Справа № 299/1543/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/589/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.12.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сускове, Свалявського району, зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою спеціальною освітою, працюючий КЕВ м. Мукачево, одружений, на утриманні один малолітній син, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі п. 1 ч. 1 ст.4 9, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 30.08.2014 близько 19 год 30 хв, знаходячись між присадибними ділянками дворогосподарств № 35 та № 37 по вул. І. Франка в с. В. Комяти, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх карність, підійшов з-заді до ОСОБА_8 , який знаходився в цей час біля сусіда ОСОБА_9 та тримав його за руки, намагаючись перешкодити з його боку вчинити протиправні дії, та передпліччям правої руки схопив його за шию, а кінцівку лівої руки засунув йому до ротової порожнини, притис до себе, внаслідок чого останній втратив свідомість та впав на землю.

В результаті протиправних дій, ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: саден шкірних покровів шиї в нижній третині по задньо-боковій поверхні справа та в середній третині по боковій поверхні з ліва, посттравматичний набряк слизової оболонки гортані (згідно даних МРТ обстежень), які згідно висновку судово-медичної експертизи № 318 від 16.09.2014, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоров`я.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 76 від 08.12.2014 встановлено, що згідно висновку експерта № 318 Виноградівської СМЕ від 16.09.2014 заповненого на ім`я ОСОБА_8 , при зовнішньому обстеженні виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден шкірних покровів шиї в нижній третині по задньо-боковій поверхні справа та в середній третині по боковій поверхні з ліва,

-2-

посттравматичний набряк слизової оболонки гортані (згідно даних МРТ обстежень), які виникли по механізму стиснення, що згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 24.12.2019 скасувати та закрити кримінальне провадження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального правопорушення, їх суперечність, неповноту судового розгляду та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд безпідставно критично оцінив його показання про невизнання вини та показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтверджували його невинуватість, посилаючись на родинні стосунки свідків з обвинуваченим, поряд з тим взяв до уваги та визнав достовірними покази допитаних потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , хоча вказані особи також є родичами потерпілого. Суд не навів обґрунтованих висновків щодо переваги одних доказів над іншими та не спростував його версію про невинуватість, відповідно до якої жодних протиправних дій він не вчиняв, а навпаки намагався перешкодити протиправним діям потерпілого ОСОБА_8 , щодо ОСОБА_13 . Зазначає про однобічність та неповноту дослідження обставин справи, внаслідок чого вважає, що висновки суду про його винуватість в інкримінованому злочині підтверджується лише суперечливими показаннями потерпілого та зацікавлених у вирішенні справи свідків і не відповідають фактичним обставинам справи. Також вказує на неврахування судом першої інстанції висновків та мотивів, викладених в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 25.09.2015, якою скасовано попередній вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні. Посилаючись на положення ст. 91 КПК України вказує на те, що вирок суду в порушення вимог ст. 373, 374 КПК України не містить даних про мотив обвинуваченого, в тому числі із врахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, які характеризують спрямованість умислу обвинуваченого виключно на припинення бійки та утримання ОСОБА_8 від протиправних дій. При цьому звертає увагу на відсутність між ним та потерпілим раніше суперечок, що не заперечувалось в судовому і самим потерпілим та свідками, а також помилковість висновків суду про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження були спричиненні саме його діями. У зв`язку з наведеним та враховуючи, що мотивом його дій було припинення бійки ОСОБА_8 , яка могла спричинити істотну шкоду здоров`ю особи похилого віку, вважає, що суд безпідставно не розглянув можливість застосування щодо нього положень ст. 36 КК України. Також вказує на ігнорування судом клопотання сторони захисту про недопустимість в якості доказів слідчих експериментів з участю ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_14 , оскільки такі проведено за участю понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є родичами потерпілого.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника-адвоката ОСОБА_18 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи неодноразово належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

