Справа № 201/9764/25
Провадження № 1-кс/201/3491/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001044 від 31.07.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням прокурора звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001044 від 31.07.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001044 від 31.07.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до ЧЧ Відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що внаслідок шахрайських дій збоку невідомої особи відбулось заволодіння частиною домовлодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (ЖЕО №33245 від 30.07.2025).

У своїй заяві, ОСОБА_5 пояснила, що невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування особу-заявника за викладених обставин визнано «потерпілою» у кримінальному провадженню. У подальшому ОСОБА_5 була допитана, як «потерпіла» щодо обставин події та причин звернення до правоохоронного органу із заявою про кримінальне правопорушення.

Так, було встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 отримала відомості про можливий продаж частини домоволодіння з боку ОСОБА_6 , а саме: 4/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, за рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.11.2011 у справі №2-4532/11 право власності громадянки ОСОБА_6 на 4/100 частини домоволодіння було припинено, а потерпілу ОСОБА_5 було визнано власником на вказану частину домоволодіння, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

22.11.2024 відбулось оформлення наново права власності на частину домоволодіння, а саме: 4/100 за громадянкою ОСОБА_6 , що здійснює державний реєстратор ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності (серія та номер - б/н), виданого 28.09.1993 року, видавник: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи, що з об`єктом нерухомого майна відбуваються дії, які спрямовані на оформлення права власності за громадянкою ОСОБА_6 , яка була позбавлена права власності на частину домоволодіння на підставі рішення суду, однак державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_3 не було враховано та не було взято до уваги дане рішення, виникла необхідність у зверненні до суду із клопотанням на арешт майна із подальшою забороною відчуження (продаж, дарування, застава, передача в безоплатне користування), розпорядження, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідок відчуження нерухомого майна, а також заборону зміни цільового призначення зазначеного майна.

Просить суд взяти до уваги той факт, що громадянка ОСОБА_6 24.10.2024 зверталась до Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Дніпровської міської ради з метою отримання відомостей по об`єкту нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - з якої станом на 31.12.2012 остання володіє 4/100 згідно до наявних відомостей в КП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ДМР, відповідно до збереженого технічного паспорту та даних інвентаризаційної справи на дату фактичного проведення інвентаризації за вказаною адресою.

Під час досудового розслідування було проведено допит особи, що має процесуальний статус «свідок», яка у своїх показаннях повідомила, що 25.07.2025 за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , приїздила група осіб у кількості 3 особи, чоловічої статі, раніше невідомих та незнайомих повідомили, що мають бажання оформити право власності на себе, при цьому ж в них жодних перепон не виникне під час здійснення даної процедури і вони стануть новими власниками домоволодіння.

Відповідно до ст. 91 КПК України сама подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, для досягнення дієвості кримінального провадження, положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено застосування заходів забезпечення такого провадження. Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості, є арешт майна.

Одним з таких заходів є саме арешт майна, що застосовується не тільки для тимчасового позбавлення підозрюваного та обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, а й може являти собою заборону для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Таким чином, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до викладеного матеріальні об`єкти, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто майном, що становить значення для кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 170 КПК України, зазначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на вищезазначене майно, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів, враховуючи, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на вищезазначене майно, з метою збереження речових доказів, враховуючи що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також у подальшому можуть бути використані, як доказ факту обставин, які встановлюються під час досудового розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

22.11.2024 відбулась зміна прав власності на 4/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яким стала знову, всупереч рішенню Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2011 у справі №2-4532/11, ОСОБА_6 .

Також, 06.08.2025 отримано заяву від потерпілої - ОСОБА_5 , про те, що остання не заперечує на накладення арешту на належні їй частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 30/100 та 4/100 (які набуті на підставі рішення суду), з метою унеможливлення загрози пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна невстановленими особами, які мають за мету отримати права власності на вказане домоволодіння.

Отже, в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , має реальну загрозу пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна невстановленими особами, які мають за мету отримати права власності на вказане домоволодіння.

