Єдиний унікальний номер № 285/2331/25
Провадження № 1-кп/0285/599/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………........ ОСОБА_1 ,

секретаря…………..............….. ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………... ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ......................... ОСОБА_4 ,

захисника.................................... ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду,

кримінальне провадження №0000402, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2025,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с Турчинівка Чуднівського району Житомирської області,

громадянин України, з середньою освітою, одруженого,

який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

не працює,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.191 ККУ,

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу №125-К/тр від 10.09.2019 ОСОБА_4 прийнятий на роботу на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва у приватному підприємстві «Галекс Агро» та відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 11.09.2019, укладеному між ним та генеральним директором ПП «Галекс Агро», несе повну матеріальну відповідальність за надані матеріально-технічні цінності на умовах, передбачених чинним законодавством України з моменту його підписання та на весь час роботи працівника.

Всупереч посадовій інструкції, затвердженої наказом №32 від 03.10.2012 ПП «Галекс Агро», порушуючи її п.4, відповідно якої тракторист-машиніст несе матеріальну відповідальність за безпечне перевезення вантажів, за збереження та використання матеріальних цінностей, довірених йому в процесі роботи (запчастини, паливно-мастильні матеріали тощо), а також за збитки, нанесені ним підприємству внаслідок непрофесійних дій чи недбальства, достовірно знаючи, що трактористам-машиністам ПП «Галекс Агро» видається дизельне паливо для виконання сільськогосподарських робіт, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що з моменту його отримання воно перебуває у його віданні, вирішив ним заволодіти шляхом привласнення.

З цією метою, не пізніше 08 год 25.04.2025 у невстановлений спосіб ОСОБА_4 привіз на власному автомобілі 6 полімерних каністр ємністю по 20 л кожна та гумовий шланг, які розмістив в чагарниках поблизу земельної ділянки, де мав у той день виконувати сільськогосподарські роботи. Далі, ОСОБА_4 для виконання сільськогосподарських робіт на закріпленому за ним тракторі даного підприємства «John Deere 8R410» із номерним знаком НОМЕР_1 під звіт, відповідно до лімітно-забірної картки на отримання паливно-мастильних матеріалів, було видано дизельне паливо в кількості 390 літрів, яке з моменту отримання, стало перебувати у його віданні.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 25.04.2025 близько 10 год, перебуваючи на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення за координатами 50.4729707, 27.6739138, що розташоване поблизу с Українське Звягельського району Житомирської області, яке перебуває в обслуговуванні ПП «Галекс Агро», достовірно знаючи, що по всій території України запроваджено воєнний стан, строк дії якого продовжено по даний час, під час виконання сільськогосподарських робіт, використовуючи зазначені вище гумовий шланг та каністри, умисно злив з паливного баку закріпленого за ним трактора «John Deere 8R410» 109 літрів дизельного пального вартістю 42,80 грн/л, на загальну суму 4665,20 грн.

Однак, з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_4 не вчинив усіх дій щодо привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки його злочинні дії були виявлені та припинені виконавчим директором ПП «Галекс-Агро» ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно привласнив ввірене йому майно ПП«Галекс Агро» за обставин, зазначених у обвинувальному акті, не заперечив проти часу, дати, місця і способу його вчинення. У вчиненому щиро кається, згоден з кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу скороченого судового розгляду справи без дослідження доказів, які ним не оспорюються.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, у заяві до суду просив розгляд справи проводити без його участі.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурором також не оспорено фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів.

При цьому учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд знаходить доведеною винність ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразились у незакінченому замаху на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфікує за ч.3 ст.15 ч.4 ст.191 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком на 1 (один) рік, із застосуванням до нього ст.75 КК України строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Захисник просив застосувати до обвинуваченого ст.69 КК та призначити покарання нижче від найнижчої межі.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_4 суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, його характер;

вік та дані про особу, який раніше не судимий; до адміністративної відповідальності не притягувався; вину у скоєному визнав; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; характеризується позитивно;

положення ст.ст.50, 65 КК України, згідно яким особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Також варта уваги позиція представника потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не знаходить, виходячи з наступного.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Також при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», а «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства»).

Відповідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може... призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК за це кримінальне правопорушення.

Вказані положення закону України про кримінальну відповідальність надають суду повноваження у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідне кримінальне правопорушення, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення. Таке формулювання призводить до висновку, що застосування ст.69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі, а саме, можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно ч.1, 2 ст.66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідно виходити з системного тлумачення ст.ст.66, 69 КК України і тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Наявність двох пом`якшуваних обставин, а також думки представника потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, захисник обвинуваченого вважав достатніми для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, оскільки покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке, як мінімальне, передбачено санкцією ч.4 ст.191 КК України, на його думку буде надто суворим та що наявні підстави для застосування, у даному випадку, ст.69 КК України.

Проте, з таким суд погодитись не може та вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які настільки істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що призначення останньому навіть мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.191 КК України, було б недоцільним чи несправедливим.

Резюмуючи викладене, суд погоджується з думкою прокурора щодо виду та строку покарання та призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком на 1 рік.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, його відношення до скоєного, суд приходить висновку про те, що обвинувачений не є особою, небезпечною для суспільства, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України в умовах звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.

На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого покладатимуться відповідні обов`язки кримінально-виправного характеру.

Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Звягельського міськрайонного суду №285/2256/25 від 29.04.2025, необхідно скасувати.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.191 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Звягельського міськрайонного суду №285/2256/25 від 29.04.2025, на шість двадцятилітрових каністр з рідиною різкого запаху дизельного палива загальною ємністю 109 літрів, та слід з пальцем руки на дактилоплівці, який поміщено до спецпакету №РSР1253063.

Речові докази у кримінальному провадженні:

рідину різкого запаху дизельного палива загальною ємністю 109 літрів залишити представнику потерпілого ОСОБА_7 та зобов`язати його передати шість двадцятилітрових каністр до Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області для їх подальшого знищення;

гумовий шланг чорного кольору знищити;

слід з пальцем руки на дактилоплівці, який поміщено до спецпакету №РSР1253063, залишити при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, вирок набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1