ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/470/25 Справа № 703/878/24 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000056 від 10.02.2024 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матусів Шполянського району Черкаської області, громадянина України, одруженого, працюючого охоронцем ДНЗ №27, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 221 грн 53 коп матеріальної шкоди, 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У с т а н о в и л а :

За цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 30 січня 2024 близько 12 год 00 хв, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , маючи умисел на нанесення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, схопив її лівою рукою за шию та почав стискати, унаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій бічній поверхні середньої третини шиї, яке, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 26.02.2024 №05-6-01/048, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2025 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визнавши його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку покладено суперечливі, належним чином не перевірені, не оцінені докази та не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Зокрема, на думку ОСОБА_7 , судом не звернуто уваги на те, що саме потерпіла ОСОБА_10 своїми умисними протизаконними діями, направленими на знищення зелених насаджень, спровокувала конфлікт, допустивши за допомогою найманих працівників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирубку близько 30 дерев і 6 кущів винограду біля багатоповерхового будинку № 86 по вул. Кармелюка в м. Сміла, які особисто він висадив і доглядав понад 20 років, маючи дозвіл на вирізку лише 8 аварійних дерев. Визнає, що він брав пальцями лівої руки за шнурки на комірі куртки ОСОБА_10 і махав перед її обличчям пальцем правої руки, висловлюючи своє негативне ставлення до вчинюваних протиправних дій, однак її не бив і умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, не мав.

Вказує, що показання свідка ОСОБА_13 , на які міститься посилання у вироку, є суперечливими і спростовуються іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження. При цьому судом проігноровано той факт, що він має тривалі неприязні відносини із ОСОБА_13 та потерпілою ОСОБА_10 , які лише шукали приводу помститися йому за справедливі нарікання щодо їх діяльності в ОСББ.

Уважає, що на протиправність дій ОСОБА_10 вказують надані стороною захисту документи щодо комісійного обстеження зелених насаджень, які судом проігноровані.

Також зауважує про неправдивість показань потерпілої ОСОБА_10 про те, що він хапав її за шию, бив по голові та погрожував фізичною розправою, які не узгоджуються із медичними даними, у тому числі з довідкою Смілянської станції екстреної швидкої допомоги від 31.01.2024, якою зафіксовано виявлення у останньої садна у ділянці шиї та гіпертонічного кризу неускладненого.

Крім того зазначає, що допитані судом свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не підтвердили ту обставину, що він наносив ОСОБА_10 удари, з урахуванням того, що вони були очевидцями подій і знаходилися у безпосередній близькості від нього та потерпілої.

Щодо проведеного за участі ОСОБА_10 слідчого експерименту, зазначає, що він не відповідає дійсним обставинам, які мали місце та звертає увагу на те, що залучений до слідчої дії статист за своєю тілобудовою не відповідала параметрам потерпілої, перебувала без верхнього зимового одягу та з оголеною шиєю.

Звертає увагу на показання свідка ОСОБА_14 , який перебував на відстані 50-60 метрів від місця події та чітко бачив, як він лише тримав потерпілу за комір куртки, вважаючи безпідставними висновки суду щодо критичної оцінки таких показань.

Узагальнюючи викладене вважає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, у тому числі щодо наявності у нього умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

До апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_7 долучені пояснення.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_10 , яка про поважні причини свого неприбуття не повідомила, що, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог. При цьому враховується, що інтереси потерпілої ОСОБА_10 представляє адвокат ОСОБА_9 , який присутній в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній мотивів, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 про законність, обгрунтованість рішення суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не належить, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений у його вчиненні винний.

Колегією суддів установлено, що висновок суду першої інстанції про доведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх фактичних обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Місцевим судом, на виконання положень ст. 10, 22 КПК України, перевірено доводи сторони обвинувачення та захисту, створено необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним місцевим судом, винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та показав, що з 1997 року проживає у будинку АДРЕСА_2 , де активно займався упорядженням двору та висаджував дерева. Близько 10 год 30.01.2024 він почув роботу бензопили, у зв`язку із чим вийшов на подвір`я, де побачив ОСОБА_11 , який намагався зрізати кущ винограду та інші, вже зрізані дерева, які він раніше висаджував. Окликом він зупинив ОСОБА_11 , який повідомив, що є найманим працівником та виконує свою роботу. Коли ОСОБА_12 стояв біля нього з правого боку, а ОСОБА_11 на відстані 3-4 метрів, до них підійшла ОСОБА_10 , яка зазначила, про правомірність здійснення порізки дерев. У подальшому ОСОБА_10 підійшла до нього ближче і він схопив її за шнурки куртки та посмикав. ОСОБА_10 вирвалась та повідомила, що буде викликати поліцію, після чого він на деякий час поїхав з місця подій, а коли повернувся там уже були працівники поліції та свідок ОСОБА_13 . Також зазначив, що йому не відомо, звідки у потерпілої взявся синець на шиї та додав, що з останньою він тривалий час перебуває в неприязних відносинах.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим ОСОБА_7 позицію щодо невизнання факту умисного нанесення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, підтверджується дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами, зокрема, даними:

- показань потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона є головою ОСББ «Дана». У листопаді 2023 року з управління ЖКГ надійшов акт про необхідність видалення аварійних дерев біля будинку № 86 по вул. Кармелюка в м. Сміла. До виконання цих робіт було залучене підприємство «Сервіс добробут», двоє працівників якого 30.01.2024 здійснювали зрізання дерев. Близько 12 год цього дня вона побачила, як розлючений ОСОБА_7 про щось говорить із працівниками підрядника. Коли підійшла ближче, ОСОБА_7 схопив її лівою рукою за шию, стиснув та почав піднімати догори, а правою рукою бив по голові. Один із працівників, які вирізали дерева, почав відривати руку ОСОБА_7 від неї, просив відпустити, що останній врешті і зробив. Зазначила, що ОСОБА_7 їй заподіяно тілесні ушкодження у виді синців шиї з обох сторін, однак на час проведення огляду судово-медичним експертом один із синців зійшов;

- показань свідка ОСОБА_13 про те, що вона проживає в одному будинку з ОСОБА_10 та ОСОБА_15 і з останнім має неприязні стосунки. 30.01.2024 їй зателефонувала ОСОБА_10 , яка повідомила, що її побив ОСОБА_7 . Вийшовши на подвір`я вона бачила, як працівники поліції опитують ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та чула, як потерпіла розповідала, що ОСОБА_15 душив її за шию, а він це заперечував. В її присутності працівниками поліції також опитані робітники, що обрізали дерева, які теж стверджували, що ОСОБА_15 душив потерпілу. Додала, що бачила 30.01.2024 у ОСОБА_10 ушкодження на шиї, а саме сліди від удушення у виді смужок багряного кольору і, зі слів потерпілої, знає, що вони виникли від дій ОСОБА_15 ;

- показань свідка ОСОБА_12 про те, що він був очевидцем подій, які мали місце біля будинку № 86 по вул. Кармелюка в м. Сміла між потерпілою та обвинуваченим. Зазначив, що коли він з ОСОБА_11 виконували роботи по зрізанню аварійних дерев, до них підійшов ОСОБА_15 , якого вони раніше не знали, зробив їм зауваження та почав кричати. У цей час до них підійшла ОСОБА_10 , а ОСОБА_15 почав висловився щодо неї нецензурною лайкою, схопив її лівою рукою за шию, а правою почав піднімати, можливо і вдарив. Він втрутився в конфлікт, став між потерпілою та обвинуваченим і розборонив їх. Додав, що обвинувачений тримав потерпілу за горло близько хвилини;

- показань свідка ОСОБА_11 про те, що разом із ОСОБА_12 здійснював чистку аварійних насаджень в районі мікрорайону «Богдана» у м. Сміла. Пам`ятає, що коли вони працювали до них підійшов ОСОБА_15 , якого вони раніше не знали та почав сваритися, казав, що вони зрізають його виноградник. У подальшому між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 почалася словесна перепалка. Саме він просив ОСОБА_12 втрутитись в конфлікт, оскільки ОСОБА_15 застосував до ОСОБА_10 силу. Зокрема, обвинувачений взяв рукою потерпілу за комір куртки та стиснув, що тривало 3-4 хвилини;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правоппорушення від 30.01.2024, згідно якого ОСОБА_10 повідомила про те, що 30.01.2024 близько 11 год 40 хв в м. Сміла по вул. Кармелюка біля будинку № 86 ОСОБА_7 хапав її за горло, бив рукою по голові та погрожував фізичною розправою;

- копії довідки КНП «Смілянська міська лікарня» СМР від 02.02.2024 № 650, якою зафіксовано факт звернення ОСОБА_10 до травмпункту лікувального закладу 01.02.2024, де їй встановлено діагноз: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забиття м`яких тканин голови, здавлення м`яких тканин шиї;

- копії висновку спеціаліста в галузі судової-медичної еккспертизи від 13.02.2024 № 027 про те, що у ОСОБА_10 , яка обстежена 01.02.2024 на підставі самозвернення, виявлено тілесне ушкодження у виді синця на лівій бічній поверхні середньої третини шиї, яке виникло від дії твердого предмета та могло бути спричинено у період часу та за механізмом, який повідомила потерпіла. Таке тілесне ушкодження, за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я, відноситься до категорії легких. Діагноз ЗЧМТ та струс головного мозку у ОСОБА_10 об`єктивними відомостями медичної документації не підтверджений;

- висновку експерта від 26.02.2024 № 05-6-01/048 про те, що згідно даних судово-медичного огляду, висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №027 від 13.02.2024 та додатково наданих медичних документів, у ОСОБА_10 наявне тілесне ушкодження у виді синця на бічній поверхні середньої третини шиї, яке виникло від дії твердого тупого предмета, за давністю спричинення може відповідати часу події, зазначеному у постанові слідчого і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я, відноситься до категорії легких. Діагноз струс головного мозку не підтверджений та судово-медичній оцінці за ступенем тяжкості не оцінений;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2024, з додатком до нього у виді відеозапису слідчої дії, під час якого потерпіла ОСОБА_10 відтворила обстановку та обставини події, що мала місце 30.01.2024 за участю ОСОБА_7 , вказавши, як останній наніс їй тілесні ушкодження шляхом стискання шиї;

- висновку експерта від 26.02.2024 №05-6-01/049 про те, що тілесне ушкодження у ОСОБА_10 могло бути спричинено за механізмом утворення, який вона вказала 20.02.2024 під час проведення слідчого експерименту;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2024, з додатком у виді таблиці зображень, під час якого свідок ОСОБА_12 відтворив обстановку та обставини події, що мала місце 30.01.2024 за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , та за допомогою статиста показав, як саме ОСОБА_16 лівою рукою схопив за шию ОСОБА_10 та стискав її;

- висновку експерта від 26.02.2024 №05-6-01/051 про те, що тілесне ушкодження у ОСОБА_10 могло бути спричинено за механізмом утворення, який свідок ОСОБА_12 вказав 20.02.2024 під час проведення слідчого експерименту.

Наведені докази колегія суддів визнає належними, допустимими, достатніми та такими, що поза розумним сумнівом підтверджують факт заподіяння ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , а посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого, таких висновків не спростовують.

Зокрема, колегія суддів вважає встановленим наведеними вище доказами той факт, що 30.01.2024 між обвинуваченим ОСОБА_16 та потерпілою ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, пов`язаних із проведенням робіт із зрізання аварійних дерев біля будинку № 86 по вул. Кармелюка в м. Сміла, виник конфлікт. Під час якого ОСОБА_16 заподіяв ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження у виді синця на лівій бічній поверхні середньої третини шиї, наявність якого підтверджується, зокрема, висновком експерта № 05-6-01/048 від 26.02.2024.

Показання потерпілої ОСОБА_10 щодо механізму та способу нанесення їй тілесного ушкодження обвинуваченим ОСОБА_7 у виді стискання шиї рукою, узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 очевидця подій, даними протоколів слідчих експериментів від 20.02.2024, проведених за їх участі та висновками експерта від 26.02.2024 №№05-6-01/049, 05-6-01/051, якими визнано вирогідним механізм заподіяння потерпілій тілесного ушкодження за обставин, наведених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під час слідчих експериментів.

Будь-яких суперечностей в показаннях потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 не встановлено, такі показання є логічними, послідовними, доповнюють одне одного, відповідають відтвореним ними обставинам під час слідчого експерименту і узгоджуються з іншими доказами.

Тривалі неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілою не дають колегії суддів підстав уважати, що остання обмовила ОСОБА_7 з метою його притягнення до кримінальної відповідальності, враховуючи, що її показання підтверджені свідком ОСОБА_12 , який до подій, що мали місце 30.01.2024 з обвинуваченим знайомий не був.

Доводи про те, що ОСОБА_7 ненавмисно заподіяв ОСОБА_10 тілесне ушкодження, яке могло утворитися внаслідок штурхання за одяг, а саме шнурків на комірі куртки, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, про що у вироку містяться відповідні вичерпні висновки, з якими колегія суддів погоджується, зазначаючи про таке.

Відповідальність за ч. 1 ст. 125 КК України настає за умисне легке тілесне ушкодження, суб`єктивна сторона якого характеризується виключно умисною формою вини.

Про наявність умислу ОСОБА_7 на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , зокрема, вказує характер та спосіб заподіяння тілесного ушкодження, а саме хапання за шию та подальше її стискання, що підтверджено показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_12 , в тому числі відтворених ними обставин події під час слідчих експериментів.

Розбіжності в показаннях потерпілої, свідка ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 в частині механізму нанесення тілесного ушкодження, які вказували на те, що ОСОБА_7 хапав ОСОБА_10 за комір куртки, не є істотними, не спростовують правильність кваліфікації дій обвинуваченого, зважаючи на те, що в будь-якому випадку такі дії носили усвідомлений характер з використанням цілеспрямованого силового впливу.

Як установлено шляхом допиту свідка ОСОБА_14 , він не знаходився в момент заподіяння тілесного ушкодження на місці події, а перебував на певній відстані, тому з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 , який безпосередньо перебував біля потерпілої та обвинуваченого і у подальшому вживав заходів для припинення незаконних дій ОСОБА_7 , судом обгрунтовано оцінено критично.

Колегія суддів зауважує, що законність видалення зелених насаджень не є предметом перевірки та оцінки цього кримінального провадження і не впливає на доведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

При цьому наголошує, що незгода з порубкою зелених насаджень, підлягала вирішенню в інший законний спосіб і не давала ОСОБА_7 будь-яких підстав для нанесення потерпілій тілесного ушкодження, як спосіб припинення, на думку обвинуваченого, протиправних дій ОСОБА_10 , як голови ОСББ.

Доводи обвинуваченого про істотні суперечності в показаннях свідка ОСОБА_13 , з якою він має неприязні відносини, визнаються безпідставними, з огляду на таке.

Свідок ОСОБА_13 , будучи судом попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, пояснила, що не була очевидцем подій, що мали місце між потерпілою та обвинуваченим, однак була присутня при відбиранні працівниками поліції пояснень у останніх та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 . Також вона після подій бачила у потерпілої на шиї ушкодження. Такі показання свідка оцінені судом у сукупності з іншими доказами та узгоджуються з ними, а обвинуваченим не наведено в чому саме такі суперечності полягають і яким чином вони впливають на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Те, що залучений під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 статист за своєї тілобудовою не відповідала параметрам потерпілої, перебувала без верхнього зимового одягу та з оголеною шиєю, не ставить під сумнів встановлені під час слідчої дії обставини щодо механізму нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

З огляду на наведене, істотних порушень вимог процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного встановлення фактичних обставин провадження, перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в ході апеляційного перегляду не встановлено.

Колегія суддів зауважує, що витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні від 10.02.2024 № 0000056 та рапорт працівника поліції, на які міститься посилання у вироку суду першої інстанції в обгрунтування пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, не є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.

Разом з цим посилання місцевого суду на вказані документи не ставить під сумнів законність винесеного в провадженні рішення та винуватість ОСОБА_7 у його вчиненні.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення, в повній мірі врахував те, що вчинено кримінальний проступок, обставини його вчинення та відношення обвинуваченого до скоєного, який вину не визнав, особу останнього, який несудимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за невстановленням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжують, та обгрунтовано призначив покарання в межах, передбачених санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, яке за видом є мінімальним за ч. 1 ст. 125 КК України, а за розміром, в тому числі відповідає положенням ч. 2 ст. 53 КК України, колегією суддів не встановлено. Додаткових обставин, які мають бути враховані при призначенні ОСОБА_7 покарання або можуть бути враховані як пом`якшуючі, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідає конкретним обставинам провадження, особі обвинуваченого, діям, за які його засуджено, і, на думку колегії суддів, є необхідним, достатнім, справедливим, таким, що слугуватиме його перевихованню та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Колегія суддів також погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , який вирішено з урахуванням положень ст. 128 КПК України, ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень Пленуму ВСУ, викладених у постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», уважаючи суми матеріальної та моральної шкоди визначені судом до відшкодування такими, що належним чином підтверджені та відповідають критеріям розумності і справедливості.

Стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої понесених нею та належним чином підтверджених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, відповідає вимогам закону, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування чи зміни вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2025, який відповідає критеріям ст. 370 КПК України, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 залишається без задоволення, як необґрунтована.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді