КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/554/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 941/53/24 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_10 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокатки ОСОБА_11 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17.07.2025 у межах кримінального провадження № 0000772 від 27.09.2022 про продовження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тримання під вартою на 60 днів кожному до 14.09.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст. 255 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.255 КК України та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України (ЄУНС 941/53/24).

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, судом, у порядку ст. 331 КПК України, розглянуте клопотання прокурора про продовження стосовно обвинувачених строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дане клопотання задоволене і продовжено зокрема стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора, встановив, що всі обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, безробітні, судимі, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень після іспитового строку.

Враховано й тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими.

З огляду на вказане, місцевий суд встановив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на ще не допитаних свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, ставлять наступні вимоги.

Адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово або ж зменшити визначений розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становитиме 60 560 гривень.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

У мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції не зазначається аргументів на висновки суду, а саме: які ризики існують, крім тяжкості пред`явленого обвинувачення.

Захист також вказує на необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , який не знайомий із членами злочинної групи, під час обшуків у нього нічого не вилучено; ОСОБА_7 не причетний до вчиненні інкримінованих злочинів.

Не повною мірою враховано судом й обставини, передбачені ст. 178 КПК України: наявність постійного місця проживання у обвинуваченого, де він мешкав до затримання, тяжких хронічних захворювань, матері похилого віку на його утриманні.

Щодо розміру застави, то захист вважає її занадто великою та непомірною для обвинуваченого, який тривалий час, тримаючись під вартою, не отримує доходів, а майновий стан його матері-пенсіонерки не дозволяє внести заставу у визначеному судом розмірі.

Адвокатка ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати щодо її підзахисного обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, судом не розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, цілодобовий домашній арешт, на переконання захисту, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 ..

Ризики, заявлені прокурором не доведені доказово. Зокрема, судом не мотивовано яким чином обвинувачений може чинити незаконний вплив на свідків, яких саме свідків, в чому це проявилось.

Рішення про подальше тримання обвинуваченого під вартою не може ґрунтуватися лише на тяжкості можливого покарання та суворості інкримінованих злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або ж застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів.

Вказує, що заявлені прокурором ризики, не існують, є надуманими прокурором, він не має реєстрації проживання на окупованих територіях, не намагався туди збігти, має прописку в м. Дніпро, також має будинок у с. Руденківка, де він і мешкав.

Розмір застави, визначений судом є занадто великим для його майнового стану.

Крім того, зауважує, що на утриманні мав матір похилого віку із низкою хронічних захворювань, і сам він, перебуваючи у в`язниці, має поганий стан здоров`я, хворіє на невиліковні захворювання як гепатит типу С та В, а також ВІЛ.

Обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, також зменшити розмір визначеної застави.

Умотивовує свої вимоги наступним.

Судом порушено вимоги кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений, доказів на це немає.

Судом залишено поза увагою, що на її утриманні є малолітній син ОСОБА_18 , який потребує її уваги та піклування, наявність міцних соціальних зв`язків, має постійне місце реєстрації та проживання, де мешкає разом із бабусею ОСОБА_19 , також вона працевлаштована у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, вказує, що слідчий суддя 26.07.2023 ухвалив рішення про тримання його під вартою без участі його адвоката, чим порушив його право на захист; з його обвинувачення зник епізод за ч. 2 ст. 307 КК України, чим також порушено його право на захист через неможливість здійснення захисту від обвинувачення; прокурором видумано особливу тяжкість його обвинувачення для збільшення розумних строків; у клопотаннях прокурора за весь час, щ він тримається під вартою, не змінились ризики та розмір застави.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ), які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, думку прокурора на заперечення апеляційних скарг, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Щодо підозри та виду запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 5 п. 1. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.255 КК України та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України (ЄУНС 941/153/24).

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, що є особливо тяжкими, умисними, інкриміновані вчиненням у співучасті, в складі злочинної організації, сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Покарання за вчинення тяжчого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна (ч. 3 ст. 307 КК України).

Крім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 обвинувачуються в участі у злочинній організації. що карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна (ч. 2 ст. 255 КК України).

Даний злочин є умисним особливо тяжким.

Під вартою обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні перебувають з 21.07.2023, а обвинувачений ОСОБА_9 з 26.07.2023.

Вказаний строк, зважаючи на тяжкість, складність кримінального провадження, яке налічує декілька епізодів, декілька обвинувачених, необхідність дослідити значну кількість доказів, станом натепер не є поза межами розумного.

Враховуючи наведене, тяжкість злочинів, інкримінованих обвинуваченим і суворість покарання, які можуть загрожувати ОСОБА_8 ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у разі визнання їх винуватими, про що обізнані обвинувачені, є підстави вважати наявним ризик з боку обвинувачених переховуватись від суду, залишивши територіальні межі області, в тому числі, на територіях тимчасово непідконтрольних державі. ОСОБА_7 може спробувати залишити територію країни, оскільки є громадянином іншої держави. ОСОБА_8 може спробувати вчинити ті самі дії, оскільки заборона на залишення території країни щодо осіб жіночої статі не передбачена.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Згідно із положеннями ст. 178 КПК України зважується на такі обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, а також умисних корисливих, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень після закінчення іспитового строку, безробітний, громадянин російської федерації, без міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_9 неодружений, без утриманців, безробітний, без міцних соціальних зв`язків, багаторазово судимий, в тому числі за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, а також за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Обвинувачена ОСОБА_8 багаторазово судима, в тому числі за вчинення умисних злочинів, зокрема корисливих, безробітна та суспільно-корисною працею не займається, міцних соціальних зв`язків не має, не заміжня, без утриманців, відносно малолітнього ОСОБА_18 , 2015 року народження, свого сина, позбавлена батьківських прав, місце проживання малолітнього ОСОБА_18 визначене за місцем проживання його батька ОСОБА_20 , на утриманні якого малолітній й перебуває (№ 206/4101/21, Самарський районний суд м. Дніпропетровська, рішення від 25.01.2022).

Отже, на підставі зазначеного вище, можливо прийти до висновку про схильність обвинувачених до вчинення протиправних дій, асоціальність їх поведінки загалом, небажання стати на шлях виправлення; зважаючи на безробіття обвинувачених, кримінальну історію їх минулого, є підстави вважати, що, у разі перебування на свободі, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть вчинити нове кримінальне правопорушення, зокрема корисливе, аналогічне.

Таким чином, на даний час більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що не припинили існувати, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Щодо визначення застави.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визначено обвинуваченим заставу як альтернативний запобіжний захід і розмір її є відповідним вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Однак, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення розміру застави, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як встановлено ст. 182 КПК України, а саме ч. 5. даної норми закону, розмір застави визначається у таких межах: п. 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як слідує зі змісту ухвали суду першої інстанції обвинуваченим розмір застави визначений 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У конкретному випадку, беручи до уваги вимоги ч. 4, ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів зауважує, що обвинуваченим визначено розмір застави у межах п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, проте у мінімальному її розмірі.

За наведених вище обставин, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особи обвинувачених та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає достатнім визначений розмір застави, що гарантуватиме виконання обов`язків обвинуваченими та забезпечить кримінальне провадження.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокатки ОСОБА_11 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17.07.2025 у межах кримінального провадження № 0000772 від 27.09.2022 про продовження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тримання під вартою на 60 днів кожному до 14.09.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3