ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18774/25

Провадження № 11-сс/820/363/25

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0002098, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

01 липня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002098 зареєстровано кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією ч.1 ст. 263 КК України.

01 липня 2025 року о 13 годині 58 хвилин ОСОБА_1 було затримано на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

02 липня 2025 року ОСОБА_1 письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме, що ОСОБА_1 усвідомлюючи, що вогнепальна зброя та боєприпаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обігу і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із вогнепальною зброєю та бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, в порушення вимог п. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (надалі Положення № 576), а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року (надалі Інструкція № 622), в невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами, умисно незаконно придбав ручну бойову гранату типу «Ф1» із підривачем з наявними маркуваннями «116-86 УЗРГМ-2 583» та у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб умисно незаконно зберігав вказаний бойовий припас за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

В подальшому, 01.07.2025 близько 08:30 год. ОСОБА_1 усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, в порушення вимог п. 9 Положення № 576, а також Інструкції № 622, перебуваючи в спальній кімнаті за місцем проживання в ході діалогу витягнув із тумби ручну бойову гранату типу «Ф-1», яку передав ОСОБА_2 разом із чим наказав міцно її стиснути. Після чого, висмикнув запобіжне кільце чим привів гранату в бойову готовність, однак остання не втримавши її в руці кинула гранату поблизу себе, внаслідок чого відбувся вибух.

03 липня 2025 слідчий ВРЗЗС слідчого відділу Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 29 серпня 2025 року включно із визначенням застави в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн. із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішення слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги підозрюваний ОСОБА_1 зазначає, що фактично клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовується припущенням того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також що він може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється. В основу обґрунтування клопотання покладено виключно тяжкість кримінального правопорушення.

При визначенні обґрунтованості підозри ані орган досудового розслідування, ані слідчий суддя не взяли до уваги стан здоров?я підозрюваного, його бойовий досвід, наявність поранення, пов?язаного із проходженням військової служби, а також те, що підозрюваний має постійне місце проживання, сталі соціальні зв?язки (сім?ю), раніше не судимий.

Крім того, підозрюваним зазначено, що він не переховувався від органів досудового розслідування, оскільки протягом означеного часу перебував за місцем своєї реєстрації,

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати до ОСОБА_1 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, враховуючи дані про особу підозрюваного. Просили врахувати, що підозрюваний вину визнає, раніше не судимий, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, від злочину постраждала тільки квартира підозрюваного.

Прокурор не визнав апеляційних вимог, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, зазначивши про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий в клопотанні, суспільну небезпеку та тяжкість інкримінованого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, ознайомившись з судовим матеріалом та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог частини 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 оскаржує наявність ризиків для застосування щодо нього саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає можливимзастосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Відповідно до вимог частини 1, пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вище перелічені дії.

На підставі частини 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 .

У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованості на поточній стадії досудового розслідування підозри, пред`явленої ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існують об`єктивні відомості, що він міг вчинити вказане правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження і доведено прокурором, тож обґрунтованість підозри для поточної стадії досудового розслідування є достатньою для можливості застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу,що також не оскаржується стороною захисту, а тому на підставі статті 404 КПК України колегією суддів не перевіряється.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення за клопотанням слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_1 , слідчий суддя врахував обставини,передбачені ст.178 КК України,

- ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 , а саме зач.1 ст.263 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а отже, з метою уникнення кримінальної відповідальності останній може переховуватись від органів досудового розслідування,

- щослідство знаходиться на початковій стадії, усі свідки не встановлені та не допитані, а тому існує ризик незаконно впливу на свідків у кримінальному провадженні;

- дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, розлучений, утримує двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

Окрім того, слідчим суддею враховано, що відповідно повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2025, ОСОБА_1 , перебуваючи у зведеному підрозділі тимчасово прибулих осіб, які повернулися з СЗЧ, 25 березня 2025 року самовільно залишив територію військової частини.

Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не є доведеним, оскільки предмет кримінального правопорушення - гранату Ф-1 слідчим було вилучено, у квартирі за місцем проживання підозрюваного проведено огляд та інших вибухових пристроїв та бойових припасів не вилучено, сам підозрюваний є раніше не судимою особою, а тому ніщо не вказує на ймовірність повторення вчинення ним кримінально-протиправних дій.

Слідчий суддя, враховуючи особливу суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки вибух гранати, відповідно до інкримінованої підозри, був спричинений саме внаслідок дій ОСОБА_1 , відбувся у житловому приміщенні та становив небезпеку для здоров`я іншої особи, дійшов висновку, що обставини наявності постійного місця проживання, відсутності судимостей та наявність на утримані двох малолітніх дітей не є достатніми для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками слідчого судді.

Відповідно до практики ЄСПЛ, у рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року, Суд вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в такому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З урахуванням наведених обставин, вимог статті 178 КПК України, колегія суддів вважає, що через суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання винним, є обґрунтовані підстави вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, передбачені ст.177 КПК України, підозрюваний має реальну можливість здійснитиці дії у даному кримінальному провадженні в майбутньому, а саме переховуватисявід органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, у колегії суддів є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які визнані слідчим суддею доведеними.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою щодо підозрюваного досліджувалися слідчим суддею та колегією суддів апеляційного суду, але не знайшли свого підтвердження. З огляду на сукупність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, особливої суспільної небезпечності інкримінованого кримінального правопорушення,що дії підозрюваного становили небезпеку для здоров`я інших осіб,даних про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, має навички поводження зі зброєю та має доступ до зброї, не має міцних соціальних зв`язків, будучи розлученим проживає окремо від сім`ї, на теперішній час не працює,самовільно залишив територію військової частини, застосування до підозрюваного іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, не забезпечить належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти встановленим ризикам на цій стадії досудового розслідування.

Посилання підозрюваного на те, що ані орган досудового розслідування, ані слідчий суддяне взяли до уваги стан його здоров?я, бойовий досвід, наявність поранення, пов?язаного із проходженням військової служби, а також те, що підозрюваний має постійне місце проживання, сталі соціальні зв?язки (сім?ю), раніше не судимий, до уваги не беруться, оскільки вищенаведені обставини, на які посилається підозрюваний, не спростовують та не зменшують наявних ризиків та не є безумовними підставами для зміни запобіжного заходу та обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З урахуванням вказаного, на переконання колегії суддів необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 є обґрунтованою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, оскільки не встановлені стримуючі чинники, які б дійсно могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від можливого покарання, незаконного впливу на свідків з метою покращення свого становища.

Таке обмеження права ОСОБА_1 на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які знайшли підтвердження як під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість застосування слідчим суддею до ОСОБА_1 найбільш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти наявним ризикам.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_1 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням з-під варти.

Крім того, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя визначив заставу 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн., розмір застави підозрюваним не оскаржується.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави стосовно ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, правильним, обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб запобігти втечі та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні вимоги сторони захисту є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року про застосування стосовно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 серпня 2025 року включно із визначенням застави в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 грн., залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10