Провадження №: 1-кс/755/3087/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 30 травня 2022 року, установив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), звернувся, у порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, зі скаргою на повідомлення про підозру від 28.04.2025, яке складено слідчим в ОВС - криміналістом 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) ІНФОРМАЦІЯ_3 майором юстиції ОСОБА_7 та погоджено прокурором начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000065 від 30 травня 2022 рокуза ч. 2 ст. 332-1 Кримінального кодексу (далі КК) України, а саме порушенні порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України з метою заподіяння шкоди інтересам держави, вчиненого службовою особою з використанням службового становища, вчиненого повторно.

Скаргу обумовлено тим, що повідомлення про підозру громадянину Індії ОСОБА_5 не було вручено у день його складення, як того вимагає ч. 1 ст. 278 КПК, та взагалі не було вручено належним чином. Позаяк, оприлюднення в газеті «Урядовий кур`єр» не може вважатися виконанням вимог процесуального закону щодо вручення підозри іноземцю, який не перебуває у РФ або ж на ТОТ, тим більше особі, яка не володіє українською мовою, не передплачує і не читає цього видання.

Органу досудового розслідування достеменно відомо, що ОСОБА_10 перебуває в Індії. У такому разі, відповідно до ч. 7 ст. 135 та ч. 1 ст. 566 КПК України, виклик особи та вручення повідомлення мали здійснюватися на підставі міжнародного договору про правову допомогу між Україною та Індією, який ратифіковано Законом № 672-VII від 05.11.2013. Так, повідомлення про підозру та повістки мали бути перекладені мовою, якою володіє особа, та передані через компетентні органи іноземної держави або дипломатичні представництва.

Додатково вказується, що стороною обвинувачення не залучено перекладача, хоча ч. 2 ст. 52 КПК прямо передбачає обов`язкову участь захисника у провадженні щодо осіб, які не володіють мовою кримінального провадження. У матеріалах провадження відсутні докази, що слідчий або прокурор володіють англійською чи гінді, а переклад повідомлення здійснено з істотними помилками: у прізвищі та імені особи допущено 4 орфографічні похибки.

Крім того, опублікування повістки про виклик відбулося лише за шість днів до визначеної дати явки, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 114 КПК, згідно з якою іноземцям документи вручаються не пізніше ніж за п`ятнадцять днів.

Поряд з цим у скарзі наголошується, що підозра не містить фактичних даних та доказів, які б підтверджували перебування ОСОБА_5 у місті Севастополі , виконання ним обов`язків капітана судна «ANKA», наявність шкоди, передбаченої диспозицією ч. 2 ст. 332-1 КК України, чи повторність відвідування території України.

Тому, повідомлення про підозру є таким, що не містить обов`язкових відомостей, передбачених ст. 277 КПК, у зв`язку з чим є необґрунтованим.

ІІ. Позиції сторін

У ході судового розгляду ОСОБА_4 скаргу підтримав з наведених у ній передумов та зауважив, щоповідомлення про підозру було (як вважає сторона обвинувачення) вручене громадянину Індії без оформлення міжнародно-правового доручення, без адвоката, без перекладу на офіційну мову країни громадянства, а виклик на допит в якості підозрюваного зроблений менше, ніж за п`ятнадцять днів шляхом публікації в газеті «Урядовий кур`єр» і не в день складення повідомлення про підозру, тобто стороною обвинувачення порушений як загальний порядок, так і особливості, що їх передбачає КПК України для вручення повідомлень про підозру іноземцям, що знаходяться за межами України та не володіють українською мовою.

Як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються не є злочином.

У кримінальному провадженні відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_10 відвідував місто Севастополь взагалі і зокрема у листопаді 2024 року; не містяться ніякі докази, що він був капітаном судна «ANKA»; відсутні відомості про шкоду, завдану державі вчиненим кримінальним правопорушенням, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, хоча диспозиція статті передбачає шкоду; відсутні дані про повторність відвідування ним території України.

Тому, підозра підлягає скасування з огляду на порушення з боку сторони обвинувачення вимог КПК України, як під час складання підозри, так і її вручення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, оскільки повідомлення про підозру підозрюваному було здійснено стороною обвинувачення з дотриманням вимог КПК та сама підозра є обґрунтованою.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, однак слідчий суддя беручи до уваги положення ст.т. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, уважає за можливе здійснювати розгляд за даної явки сторін.

ІІІ. Правове регулювання питання

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 276. Випадки повідомлення про підозру

1. Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється […] у випадках: […] 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

2. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор […] зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

3. Після повідомлення про права слідчий, прокурор […] зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Стаття 277. Зміст письмового повідомлення про підозру

1. Письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Стаття 278. Вручення письмового повідомлення про підозру

1. Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Стаття 303. Рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження

1. На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: […] 10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Стаття 307. Рішення слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування

1. За результатами розгляду скарг […] постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

2. Ухвала слідчого судді […] може бути про:

1-1) скасування повідомлення про підозру;

4) відмову у задоволенні скарги.

