Справа № 171/618/25
Провадження № 1-кп/177/150/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 02.12.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с. Велика Костромка, Апостолівського (нині Криворізького) району Дніпропетровської області, військовослужбовця ЗСУ (перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, інвалідності не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, РНОКПП НОМЕР_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України;

за участі прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби ЗС України за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, діючи умисно, допустив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , 30.10.2021 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях № 6543, та був притягнутий до адміністративної відповідальності: постановою Криворізького районного суду від 20.12.2023 у справі № 171/2574/23 провадження 3/177/1443/23, яка набрала законної сили 02.01.2024 та згідно якої його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік; постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2023 у справі № 171/2277/23 провадження № 3/210/2850/23, що набрала законної сили 02.01.2024, якою визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в порядку ч.1 ст. 130 КУпАП СРПП ВП № 10 ЕРУП ГУНП в Дніпропетровській області вилучило посвідчення водія у ОСОБА_3 та внесено інформації щодо постанов суду до інформаційної підсистеми «Адміністративна практика інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал НП України» про позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортним засобом».

Таким чином суд, приймаючи вищевказані постанови у справах про адміністративні правопорушення, встановив суб`єкта адміністративного правопорушення, на якого наклав адміністративне стягнення, та зобов`язав його вчинити дії та утриматися від певних дій, як міру необхідної поведінки для виконання рішення суду. Тобто, в даному випадку, ОСОБА_3 є суб`єктом, який зобов`язаний виконати рішення суду з метою відбування адміністративного стягнення.

Однак, ОСОБА_3 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищевказаних постанов суду та будучи ознайомленим з ними, з метою їх невиконання в частині позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. 129-1 Конституції України та ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 25 листопада 2024 року о 19:46 год, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, керував мопедом марки «»Delta», без державного номерного знаку, по провулку Молодіжному неподалік будинку № 2 в м. Зеленодольськ Криворізького району Дніпропетровської області, внаслідок чого відносно нього складено протокол серії ЕПР1 № 182018 від 25.11.2024 за ч.3 ст. 130 КУпАП і постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3547293 від 25.11.2024.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 382 КК України, за ознаками - умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у вчиненому, не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця, способу та мети вчинення ним кримінального правопорушення. Суду пояснив, що до дійсно отримував посвідчення на право керування транспортними засобами, яке було вилучено у нього у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому підтвердив, що дійсно на підставі судових рішень, а саме постанови Криворізького районного суду від 20.12.2023 у справі № 171/2574/23 провадження 3/177/1443/23 та постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2023 у справі № 171/2277/23 провадження № 3/210/2850/23, що набрали законної сили, він був підданий адміністративному стягненню за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік. Про існування вказаних постанов він знав, оскільки отримував їх в тому числі через додаток «Дія».

25.11.2024, перебуваючи у відпустці наданій як військовослужбовцю ЗС України, він вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо транспортного засобу, керував ним, після чого був зупинений працівниками поліції та відносно нього складено черговий прокол за правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП. Пояснив, що усвідомлює протиправність своїх дій, те, що він на підставі судових рішень зобов`язаний був утриматися від керування транспортним засобом, але не виконав судові рішення. Стверджував, що розкаюється у вчиненому, зробив для себе висновки в майбутньому подібного не вчиняти. Просив суд суворо його не карати та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд за клопотанням учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження інших доказів по даному кримінальному провадженню щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви щодо добровільності їх позиції відсутні, учасникам судового провадження роз`яснено, що при застосуванні ч.3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 , суду пояснив, що він розуміє зміст цих обставин та позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, крім того у суду немає сумніву щодо добровільності позиції обвинуваченого.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, оцінюючи зібрані по справі докази щодо характеризуючих матеріалів, суд дійшов висновку щодо підтвердження поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за ознаками умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Судом встановлено, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей (а.п. 73), офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується добре (а.п. 76), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 74-75), раніше не судимий в силу ст. 89 КК України (а.с. 77).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого, оскільки він визнав свою вину, дав правдиві показання, щиро жалкує про вчинене та негативно оцінює кримінальне правопорушення.

Обставин, які обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням щирого каяття обвинуваченого, відсутності тяжких наслідків кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі в межах санкції інкримінованої статті, а саме 1 року позбавлення волі.

Більш м`яке покарання у виді штрафу, що визначене як альтернативне в санкції інкримінованої статті, не відповідає особі обвинуваченого, який є офіційно не працевлаштованим, а також обставинам правопорушення та його тяжкості.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, який після звільнення з місць позбавлення волі тривалий час не вчиняв кримінальних правопорушень, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується добре за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, родину, в якій виховує двох малолітніх дітей, на даний час офіційно не працевлаштований, але вживає заходів для підробітку, тобто вживає заходів для налагодження свого життя, а тому враховуючи вказані обставини, щирість каяття обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а тому вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На переконання суду, іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

В рамках даного кримінального провадження, відносно ОСОБА_3 застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, але строк його дії сплив. Клопотання про обрання запобіжного заходу до суду не подавалися та відповідно судом не розглядалися.

Керуючись ч.3 ст. 349, ч.2 ст. 373, ст. 374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Матеріали кримінального провадження № 0000295 від 02.12.2024 року залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 171/618/25 (провадження № 1-кп/177/150/25).

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1