КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4368/2025
ЄУН: 357/8019/23 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року продовженостосовно обвинуваченого ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 11 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжено стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - раніше обраний стосовно кожного запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у період часу з 24:00 год до 06:00 год наступного дня, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці, - до 13 липня 2025 року

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу із домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в частині продовження обвинуваченому тримання під вартою - скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки є незаконною, та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник зазначає, що, заявляючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор вказував на наявність ризиків, зокрема: обвинувачений буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з тим, прокурором не надано переконливих доказів наявності наведених ризиків. На даний час відсутнє будь- яке підтвердження наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.Під час затримання ОСОБА_8 не намагався втекти від працівників поліції, не чинив опору, сумлінно виконував обов`язки, покладені законом на затриманого та підозрюваного. ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання. Окрім того, ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні.

Також захисник наголошує, що на даний час відсутнє будь-яке підтвердження наявності ризику, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експертів, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.У матеріалах кримінального провадження відсутні заяви від будь-якої особи, про те, що ОСОБА_12 або інші особи, які діють в його інтересах, здійснюють на неї вплив з метою змінити показання.

Так само, як вказує апелянт, відсутні докази існування ризику, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується, а, окрім того, судом не враховано, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а тому посилання на наявність вказаного ризику, є лише припущенням прокурора.

Окремо захисник наголошує на тому, що вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у суду були підстави застосувати до нього відповідно до вимог ст. 182 КПК України заставу у розмірі, який буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Захисник переконаний, що запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апеляційні скарги на ухвалу суду щодо інших обвинувачених не подавались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наголошуючи на наявності ризиків та їхньої доведеності, а також неможливості уникнути вказаним ризикам при застосуванні іншого, більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали, витребувані судом апеляційної інстанції в порядку ст. 422-1 КПК України, а також долучені до апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів встановлено, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000226, відомості про яке внесено до ЄРДР 19 липня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 306 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - кожного - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 306 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором подані клопотання про продовження кожному з обвинувачених раніше обраного запобіжного заходу.

Зокрема, відносно обвинуваченого ОСОБА_12 прокурор просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання продовженням існування ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та на неможливість інших, більш м`яких запобіжних заходів, забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого. Так прокурор зазначає, що ОСОБА_8 , який є несудимим в силу ст. 89 КК України, не має постійного місця роботи та навчання, не має утриманців, тобто, не має стійких соціальних зв`язків, веде антигромадський спосіб життя, не має джерел доходу, а збут наркотичних засобів та психотропних речовин вчинявся з метою неправомірного отримання грошових коштів, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання від 9 до 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке підтверджується зібраними у справі доказами.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, а також на покарання, яке може бути призначене ОСОБА_12 у разі доведення його винуватості, існує ризик переховування від суду з метою уникнення покарання.

Окрім того прокурор вказав про наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, який обґрунтував тим, що ОСОБА_12 володіє інформацією стосовно свідків, які дали викривальні показання щодо ОСОБА_8 , у зв`язку з чим останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни ними показань або відмови від дачі показань.

Також прокурор, з огляду на дані про особу обвинуваченого та висунуте обвинувачення, зазначає про високу вірогідність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень з метою особистого збагачення.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_7 заперечив проти продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки вказані прокурором ризики необґрунтовані, частина з них втратила свою актуальність. Крім того, в обвинуваченого погіршився стан здоров`я, тому останній потребує якісного лікування, яке можливе поза межами СІЗО. Вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 вказав на те, що ризиків не існує, тому просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, вказавши, що йому потрібно підлікуватися.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За результатами розгляду клопотань суд першої інстанції дійшов висновку про наявність та доведеність на даному етапі кримінального провадженні ризиків, за наявності яких, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їх тяжкості, інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому суд вказав про те, що на даній стадії судового розгляду позбавлений можливості робити висновок щодо обґрунтованості підозри або висунутого обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а тому виходив з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Так, судом враховано, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжних заходів.

Під час перевірки наявності ризиків у кримінальному провадженні суд дійшов висновку про переконливість доводів сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому судом врахована тяжкість кримінальних правопорушень. у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_12 , а також покарання, яке може бути йому призначене у разі доведення винуватості, що само по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Отже, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених до втечі. Враховуючи ці обставини у сукупності із даними про особу обвинуваченого та характером кримінальних правопорушень у вчиненні яких він обвинувачується, суд дійшов висновку про існування ризику того, що він може переховуватися від суду.

Також прокурором в судовому засіданні доведено ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини може впливати на свідків, - умовлянням, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення.Водночас судом врахована встановлена Кримінальним процесуальним кодексом України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до чч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Ознайомившись з матеріалами досудового розслідування, обвинувачений володіє інформацією стосовно даних свідків, у зв`язку з чим може безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Оскільки ОСОБА_12 обвинувачується у збуті наркотичних засобів з метою отримання прибутку, то суд вважав переконливим і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються, з метою особистого збагачення у подальшому.

Суд дійшов висновку про наявність реальних ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які і на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Судом також враховано, що сторона обвинувачення посилається на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на наявність високого ступеню встановлених ризиків та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 судом встановлені та враховуються такі відомості про його особу: він одружений, утриманців не має, непрацюючий, тобто не має офіційного джерела доходу, має місце реєстрації та місце проживання, раніше не судимий. Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 його особу, соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, майновий стан, суд дійшов висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого, спрямованих на ухилення від суду, незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому звинувачуються.При цьому встановлені обставини про особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, в світлі наведених вище фактичних даних, судом визнані такими, які не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, суд дійшов висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому визнав, що наразі є достатні підстави для продовження строку тримання під вартою. Непродовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи застосування більш м`якого запобіжного заходу перешкодить завданням кримінального судочинства, встановленню істини у справі та прийняття остаточного кінцевого рішення у провадженні у розумні строки. Адже, на переконання суду, саме такий запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на них процесуальних обов`язків та в повній мірі забезпечить запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Документів, які свідчать про неможливість утримання ОСОБА_8 під вартою, суду не надано. Отримання ним в умовах СІЗО травми ноги само по собі, на думку суду, не слугує підставою для зміни стосовно нього міри запобіжного заходу.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, то на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України. Таким чином, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наслідків, за встановлених на даний час обставин, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що, вирішуючи питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, врахував стадію судового розгляду; те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які, у разі доведеності його винуватості за висунутим обвинуваченням, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна; кількість епізодів злочинної діяльності; що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; з урахуванням даних про особу обвинуваченого й можливість впливу з його боку на свідків; дані про особу обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків, стан його здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора через стан здоров`я, а також інші обставини, на неврахування яких посилається сторона захисту в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Особиста порука та особисте зобов`язання, на думку колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин, не зможуть належним чином забезпечити досягнення мети запобіжного заходу. Адже, у випадку їх застосування, з огляду на встановлені судом ризики, відсутні будь-які стримуючі фактори від неналежного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів, домашній арешт, у тому числі цілодобовий, також не буде достатнім запобіжним заходом, адже пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Окрім того, зваживши на встановлені станом на час розгляду клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту обставини, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, те, що ОСОБА_12 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, з огляду на положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі судового розгляду обґрунтовано не застосував до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави.

Таким чином, встановлені обставини на даній стадії судового розгляду ризики, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що встановлені раніше ризики, хоча і зменшились, але продовжують існувати і на даний час виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги з доповненнями колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4