-3-

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суду вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав та показав, що ввечері 30.08.2014 чистив паркан перед будинком в с. В. Ком`яти по вул. І.Франка, в цей час до нього підбігла його дружина і повідомила, що між її батьком, а його тестем ОСОБА_9 та їх сусідом ОСОБА_8 відбувається сварка. Він відразу побіг на город і побачив, як ОСОБА_8 схопив тестя ОСОБА_9 і вони впали в рів між ділянками. ОСОБА_8 опинився на тілі ОСОБА_9 зверху. Побачивши, як набагато молодший ОСОБА_8 притис до землі його тестя, вирішив відтягнути останнього і взяв його за верхній одяг і потягнув, однак одяг в його руках порвався. Після чого схопив обома руками ОСОБА_8 і почав відтягувати його від

-4-

тестя і таким чином декілька хвилин утримував його. Не хотів умисно зашкодити ОСОБА_8 , тілесних ушкоджень йому не наносив. Рукою можливо задів ОСОБА_8 в роті, однак руку йому в рот не засовував. ОСОБА_8 свідомості не втрачав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні у ньому докази та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_8 , показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 стверджується, що 30.08.2014 близько 19 год знаходячись вдома по місцю проживання вирішив піти викосити траву. Коли косив траву до нього підбіг ОСОБА_9 , який почав погрожувати і між ними почалася сварка, в ході якої ОСОБА_9 наніс йому дерев`яною палкою удар в область лівої руки. Після чого захищаючись, схопив його за руки, внаслідок чого вони обоє впали в канаву і, лежачи в канаві, він зверху сів на ОСОБА_9 , у цей час підбіг зять ОСОБА_9 ОСОБА_6 , який ззаду рукою схопив його за шию, а іншою рукою схопив за нижню щелепу, притис сильно до себе, внаслідок чого він почув різкий біль в області нижньої щелепи, і йому запаморочилося в голові. Потім, коли прийшов до свідомості, ОСОБА_6 ще тримав його за шию та щелепу, і біля них стояла його жінка ОСОБА_19 , яка просила останнього щоб відпустив його, але обвинувачений не реагував на це. В подальшому до них з двору підбіг його тесть ОСОБА_20 , який почав кричати на ОСОБА_6 , на що останній відпустив його і конфлікт закінчився.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 ствердила, що 30.08.2014 ввечері її чоловік ОСОБА_8 пішов на город косити траву і через декілька хвилин почула крики і побігла на город, де побачила, як зять сусіда ОСОБА_6 , узяв ОСОБА_8 правою рукою за шию, а ліву засунув у рот потерпілому, від чого той втратив свідомість.

Неповнолітній свідок ОСОБА_8 ствердив, що 30.08.2014 вони з ОСОБА_8 та братом йшли косити траву. ОСОБА_8 йшов попереду, а вони - позаду. ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_8 дерев`яною палицею. Після чого прийшов ОСОБА_6 , який схопив ОСОБА_8 ззаду і засунув в рот йому руку. Потім прийшов їх покійний дід ОСОБА_20 і обвинувачений відпустив ОСОБА_8 . Після чого його відвезли у лікарню.

Свідок ОСОБА_9 ствердив, що 30.08.2014 ввечері ОСОБА_8 косив на городі його траву і він йому зробив зауваження. Палицею його не бив, а можливо бадиллям кукурудзи. Однак після ОСОБА_8 його схопив і повалив на землю і почав душити. Потім підбіг ОСОБА_6 і відтягнув ОСОБА_8 , при цьому його не бив.

Свідок ОСОБА_11 ствердила, що 30.08.2014 вечері прийшов ОСОБА_9 і сказав, що ОСОБА_8 косить їх траву. З цього приводу між ним та ОСОБА_8 виник конфлікт і ОСОБА_8 повалив його на землю. На це прийшов ОСОБА_6 і відтягнув ОСОБА_8 від ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_8 не бив.

Вина ОСОБА_6 в сукупності з показаннями потерпілого та свідків, підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, заявою ОСОБА_12 , якою встановлено, що остання просить прийняти міри до ОСОБА_21 та його зятя ОСОБА_6 , які 30.08.2014 близько 19 год 30 хв на земельній ділянці побили її чоловіка ОСОБА_8 .