З огляду на викладене, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий у судове засідання для розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на задоволенні наполягав, неприбуття слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого погоджене прокурором підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів клопотання та доданих до нього документів слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001044 від 31.07.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до ЧЧ Відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що внаслідок шахрайських дій збоку невідомої особи відбулось заволодіння частиною домовлодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (ЖЕО №33245 від 30.07.2025).

У своїй заяві, ОСОБА_5 пояснила, що невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування особу-заявника за викладених обставин визнано «потерпілою» у кримінальному провадженню. У подальшому ОСОБА_5 була допитана, як «потерпіла» щодо обставин події та причин звернення до правоохоронного органу із заявою про кримінальне правопорушення.

Так, було встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 отримала відомості про можливий продаж частини домоволодіння з боку ОСОБА_6 , а саме: 4/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, за рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.11.2011 у справі №2-4532/11 право власності громадянки ОСОБА_6 на 4/100 частини домоволодіння було припинено, а потерпілу ОСОБА_5 було визнано власником на вказану частину домоволодіння, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

22.11.2024 відбулось оформлення наново права власності на частину домоволодіння, а саме: 4/100 за громадянкою ОСОБА_6 , що здійснює державний реєстратор ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності (серія та номер - б/н), виданого 28.09.1993 року, видавник: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи, що з об`єктом нерухомого майна відбуваються дії, які спрямовані на оформлення права власності за громадянкою ОСОБА_6 , яка була позбавлена права власності на частину домоволодіння на підставі рішення суду, однак державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_3 не було враховано та не було взято до уваги дане рішення, виникла необхідність у зверненні до суду із клопотанням на арешт майна із подальшою забороною відчуження (продаж, дарування, застава, передача в безоплатне користування), розпорядження, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідок відчуження нерухомого майна, а також заборону зміни цільового призначення зазначеного майна.

Під час досудового розслідування було проведено допит особи, що має процесуальний статус «свідок», яка у своїх показаннях повідомила, що 25.07.2025 за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , приїздила група осіб у кількості 3 особи, чоловічої статі, раніше невідомих та незнайомих повідомили, що мають бажання оформити право власності на себе, при цьому ж в них жодних перепон не виникне під час здійснення даної процедури і вони стануть новими власниками домоволодіння.

22.11.2024 відбулась зміна прав власності на 4/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яким стала знову, всупереч рішенню ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.11.2011 у справі №2-4532/11, ОСОБА_6 .

Також, 06.08.2025 отримано заяву від потерпілої - ОСОБА_5 , про те, що остання не заперечує на накладення арешту на належні їй частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 30/100 та 4/100 (які набуті на підставі рішення суду), з метою унеможливлення загрози пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна невстановленими особами, які мають за мету отримати права власності на вказане домоволодіння.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, перетворення, відчуження, псування або знищення.

Крім того, в ч. 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.

Нормами чинного КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

У відповідності до вимог ст. 171 КПК України, звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий, прокурор має обґрунтувати свої вимог щодо наявності підстав для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження викладених у клопотанні доводів.

Не доведення вказаних обставин, згідно з положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо підстав вважати, що частка домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 : є доказом у даному кримінальному провадженні.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту на вказане вище майно у зазначений спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що матеріали клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали вказують, що вище зазначене майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність ст. 98 КПК України.

Усі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу у судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Керуючись ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001044 від 31.07.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на частки домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 :

1. Номер відомостей про речове право: 57797281, на частку домоволодіння - 4/100, яка належить ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , оформленого на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.1993 року, - дата внесення відомостей 22.11.2024 року;

2. Номер відомостей про речове право: 18083852, на частку домоволодіння - 30/100, яка належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , оформленого на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.1993 року, - дата внесення відомостей 12.12.2016 року;

3. Номер відомостей про речове право: б/н, на частку домоволодіння - 4/100, яка належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , оформленого на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2011 року, - дата внесення відомостей 03.07.2012 року, -

З забороною відчуження (продаж, дарування, застава, передача в безоплатне користування), розпорядження, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідок відчуження нерухомого майна, а також заборону зміни цільового призначення зазначеного майна.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1