Провадження № 1-кп/127/832/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2025 року за № 0000555,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просила суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає. В судове засідання просила викликати учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечували щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання повторно не з`явився.

Судом було направлено лист до ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням передати судову повістку про виклик військовослужбовця ОСОБА_6 , в якості потерпілого, у судове засідання до Вінницького міського суду Вінницької області, командиру військової частини НОМЕР_1 , для подальшого вручення потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки суд не володіє інформацією про адресу розташування військової частини НОМЕР_1 .

У відповідь, від командира військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов лист, у якому повідомляється, що військова частина НОМЕР_1 не має змоги вручити судову повістку ОСОБА_6 , так як останній був виписаний з лікувального закладу комунальне підприємство «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» міста Лубни, Полтавської області, де лікувався після отриманого поранення, але до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 не повернувся. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2025 року № 3416/нагд було призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли відсутності на військовій службі, самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 .

Тобто, судом було вжито всіх заходів щодо повідомлення потерпілого. Як стало відомо суду зі слів прокурора, на досудовому розслідуванні потерпілий ОСОБА_6 повідомляв слідчого, що не має претензій до підозрюваної ОСОБА_4 та не бажає приймати участі в судових засіданнях, просить «залишити його у спокої». Прокурор, захисник ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_4 не заперечували проти проведення підготовчого засідання за відсутності потерпілого. Такі дії потерпілого ОСОБА_6 військовослужбовця ЗСУ, який, згідно листа командира В/Ч НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину, внаслідок чого його місце перебування невідомо, чим свідомо поставив себе в становище, що унеможливлює його судові виклики та повідомлення, судом розцінюються як «процесуальні диверсії» за визначенням ЄСПЛ (н.п., рішення ЄСПЛ від 7.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_7 проти Іспанії»), які направлені на зрив судового процесу. А тому, в порядку виключення, та з метою забезпечення гарантованого ст. 6 Конвенції права обвинуваченої ОСОБА_4 , яка перебуває під вартою, на судовий розгляд її справи, суд вважає за можливе провести підготовче засідання за відсутності потерпілого, щодо якого судом вжито всіх заходів щодо його повідомлення про дату та час розгляду справи.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що за даним кримінальним провадженням можливо призначити судовий розгляд.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд не вбачає. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

З метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне судовий розгляд провести у відкритому судовому засіданні, в яке викликати учасників судового провадження та визначити дату і місце проведення судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає за недоцільне складання досудової доповіді, в т.ч. з метою не затягування розгляду кримінального провадження.

Крім того, судом встановлено, що в судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 перебуває інше кримінальне провадження №127/444/25 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000756 від 28.10.2024, за № 0000740 від 19.10.2024, за № 0001373 від 02.12.2024 та за № 0000802 від 12.11.2024.

Згідно ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами передбаченими статтею 217 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила об`єднати вищезгадані кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 в одне кримінальне провадження під спільним номером 127/444/24.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 щодо об`єднання вище згаданих кримінальних проваджень не заперечували.

Враховуючи, що зазначені кримінальні провадження стосуються однієї особи, яка підозрюється у вчинені кількох кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність об`єднання кримінальних проваджень на підставі ст. 217, 334 КПК України.

Крім того, прокурором також заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою. Клопотання мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були наявні на час обрання вказаного запобіжного заходу та на даний час не відпали, адже ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, офіційно не працевлаштована, не має постійного заробітку та доходу. Також, перебуваючи на волі, з метою особистого збагачення ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти нові злочини проти власності, так як була неодноразово судима за вчинення аналогічних злочинів, при цьому була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, та усвідомлюючи суворість покарання може вживати заходів, щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, а тому, з метою попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та недопущення переховування обвинуваченої від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілого буде доцільним продовжити останній строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування до обвинуваченої інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, адже відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_4 завжди вчасно прибувала на виклики до суду, наміру впливати на свідків чи потерпілого немає. Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом. Також, просили врахувати, що у ОСОБА_4 на утриманні перебуває малолітня дитина, якій немає навіть року, а тому просили замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. У випадку відмови суду у зміні запобіжного заходу, просили застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Щодо заявленого клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує наступне.

Обвинуваченій ОСОБА_4 в означеному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, який діє по 16.09.2025 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Проаналізувавши зміст поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу та доданих до нього документів, аргументів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим і обвинуваченій доцільно продовжити строк тримання під вартою.

Згідно зі статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»). Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»). Разом з тим, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і мають бути наведені інші підстави для продовження тримання під вартою, також недостатнім є посилання лише на тяжкість вчиненого злочину та покарання (справи «Елоева проти України», «Свершов проти Україні», «Харченко проти України»).

На підставі викладеного, суд при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість обвинуваченої переховуватися від прокуратури та/або суду, вчиняти нові злочини проти власності, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, не має постійного заробітку та доходу, на час розгляду клопотання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі.

Суд звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені ухвалою суду про застосування запобіжного заходу не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування обвинуваченої в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому суд вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених названим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, вважає за доцільне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою на 60 (шістдесят) днів, з можливістю внесення застави. Розмір застави суд визначає, зважаючи на всі обставини справи, в т.ч. на матеріальний стан обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 217, 314, 315, 316, 334, 370, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2025 року за № 0000555, на 11:00 год 07.10.2025 року в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області в залі № 9.

Розгляд кримінального провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, обвинувачену, захисника та потерпілого.

Об`єднати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2025 року за № 0000555, справа № 127/24217/25, та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000756 від 28.10.2024, за № 0000740 від 19.10.2024, за № 0001373 від 02.12.2024 та за № 0000802 від 12.11.2024, справа № 127/444/25, в одне кримінальне провадження під спільним номером справи 127/444/25.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) діб, починаючи з 28.08.2025 року до 26.10.2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 , заставу в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати на виклики суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де вона проживає, без дозволу суду та прокурора;

- повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні.

Якщо ОСОБА_4 не виконає покладені на неї обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 з можливістю внесення застави та покладеними у випадку внесення застави обов`язками діє до 26.10.2025 року включно.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала в частині призначення справи до судового розгляду є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу в частині продовження строку дії запобіжного заходу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя: