КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2008 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільненого 01 лютого 2013 року по відбуттю строку покарання;вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 185 до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 18 листопада 2016 року по відбуттю строку покарання ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 23 год 40 хв 30.04.2023 по 01.05.2023 та з 14 год 40 хв 24.05.2023 до дня набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання від вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів

Судом визнано доведеним, що 30 червня 2022 року о 19 год 30 хв ОСОБА_6 в умовах дії воєнного стану згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року та подальшим його продовженням згідно Закону України від 22 травня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», перебував у приміщенні зали відпочинку відвідувачів ресторану «Вано і Вано», за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 8-А, де в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне, викрадення чужого майна, та обернення його на свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, ОСОБА_6 взяв з полиці, що розміщена позаду барної стійки, телефон марки «Ірhоne 7» вартістю 4000 грн 00 коп., в якому була картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на таємне, повторне, викрадення чужого майна, ОСОБА_6 в приміщенні зали відпочинку відвідувачів ресторану «Вано і Вано», сховав телефон в кишеню шортів, в які був одягнутий та з місця скоєння злочину зник, при цьому виконав всі необхідні дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Крім того, 18 квітня 2023 року в період часу з 08 год 10 хв по 21 год 00 хв, тобто під час дії Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, ОСОБА_6 проходив повз ТЦ «Дома», що за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 40, де помітив велосипед марки «ХВЗ-СПОРТ», який потерпілий ОСОБА_9 залишив без нагляду, не пристебнувши захисним замком, поруч з вхідними дверима магазину. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану в Україні.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не зможе завадити вчиненню протиправних дій, ОСОБА_6 підійшов до місця, де знаходився велосипед марки «ХВЗ-СПОРТ», взяв його за кермо та покотив в сторону пішохідної доріжки.

Після цього, ОСОБА_6 на велосипеді зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному, повторному викрадення чужого майна ОСОБА_6 , завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 3900 гривень.

Крім того, 21 квітня 2023 року в період часу з 15 год 40 хв по 16 год 00 хв, ОСОБА_6 проходив повз магазин «Новус», що за адресою: м. Київ, Краківська площа, 2, де помітив велосипед марки «Giant», який потерпілий ОСОБА_10 залишив без нагляду, пристебнувши захисним замком, поруч з вхідними дверима магазину. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану в Україні.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не зможе завадити вчиненню протиправних дій, ОСОБА_6 підійшов до місця, де знаходився велосипед марки «Giant», розчепив замок на велосипеді, взяв його за кермо та покотив в сторону дороги.

Після цього, ОСОБА_6 на велосипеді зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному, повторному викрадення чужого майна ОСОБА_6 , завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 5670 гривень.

Крім того, 10 травня 2023 року приблизно о 18 год 15 хв, ОСОБА_6 проходив повз магазин «Фора», що за адресою: м. Київ, пр-т. Гагаріна, 2/35, де помітив велосипед марки «Cross», який потерпіла ОСОБА_11 залишила без нагляду, не пристебнувши захисним замком, поруч з вхідними дверима магазину. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану в Україні.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не зможе завадити вчиненню протиправних дій, ОСОБА_6 підійшов до місця, де знаходився велосипед марки «Cross», взяв його за кермо та покотив в сторону пішохідної доріжки.

Після цього, ОСОБА_6 на велосипеді зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному, повторному викрадення чужого майна ОСОБА_6 , завдав потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 4490 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, мотивуючи тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; судом взято до уваги недопустимі докази; судом першої інстанції упереджено розглянуто кримінальне провадження та необґрунтовано ухвалено обвинувальний вирок.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати і ухвалити виправдувальний вирок, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів вини останнього. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції взято до уваги неналежні та недопустимі докази, позаяк протоколи огляду предметів (диск із відеозаписами), які досліджувалися судом першої інстанції, не підтверджують, що зображена особа є ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог та доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення поданих апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг, частково дослідивши матерілаи кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на сукупності допустимих, достовірних та достатніх для цих висновків доказів, які повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, наявні в матеріалах кримінального провадження: показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 протокол огляду предмету (диски з відеозаписами з камер спостереження) щодо обставин викрадення велосипедів; показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 щодо обставин викрадення телефону, протоколи огляду предметів (диски з відеозаписами).

Так, у суді апеляційної інстанції повторно досліджено докази, зокрема протоколи огляду предметів (диски з відеозаписами), з яких убачається, що ОСОБА_6 здає в ломбард речі, які належать потерпілим (три велосипеди) та забирає мобільний телефон з барної стійки..

