ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2016/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/130/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст. 336 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/130/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку суду до виконання.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів .

Згідно з вироком суду, Згідно абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим того ж дня Законом України №2102-ІХ з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 затвердженого Законом України № 2219- IX від 15 березня 2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженим Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженим Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, затвердженим Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 254/2023 від 01 травня 2023 року, затвердженим Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від №451/2023 від 26 липня 2023 року, затвердженим Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від №3275-ІХ від 27 липня 2023 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено та провести загальну мобілізацію. Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено з 25.05.2022 на 90 діб згідно з Указом Президента від 17.05.2022. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №574/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 15 серпня 2022 року №2501-IX проведення загальної мобілізації продовжено з 23 серпня 2022 року на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 758/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації"» від 16 листопада 2022 року № 2739-ІХ продовжити з 21 листопада 2022 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб. Указом Президента України від 06 лютого 2023 №59/2023, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" від 07 лютого 2023 №2916-ІХ продовжено строк проведення загальної мобілізації з 19 лютого 2023 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб. Указом Президента України від 01 травня 2023 року №255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 02 травня 2023 року №3058-ІХ проведення загальної мобілізації продовжено з 20 травня 2023 року на 90 діб. Указом Президента України від 26 липня 2023 року №452/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 27 липня 2023 року №3276-ІХ проведення загальної мобілізації продовжено з 18 серпня 2023 року на 90 діб. Указом Президента України від 06 лютого 2024 року №59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 07 лютого 2023 року №2916-ХІ проведення загальної мобілізації продовжено з 19 лютого 2023 року на 90 діб.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Встановлено, що у ОСОБА_6 після введення воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (конкретна дата та місце не встановлені), виник злочинний умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Зокрема, ОСОБА_6 перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), був військовозобов`язаним та придатним до військової служби згідно довідки військово-лікарської комісії від 07.03.2024 № 495/4. ОСОБА_6 не мав відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від привозу на військову службу за мобілізацією.

ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, переслідуючи мету ухилитися від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в умовах особливого періоду, в порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки за викликом, будучи належним чином повідомленим про зміст повістки та необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.03.2024, 07 березня 2024 року о 15 год. 45 хв., перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у АДРЕСА_1 отримав повістку з вимогою прибути 08.03.2024 о 06 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки у складі команди № НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Так, ОСОБА_6 будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних на те причин, не з`явився 08.03.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначену у повістці дату та час, чим здійснив кримінальне правопорушення.

ОСОБА_6 впродовж періоду часу з 08.03.2024 не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про причини неявки, вільний час проводить на власний розсуд до теперішнього часу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність та кваліфікацію його дій просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, зокрема звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України.

Посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його особі через суворість. Вважає що за наявності пом`якшуючих його покарання обставин таких як визнання вини, щире каяття та за відсутності обставин, що його обтяжують, з врахуванням того що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд мав всі підстави для застосування положень ст.ст.75,76 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень.

Вважає що призначене покарання є неспівмірним скоєному ОСОБА_6 . Злочину, тяжкості його наслідків та потенційної суспільної небезпеки, не відповідає положенням ст.ст. 50,65 КК України та призведе лише до того що тривале перебування обвинуваченого в місцях позбавлення волі здійснить негативний вплив на його здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачого та його захисника, які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну правову оцінку, визнавши їх належними, допустимими та достатніми для його засудження, і які у апеляційній скарзі не оспорюються.

Також колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Перевіряючи доводи захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його особі через суворість, а також незастосування судом закону, який підлягав застосування, зокрема, ст.75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України метою покарання є виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкціях частин статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного, та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, характер та наслідок вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують його покарання - визнання вини, дані про особу винного, зокрема, те що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, його вік, відсутність утриманців; стан здоров`я, за яким він придатний до військової служби; відсутність постійного місця роботи, а також те що жодних спроб та намагань щодо проходження військової служби він не робив, та за відсутності обставин, які б обтяжували його покарання прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, суд вірно встановив що в обвинуваченого відсутня обставина, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття. Незважаючи на те, що обвинувачений визнав факт ухилення ним від призову на військову службу під час мобілізації, з його поведінки не вбачається, що останній щиро розкаюється у вчиненому, оскільки каяття має бути дієвим і повинно включати в себе активні дії. У матеріалах кримінального провадження відсутні та судом не встановлено дані щодо того, що ОСОБА_6 намагався виправити наслідки вчиненого, вживав для цього конкретні дії. Впродовж досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження він не вжив жодних реальних заходів для з`явлення у ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби, а тому визнання ним своєї вини під тиском неспростованих доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Також судом вірно взято до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Слід зазначити, що ухилення від захисту Батьківщини в період воєнного стану під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони, може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З огляду на наведені обставини колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів. Підстав вважати, що таке покарання є явно несправедливим через суворість, немає.

Перевіряючи довови сторони захисту щодо можливості застосування положень ст.75 КК України колегія враховує наступне.

Згідно з приписами ст. 75 КК (у відповідній редакції), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема, ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до вимог КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Апеляційний суд вважає що підстав для застосування положень ст. 75 КК Україїни , зокрема, звільнення ОСОБА_6 . Від призначеного покрання з випробуванням немає з огляду на характер та високий ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння, що обумовлено нагальними потребами держави в захисті та відновлені її суверенітету і територіальної цілісності у зв`язку з масштабною війною російської федерації проти України, неможливістю боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень іншими особами у випадку м`якості призначеного покарання, що призведе до свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що негативно впливає на стан укомплектованості військових частин, а отже і боєздатності всієї країни та може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим .

При цьому колегія суддів вважає що доводи апелянта щодо неврахування місцевим судом в повній мірі того що скоєний обвинуваченим злочин відноситься до категорії нетяжких, відсутність судимості та визнання вини є необгрунтованими оскільки вказані обставини стали підставою для призначення йому покарання у мінімальному розмірі, визначеному ст.366 КК України.

На переконання колегії суддів місцевий суд не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність застосування місцевим судом до них інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Усупереч твердженням захисника апеляційний суд вважає, що призначене місцевим судом покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу захисник у апеляційній скарзі не навів. Отже, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК України , - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК України,- без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді