовні схожим на гранату, ОСОБА_6 висловив вимогу про надання мобільного телефону «Samsung 21C», що належить останній. У цей час потерпіла ОСОБА_11 , сприймаючи реальну погрозу, як загрозу її життю, не стала чинити опір та віддала мобільний телефон ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлена особа, направилися у бік виходу з приміщення квартири, де весь цей час вищевказаних осіб чекала ОСОБА_9 , яка згідно з відведеної їй ролі, спостерігала за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення загрози викриття їх злочинних дій, повідомити останніх.

Залишаючи квартиру ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 не менше одного удару правою рукою в область голови та спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленою особою покинули приміщення квартири, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Слідчими 04.03.2025 проведений огляд місця події на відкритій ділянці місцевості, яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено, зокрема, мобільний телефон «Samsung» у корпусі чорного кольору з написами на змінній батареї ЕВ494353 VN, S/N LC1BA05OS/4-B; куртку зеленого кольору; мобільний телефон марки «Apple» світло зеленого кольору; мобільний телефон торгової марки «Samsung» в корпусі темно синього кольору; мобільний телефон марки «Motorolla» у корпусі синього кольору.

У зв`язку з тим, що це майно може містити на собі сліди вчинення злочину, тобто є речовими доказом у кримінальному провадженні, з метою його збереження, слідчий просила накласти на нього арешт.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 просила у задоволенні клопотання у частині, що стосується майна потерпілих, відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, власника майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке

Частиною 2 статті 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим та матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом.

Слідчим та матеріалами клопотання доведено, що вилучене у ході проведення огляду майно, а саме мобільний телефон «Samsung» у корпусі чорного кольору з написами на змінній батареї ЕВ494353 VN, S/N LC1BA05OS/4-B та куртка зеленого кольору, містять інформацію про обставини вчинення злочину та є доказами у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, на переконання слідчого судді, вилучені: мобільний телефон марки «Apple» світло зеленого кольору; мобільний телефон торгової марки «Samsung» в корпусі темно синього кольору; мобільний телефон марки «Motorolla» у корпусі синього кольору, не відповідають критеріям ст. 98 КПК, оскільки вони не є набутими кримінально-протиправним шляхом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігають на собі його сліди та не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для часткового задоволення ініційованого слідчим клопотання

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання слідчого Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти у кримінальному провадженні № 120 251 000 900 006 90 від 04.03.2025 арешт на майно, вилучене 04.03.2025 під час огляду за адресою - АДРЕСА_2 , а саме на:

-мобільний телефон «Samsung» у корпусі чорного кольору з написами на змінній батареї ЕВ494353 VN, S/N LC1BA05OS/4-B;

-куртку зеленого кольору.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1