Справа № 482/784/25
Номер провадження 1-кс/482/344/2025
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2025 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нова Одеса, Миколаївської області клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000915 від 17.10.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Новоодеського районного суду Миколаївської області на розгляд слідчого судді надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000915 від 17.10.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про арешт майна, вилученого в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме:

- блокнот чорного кольору із чорновими записами, який поміщено до спец. пакету PSP3100238;

- мобільний телефон Redmi 6, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_2 , який поміщено до сейф пакету PSP1350561.

На обґрунтування клопотання вказано, що до вчинення дій, пов`язаних із незаконним переправленням осіб через державний кордон України причетна низка жителів м. Миколаєва та Миколаївської області, зокрема ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , а також інші невстановлені особи.

Зі змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, вбачається, що до органу національної поліції звернувся ОСОБА_7 , який вказував що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та інші невідомі йому особи здійснюють незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а саме здійснюють керівництво такими діями, надають поради, вказівки та засоби для усунення перешкод по перетину кордону поза пунктами пропуску, з корисливих мотивів.

Крім того, в рамках досудового розслідування в якості свідка допитано ОСОБА_7 , який підтвердив відомості викладені в заяві про вчинення кримінального правопорушення.

На виконання доручення слідчого, працівниками УСР в Миколаївській області ДСР Національної поліції України встановлено осіб, що можуть бути причетні до вчинення цього кримінального правопорушення, зокрема, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт причетності ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, зокрема протоколами негласних слідчих розшукових дій, з яких знято грифи секретності, відповідями на доручення слідчого, протоколом допиту свідка.

10.04.2025 на підставі ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено:

- блокнот чорного кольору із чорновими записами, який поміщено до спец. пакету PSP3100238;

- грошові кошти у загальній сумі 20000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень у кількості 24 шт. та номіналом по 1000 гривень у кількості 8 шт., які поміщено до спец. пакету PSP1350564;

- мобільний телефон Redmi 6, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_2 , який поміщено до сейф пакету PSP1350561;

Постановою слідчого від 11.04.2025 блокнот чорного кольору із чорновими записами, грошові кошти у загальній сумі 20000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень у кількості 24 шт. та номіналом по 1000 гривень у кількості 8 шт., мобільний телефон Redmi 6, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_2 визнано речовими доказами.

Вилучені речі та документи, відповідно ч. 7 ст. 236 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно є речовими доказами, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України - є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, призначення криміналістичних експертиз та має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Відповідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що вищезазначені речові докази мають суттєве значення для встановлення важливих обставин кримінальному проваджені, з метою збереження речових доказів, вирішення подальшого питання щодо проведення необхідних судових експертиз та досліджень, а також з метою недопущення знищення чи приховання, виникла необхідність заборонити будь-якій фізичній або юридичній особі, користуватись та розпоряджатись таким майном будь-яким чином.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вказане майно з метою його збереження, запобігання його втраті або пошкодженню, що може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні, перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню, необхідністю проведення відповідних експертиз.

Вивчивши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, матеріалами клопотання підтверджується наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відомості за даним фактом 17.10.2024 внесені до ЄРДР за № 0000915 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

10.04.2025 на підставі ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено:

- блокнот чорного кольору із чорновими записами, який поміщено до спец. пакету PSP3100238;

- грошові кошти у загальній сумі 20000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень у кількості 24 шт. та номіналом по 1000 гривень у кількості 8 шт., які поміщено до спец. пакету PSP1350564;

- мобільний телефон Redmi 6, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_2 , який поміщено до сейф пакету PSP1350561;

Вилучені 10.04.2025 року речі та документи, відповідно ч. 7 ст. 236 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, вилучене у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно є речовими доказами, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України - є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання. Перевіривши надані матеріали клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов наступного. Подане прокурором клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України. Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого. Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Пункт 1 ч.2 статті 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та або зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст.173 КПК України особа, яка подала клопотання про арешт майна, має довести необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Під час вирішення справи по заявленому клопотанню слідчим суддею враховані вимоги пп.1, 2, 5 ч.2 ст.173 КПК України. Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Під час судового розгляду встановлено, що метою накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене в ході обшуку місця проживання ОСОБА_4 10.04.2025, є забезпечення збереження речових доказів, для запобігання зникненню майна, його втрати або пошкодження, що може позбавити можливості використати його як доказ у кримінальному провадженні та розпорядження майном з боку його власників та інших третіх осіб, які заявлять право вимоги на нього, зокрема відчуження, зміни, спотворення, знищення майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим належить накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме на:

- блокнот чорного кольору із чорновими записами, який поміщено до спец. пакету PSP3100238;

- мобільний телефон Redmi 6, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_2 , який поміщено до сейф пакету PSP1350561.

Доказів негативних наслідків від застосування такого максимального заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо підстав вважати, що тимчасово вилучене під час обшуку місця проживання ОСОБА_4 речі та майно є доказом в кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно є розумним і співмірним, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження. Разом з тим, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до положень ст.174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Відповідно до статті 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. .2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 372, КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , а саме на:

- блокнот чорного кольору із чорновими записами, який поміщено до спец. пакету PSP3100238;

- мобільний телефон Redmi 6, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_1 , із сім-картою НОМЕР_2 , який поміщено до сейф пакету PSP1350561.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1