Крім того, версія обвинуваченого щодо подій в закладі «Вано і Вано» про те, що на барній стійкі на зарядці перебувало два телефони, і він переплутав та помилково забрав телефон потерпілого ОСОБА_17 , є неспроможною, позаяк спростовується матеріалами кримінального провадження, зокрема показаннями свідка ОСОБА_16 - адміністратор ресторану «Вано і Вано», про те, що на зарядці перебував один телефон потерпілого, інших телефонів - ОСОБА_6 та його товариша - не було.

На переконання колегії суддів, зазначені показання потерпілих та свідків є логічними, послідовними та правдивими, такими що не викликають сумнівів у своїй достовірності, узгоджуються між собою та з наявними в матеріалах справи письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку у розумінні ст. 94 КПК України та навів мотиви з яких одні визнав докази належними та допустимими, а інші - відхилив.

Досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази, суд апеляційної інстанції вважає належними, допустимими та у їх сукупності достатніми для встановлення існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на умисний характер дій обвинуваченого і відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та доводять його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Всупереч доводів апеляційної скарги, фактичні дані, покладені в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Як слідує з оскаржуваного вироку, місцевим судом в повній мірі проаналізовано доводи захисника провизнання всіх процесуальних документів сторони обвинувачення недопустимими доказами, з тих підстав, що особистий огляд ОСОБА_6 проведено у кабінеті слідчого, а не на місці події, що є порушенням норм КПК України, та надано відповідну оцінку, яка на переконання колегії суддів, є правильною оскільки судом вмотивовано встановлено, що наведені докази не можуть вважатися недопустимими на підставах, описаних стороною захисту, оскільки не витікають з порушень ст. 87 КПК України, при цьому, місце складання документів не є підставою для визнання доказів недопустимими, оскільки це не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

За клопотанням сторони захисту суд апеляційної інстанції частково повторно дослідив докази, зокрема диск з відеозаписом з камери спостереження ресторану «Вано і Вано» (т. 3 а.с. 177), диск з відеозаписом з камери спостереження з приміщення ломбарду (т.3 а.с. 194), диск з відеозаписом з камери спостереження з магазину «Новус» (т.3 а.с. 211), диск з відеозаписом з реєстратора автомобіля (т.3 а.с. 229), диск з відеозаписом з камери спостереження з магазину «Фора» (т. 3 а.с. 235), диск з відеозаписом з камери спостереження ломбарду (т. 3 а.с. 241).

Дані, зафіксовані на зазначених дисках, узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інтонації, та у сукупності з іншими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Нових переконливих даних, які ставили би під сумнів зазначені висновки суду першої інстанції, та вказували на недопустимість та неналежність зібраних у кримінальному провадженні письмових доказів, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції проігноровано його показання у тій частині, що він не викрадав велосипеди, оскільки в той час він перебував на стаціонарному лікуванні, - є необґрунтованими, позаяк доказів на підтвердження своєї позиції обвинувачений не надав. При цьому, наявна у матеріалах кримінального провадження довідка, з огляду на відсутність відповідних реквізитів та інформації щодо джерела її отримання, - не є допустимим доказом. Крім того, проходження курсу реабілітації від наркотичної залежності не виключає можливість перебування ОСОБА_6 на місці події, як про це стверджує сторона захисту.

Отже, колегія суддів уважає доводи захисника про те, що вирок суду ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, а викладені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадженнятакими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про відсутність прямих доказів на підтвердження доведеності винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, є неспроможними, оскільки факт вчинення саме ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, об`єктивно встановлений на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які узгоджуються із послідовними показаннями потерпілої, та, враховуючи обставини цього кримінального провадження, а також висунуту на свій захист непослідовну версію сторони захисту, яка не знайшла свого підтвердження дослідженими доказами, - свідчать про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення поза розумним сумнівом.

Такі висновки узгоджуються із сталою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19 «сукупність непрямих доказів») та ЄСПЧ (Рішення ЄСПЧ усправах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року).

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень КПК України, що унеможливили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що мали би як наслідок порушення процесуальних прав обвинуваченого.

На переконання колегії судів апеляційної інстанції, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання із дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли би істотно вплинути на висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні поданих апеляційних скарг обвинуваченого та захисника слід відмовити, а вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 рокущодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3297/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Доповідач: ОСОБА_1