ІV. Оцінка слідчого судді у руслі з`ясованих обставин

Слідчий суддя заслухавши доводи прокурора, проаналізувавши аргументи особи, яка подала скаргу викладені в ній, дослідивши документи додані на підтвердження доводів скарги та матеріали надані прокурором на їх спростування, приходить до наступного висновку.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування (див. постанову Верховного Суду від 13 серпня 2020 року в справі № 200/13490/15-к), що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278); «Зміна повідомлення про підозру» (стаття 279).

Отже, саме така побудова цієї глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру із сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277) та його врученні особі (стаття 278).

Відповідно, з огляду на правові норми КПК України, слід розмежовувати: а) підозру як припущення про вчинення особою кримінально караного діяння; б) письмове повідомлення про підозру як процесуальне рішення; в) повідомлення про підозру як комплекс процесуальних дій, який передбачає складання та вручення повідомлення про підозру, роз`яснення процесуальних прав підозрюваного, суті підозри, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 536/2475/14-к Велика Палата Верховного Суду вказала, що із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з частиною першою статті 276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення.

На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру. Потрібно також зауважити, що законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри в порядку, визначеному статтею 279 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України.

На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина третя статті 276 КПК України).

В постанові від 25 листопада 2020 року в справі № 627/927/19 Верховний Суд вказав, що системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278 КПК дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпано, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань.

Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону.

Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Тим самим, слід констатувати, що КПК не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення, проте закріплює: що підозра має ґрунтуватися на допустимих доказах; обов`язок захисника забезпечувати з`ясування обставин, які спростовують підозру; строк, після спливу якого дозволяється оскаржувати повідомлення про підозру (два місяці); функцію слідчого судді та вимоги щодо оцінки ним доказів у тому числі при розгляді скарги про скасування повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КПК захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК України та іншими законами України, з метою, зокрема, забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру.

У ст. 3 КПК до повноважень слідчого судді віднесено здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні у порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, повноваження слідчого судді у сфері захисту прав та законних інтересів учасників процесу не обмежується випадками, зазначеними у ст. 303 КПК, так як законодавець не може передбачити усі випадки, коли порушуються права та законні інтереси особи і виникає потреба у їх поновленні судом під час досудового розслідування (див. ухвалу Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 757/55167/20-к), однак з урахуванням того, способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в частині першій статті 303 КПК України, зокрема, предметом такого оскарження є рішення слідчого або прокурора про повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про таку підозру (п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК).

Відповідно правова природа судового контролю обумовлюється потребою учасників кримінального провадження в отриманні невідкладного судового захисту їх прав, свобод та інтересів під час досудового розслідування, відповідно аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти, зокрема, дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а також наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням того, що відповідно ч. 3 до ст. 26 КПК слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, тим самим цю підозру Суд аналізує тільки в ключі порушених у скарзі підстав щодо скасування такої підозри.

Здійснивши судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні щодо умов повідомлення про підозру у порядку, передбаченому цим Кодексом, слідчий суддя зауважує про таке.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 складене 28.04.2025, а опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр» № 87 (8012) від 30.04.2025.

Згідно копії паспорту (переклад завірений перекладачем) особа, у відношенні якої складно підозру громадянин Республіки Індія.

У повідомлені про підозру вказуються такі дані: ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Амрітсар, штат Пенджаб Республіки Індія, громадянин Республіки Індія, паспорт громадянина Республіки Індія для виїзду за кордон № НОМЕР_1 виданий 29.01.2024, паспорт моряка № НОМЕР_2 виданий 21.02.2018.

Про його перебування на час складання підозри на ТОТ чи в РФ не вказується.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 7 ст. 135 КПК повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 566 КПК особу, яка перебуває за межами України, для провадження слідчих чи інших процесуальних дій на території України викликають повісткою на підставі запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу. Запит (доручення) у рамках міжнародної правової допомоги про виклик особи, яка перебуває за межами України, направляється компетентному органу іноземної держави не пізніше шістдесяти діб до дати явки особи або в інший строк, передбачений міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відтак повідомлення про підозру ОСОБА_5 , який є громадянином Республіки Індія, мали бути вручені згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, Законом України № 622-IV від 06.03.2003 ратифіковано Договір між Україною та Республікою Індія про взаємну правову допомогу в кримінальних справах (далі - Договір).

Згідно ст. 1 Договору відповідно до цього Договору Договірні Сторони надають одна одній якнайширшу взаємну правову допомогу в кримінальних справах. Для цілей цього Договору взаємна правова допомога надаватиметься незалежно від того, чи допомога запитується, чи має бути надана судом або іншим компетентним органом.

Зокрема, передача документів і предметів визначені ст. 7 Договору.

У ході розгляду не встановлено вжиття вказаних дій. Також, слідчий суддя не може залишити поза увагою той факт, що оскаржуване повідомлення про підозру та повістка про виклик були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» українською мовою, яка є незрозумілою для громадянина Індії ОСОБА_5 . Більше того, доступ до зазначеного друкованого видання на території Республіки Індія є об`єктивно утрудненим, що унеможливлює ознайомлення особи із його змістом. За таких обставин оприлюднення мінімального обсягу даних у газеті не може вважатися належним інформуванням особи про зміст підозри та про сам факт її наявності, оскільки такий спосіб повідомлення фактично позбавляє підозрюваного можливості реалізувати свої процесуальні права.

Більш того, як слушно вказується у скарзі, відповідно до ч. 1 ст. 573 КПК запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв`язку з якими запитується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року або особу засуджено до покарання у виді позбавлення волі і невідбутий строк становить не менше чотирьох місяців. Однак, розшук (ані національний, ані міжнародний) стороною обвинувачення не ініційовано, екстрадицію, відповідно, також.

Тобто, йдеться про дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру.

Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 627/927/19 дійшов висновку, що неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливлює правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призводить до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливлює внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків.

Таке розуміння повідомлення про підозру є максимально наближеним до поняття висунення обвинувачення, яким користується Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці. По суті, ЄСПЛ дозволяє використовувати будь-який спосіб повідомлення про характер і причину висунутого відносно особи обвинувачення (в цьому випадку - підозри). Головне, щоби дотримання встановлених національним законодавством формальних і змістовних умов такого способу дозволяло забезпечувати ефективне здійснення прав обвинуваченого (підозрюваного).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04)).

ЄСПЛ вказує, що повідомлення будь-кого про висунуті проти нього обвинувачення є правовим актом такого значення, що здійснювати його треба з дотриманням тих формальних і змістовних умов, які здатні забезпечити ефективне здійснення прав обвинуваченого, що до того ж чітко випливає з підпункту (а) п. 3 ст. 6 Конвенції; інформації нечіткої і неофіційної для цього не досить (Somogyi проти Італії, п. 75).

Щодо формальних умов, то побудова Глави 22 КПК України дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру з сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру, стаття 277) та його врученні особі (стаття 278).

Слід зазначити, що наведені статті не вичерпують всього обсягу дій під час повідомлення особі про підозру, бо системне тлумачення норм КПК України вказує також на те, що, крім названих дій, слідчий та/або прокурор зобов`язані встановити точне місцезнаходження особи, якій має бути вручено повідомлення про підозру; роз`яснити права підозрюваному, що є невід`ємним обов`язковим етапом процедури повідомлення про підозру. Причому на прохання підозрюваного після повідомлення про його права слідчий, прокурор зобов`язані детально роз`яснити кожне із вказаних прав (частини 2, 3 статті 276 КПК України).

Належить звернути увагу, що право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в статті 6 Конвенції права на справедливий суд.

Так, в п.3 статті 6 Конвенції вказується на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особі, проти якої порушено кримінальну справу, і яка є офіційно повідомленою про юридичну і фактичну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51).

Також стаття 6 Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).

Тому слідчий суддя переконана письмове повідомлення про підозру не може набути в процесуальному аспекті якості дійсності, реальності тільки внаслідок створення, складання та погодження його певними уповноваженими суб`єктами кримінального процесу.

Сам факт складання письмового тексту повідомлення про підозру без його безпосереднього вручення відповідною особою не може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, що охоплюють поняття «здійснити повідомлення про підозру».

Тим паче, що сторона обвинувачення не залучила захисника, хоча участь захисника є обов`язковою. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК в інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За умов даного кримінального провадження не йдеться про застосування належної правової процедури щодо умов його вручення визначених КПК.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру має містити анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться мова кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Сторона обвинувачення не залучила перекладача, англійською мовою ані слідчий, ані прокурор професійно не володіють, документів на спростування цього матеріали провадження не містять.

Слідчим та прокурором зроблено 4 помилки у прізвищі та імені ОСОБА_5 .

Факт помилок слідує з офіційного перекладу паспорту особи у відношенні якої, як вказує сторона обвинувачення, нею складено повідомлення про підозру. А саме, переклад з англiйської мови на українську мову зроблений перекладачем ОСОБА_14 та який засвідчено нотаріусом Київського мiського нотарiального округу.

Кримінальним процесуальним законом визначено поняття «процесуальні рішення», сформульовані загальні вимоги, яким має відповідати процесуальний документ, вказуються його реквізити. Окремими статтями КПК України конкретизовані вимоги процесуальних документів, однак усі вони мають відповідати певним загальним вимогам, зокрема їх відповідності нормі закону, якою передбачається його складання, як за формою, так і за змістом.

Тому, якщо в законі вказані реквізити процесуального документа, їх включення до документа є обов`язковим.

Закон встановлює підвищені вимоги до документів, які закріплюють основні процесуальні дії та містять висновки, які мають принципове, вирішальне значення у кримінальному провадженні (див. постанову Верховного Суду від 13 серпня 2020 року в справі №200/13490/15-к).

Тому, вказане, за обставин констатації порушення умов вручення повідомлення про підозру, не може залишатись осторонь, адже, попри все вказує на порушення п. 2 ч. 1 ст. 276 КПК.

Крім того, слід відмітити, що ОСОБА_5 виклали оголошенням в газеті «Урядовий кур`єр» від 30.04.2025 на 06.05.2025, тобто за шість днів, а не за п`ятнадцять.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 КПК України у разі участі в справі іноземного елемента судові доручення, повістки та інші судові документи вручаються не пізніше ніж за 15 діб до початку процесуальної дії.

Отже, враховуючи наведене повідомлення про підозру підлягає скасуванню у порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК, з вказаних підстав (порушення умов вручення).

Щодо питання наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, то слід відмітити наступне.

Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний кодекс України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Повідомлення про підозру, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя дослідивши матеріали провадження вважає, що матеріали здобуті у провадженні та вказані в підозрі дані відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», що закріплений в п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК.

Крім того, не можливо оминути того, що в повідомленні про підозру серед іншого зазначається стислий виклад суттєвих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, відомих на момент повідомлення про підозру, - тобто законом допускається, що на цій стадії притягнення особи до кримінальної відповідальності не всі суттєві обставини можуть бути відомі слідству. Тож логічним наслідком можливості з`ясування інших важливих фактичних обставин розслідуваного злочину є право сторони обвинувачення повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру (статті 279 КПК).

Отже, як фактична сторона кримінального провадження, так і правова оцінка імовірно кримінально-протиправної поведінки, не обов`язково є сталими з моменту первинної підозри (вони можуть коригуватися як протягом досудового розслідування, так і в рамках судового провадження).

Тому слідчий суддя вважає, що скасування повідомлення про підозру з мотивів неточної кваліфікації (за наявності достатніх доказів можливого вчинення певною особою кримінального правопорушення) може мати місце за умови, якщо ці обставини дають вагомі підстави припускати існування в цьому певної прихованої мети з боку сторони обвинувачення [наприклад, маніпуляції з тяжкістю інкримінованого злочину, що впливають на обов`язковість участі захисника, отримання права на проведення певних негласних слідчих (розшукових) дій, застосування більш суворого запобіжного заходу тощо].

В інших випадках, зокрема, якщо слідчий суддя, суд не згодний з попередньою кваліфікацією діяння сторони обвинувачення з мотивів конкуренції між складами кримінальних правопорушень одного чи суміжного ступеня тяжкості, що не надає стороні обвинувачення необґрунтованих переваг у використанні своїх повноважень, чи така кваліфікація є спірною, але не є очевидно неправильною, такі мотиви не можуть бути підставою для скасування повідомлення про підозру.

Це не відповідатиме завданням кримінального провадження на стадії досудового розслідування та функції судового контролю слідчого судді, тому в цій частині доводи скарги не є такими, котрі можуть потягнути за собою наслідки за п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК.

Щодо вимог про внесення даних до ЄРДР, то слід зауважити, що Положення «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», яке затверджене Наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (в редакції наказу Генерального прокурора від 17.08.2023 № 231) передбачає, що унесення відомостей до Реєстру здійснюється Реєстратором з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про:дату скасування повідомлення про підозру - невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання рішенням слідчого судді (пункт 1-1 частини другої статті 307 КПК України) законної сили. Отже, зазначений обов`язок є імперативним і виникає в силу закону, а тому немає підстав для додаткового судового зобов`язання у цій частині.

З цих підстав та керуючись статтями 303-307, 309, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

скаргу задовольнити частково.

Повідомлення про підозру від 28 квітня 2025 року, складене слідчим в ОВС - криміналістом 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) ІНФОРМАЦІЯ_3 майором юстиції ОСОБА_7 та погоджене прокурором, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_8 у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 30 травня 2022 року, ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину Індії) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332-1 КК України - скасувати.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:30 год. 02 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1