У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 000036 від 07 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 307, частиною другою статті 311, частиною другою статті 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з указаним клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, що було вилучено в ході обшуку приміщення квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 000036 від 07 січня 2025 року, а саме: мобільний телефон марки «iPhone 12» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 .

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що у провадженні слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 000036 від 07 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 307, частиною другою статті 311, частиною другою статті 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території міста Києва та Київської області діє група осіб, які займаються незаконним виготовленням, перевезенням, зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом психотропної речовини - амфетаміну.

Встановлено, що до незаконного обігу психотропних речовин причетний, зокрема, ОСОБА_4 , який був залучений організатором злочинної групи у якості збувача психотропних речовин та додатково виконує допоміжні функції при виготовленні психотропних речовин.

15 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , де фактично проживає ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «iPhone 12» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 .

У межах досудового розслідування заплановано проведення ряду експертних досліджень.

Враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході обшуку майно, тому прокурор звернувся до суду з указаним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Представники власника майна - адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. При цьому, у попередньому судовому засіданні висловив заперечення проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що під час проведення обшуку власником було надано доступ до мобільного телефону та пароль, що давало можливість органу досудового розслідування оглянути його та скопіювати інформацію, яка міститься на ньому та має значення для кримінального провадження. Крім того, на момент розгляду клопотання будь-яких експертиз предметом дослідження яких був би вказаний мобільний телефон у межах цього кримінального провадження не призначено. Також, стороною обвинувачення не обґрунтовано у клопотанні відповідність вилученого телефону критеріям речових доказів, встановлених статтею 98 КПК України.

Частиною першою статті 172 КПК України визначено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність прокурора та представника власника майна.

У зв`язку з неявкою в судове засідання прокурора та власника майна, його представника, відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Положеннями пункту 7 частини другої статті 131 КПК України та частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 000036 від 07 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 307, частиною другою статті 311, частиною другою статті 309 КК України.

15 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , де фактично проживає ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «iPhone 12» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 .

Постановою старшого слідчого слідчого відділення ВП № 2 Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 від 15 травня 2025 року вищевказаний мобільний телефон з сім-картою визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У клопотанні прокурора зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки зазначений вище мобільний телефон з сім-картою містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у статті 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Разом з тим, у клопотанні про арешт майна взагалі не обґрунтовано, яким чином прокурор дійшов висновку, що мобільний телефон та сім-картка містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та яким чином можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. У матеріалах клопотання відсутній протокол огляду вищевказаного мобільного телефону.

Крім того, відповідно до частини другої статті 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Так, з ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук, вбачається, що органу досудового розслідування надано дозвіл на відшукання та вилучення мобільних телефонів з сім-картами, які містять відомості про вчинені кримінальні правопрушення, проте, як вже встановлено слідчим суддею матеріали клопотанням не містять доказів того, що вилучений телефон містить зазначені відомості.

Крім того, з протоколу обшуку вбачається, що слідчим не було зазначено про те, що доступ до мобільного телефону обмежувався його власником, натомість вказано пароль від телефону, який був наданий власником. Таким чином, не доведено наявність законних підстав для вилучення вищевказаного майна.

Також, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів, що в межах цього кримінального провадження щодо вилучених електронних носіїв інформації призначені експертні дослідження.

Прокурором не надано слідчому судді будь-яких доказів на спростування викладених вище обставин, не долучено до клопотання належних та допустимих доказів щодо відповідності майна - мобільного телефону та сім-картки критеріям речових доказів, тому клопотання про арешт вищевказаного майна не ґрунтується на вимогах закону.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, накладення арешту на вказане майно, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання та відмову в його задоволенні.

З огляду на викладене та керуючись статтями 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 000036 від 07 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 307, частиною другою статті 311, частиною другою статті 309 КК України відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 169 КПК України слідчий повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1