Справа № 304/1132/25 Провадження № 1-кс/304/505/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000107 від 14 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді з даним клопотанням та просить накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000107 від 14 травня 2025 року, які було вилучено за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме два предмети ззовні схожі на корпус осколкової гранати з маркуванням RGD-5 22-07-24T та два предмети, зовні схожі на запали з маркуванням ДВМ 4-24 221 для ручних гранат, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Клопотання мотивує тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в ході якого встановлено, що 25 березня 2022 року ОСОБА_5 був призваний за мобілізацією на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 20 грудня 2024 року призначений на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 .

Відтак, будучи військовослужбовцем вказаної військової частини, маючи реальну можливість для здачі у передбачений законом спосіб боєприпасів, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, без мети збуту, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше 27 березня 2025 року у місці виконання службових обов`язків на позиції, поблизу села Часів Яр Донецької області, віднайшов (придбав) безхазяйні бойові припаси, а саме дві ручні осколкові гранати з маркуванням RGD-5 22-07-24T та два запали з маркуванням ДВМ 4-24 22 для ручних гранат, які у подальшому перемістив (переніс) із зони бойових дій до місця свого проживання у АДРЕСА_1 , де їх зберігав без передбаченого законом дозволу до моменту виявлення та вилучення таких 14 травня 2025 року працівниками поліції.

Слідчий вказує, що під час проведення огляду місця події за адресою: с. Сімер, вул. Карпатська, 48, виявлено два предмети, зовні схожі на корпус осколкової гранати з маркуванням RGD-5 22-07-24T та два предмети, схожі на запали з маркуванням ДВМ 4-24 22, які після огляду вилучено та упаковано до спецпакету з написом «Національна поліція України» «Вибухотехнічна служба» № АВ 2015389.

Також вказує, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області постановою від 15 травня 2025 року вказані вилучені під час огляду предмети визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відтак слідчий вважає за необхідне накласти арешт на вказане майно, оскільки таке є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а також задля проведення слідчих дій і судових експертиз, для чого у свою чергу необхідні спеціальні знання, а тому посилаючись на положення ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, просить клопотання задовольнити.

Ініціатор клопотання у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд такого за його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Власник майна у судове засідання також не з`явився, на підставі ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу перебуває у Закарпатській УВП № 9.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, прийшов до такого висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З матеріалів клопотання видно, що 14 травня 2025 року помічником чергового відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 прийнято повідомлення зі служби «102» про те, що того ж дня о 17.39 год майор поліції повідомив про те, що під час перевірки у АДРЕСА_1 , особи СЗЧ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній зберігав за місцем проживання у господарській прибудові у берцах предмети, схожі на гранати з надписом РГД 5 та у іншому чоботі запали до них окремо; ОСОБА_5 пояснив, що привіз вказані предмети із зони бойових дій, де проходив службу.

Чотирнадцятого травня 2025 року за вказаним фактом було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000107 від 14 травня 2025 року.

Того ж дня за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 15 травня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Окрім цього як видно з матеріалів клопотання, 14 травня 2025 року у період часу з 18.10 год по 19.27 год слідчим ОСОБА_7 проведено огляд місця події домогосподарства АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , під час якого виявлено та вилучено два корпуси, схожі на гранати РГД та два запали до них.

Постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання речовим доказом від 15 травня 2025 року, вилучені під час огляду місця події предмети визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000107.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України видно, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчим доведено, що вилучені під час огляду за місцем проживання ОСОБА_5 предмети мають значення речового доказу у кримінальному проваджені №0000107 та відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Поряд з цим слідчий суддя додатково враховує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000107 від 14 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на два предмети ззовні схожі на корпус осколкової гранати з маркуванням RGD-5 22-07-24T та два предмети, зовні схожі на запали з маркуванням ДВМ 4-24 221, що вилучені під час проведення огляду домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_5 , шляхом заборони користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1