Заявою про вчинення злочину від 04.09.2014, якою встановлено, що 30.08.2014 о 19 год 30 хв на ОСОБА_8 ззаду напав зять ОСОБА_21 ОСОБА_6 , який одною рукою його душив, а іншою, проникнувши в ротову порожнину, відтягував донизу.

-5-

Висновком експерта № 318 від 01.09.2014 встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 у виді саден, забійної рани слизової оболонки, посттравматичного набряку гортані не спричинили розладу здоров`я і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею за участі потерпілого ОСОБА_8 від 09.10.2014 встановлено, що під час проведення даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_8 детально розповів та показав механізм нанесення йому 30.08.2014 ОСОБА_6 тілесних ушкоджень на земельній ділянці в с. В. Ком`яти.

Протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею за участю свідка ОСОБА_12 від 09.10.2014, яким встановлено, що свідок ОСОБА_12 показала механізм нанесення ОСОБА_6 30.08.2014 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 на земельній ділянці в с. В. Ком`яти.

Висновком комісійної експертизи № 76 від 08.12.2014 встановлено, що тілесні ушкодження у виді саден, забійної рани слизової оболонки, посттравматичного набряку гортані не спричинили розладу здоров`я і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, із матеріалів кримінального провадження та вироку видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Та оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України а саме, умисне легке тілесне ушкодження, а тому доводи сторони захисту, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів уважає необґрунтованими.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, місцевий суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема: протоколи проведення слідчих експериментів, висновками експертів.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження сторони захисту наведені в апеляційній скарзі відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

-6-

Разом з тим, аналізуючи у даному випадку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження, зокрема потерпілого ОСОБА_8 й свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього провадження у справі, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Слід визнати необгрунтованими й доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і вважати, що останнього незаконно засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

На думку апеляційного суду, не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , виходячи з наступного.

Зазначені твердження були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд дав належну критичну оцінку та з яким погоджується і колегія суддів, з огляду на їх невідповідність обставинам кримінального провадження, спрямованість на не доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та уникнення кримінальної відповідальності, як зацікавлених особи у виправданні обвинуваченого, з яким вони перебувають у родинних стосунках.

Натомість, що стосується показань потерпілого ОСОБА_8 й свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , які були безпосередньо допитані судом, при цьому будучи попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо не правдивих показань і за відмову від давання показань, у випадках, не передбачених законом, приведені судом до присяги, то суд обґрунтовано вважав такі послідовними, логічними та такими, що не суперечать іншим дослідженим судом доказам у кримінальному провадженні.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведено необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність належних доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд першої

-7-

інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Із вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження обвинуваченого про недоведеність його вини у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому обвинувачений наголошує у своїй апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вказаному у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Бездоказовими є доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_12 , оскільки понятими були зацікавлені особи, один з яких є родичем потерпілого.

Положеннями ч. 7 ст. 223 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані у результатах кримінального провадження. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятий це незаінтересована в результатах кримінального провадження особа, яку запрошує слідчий або прокурор для участі у слідчій (розшуковій) дії з метою засвідчення факту, змісту та результатів її проведення.

Незаінтересованістю понятого слід розуміти відсутність його власного процесуального інтересу в кримінальному провадженні. Наявність такого інтересу є підставою для відмови у його залученні як понятого.

Разом з тим доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколів слідчих експериментів не були підтверджені, та доказів щодо їх недопустимості в матеріалах кримінального провадження немає. Не наведено обґрунтованих доводів та не надано документів на підтвердження цього факту і в апеляційній скарзі обвинуваченого. При цьому не вказано належних мотивів та обставин, які могли викликати сумнів у неупередженості понятого, і як це могло вплинути на об`єктивне встановлення обставин під час слідчого експеременту.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.

-8-

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.

Із вироку суду вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, позитивну характеристику, відсутність судимості, а також відомостей про його перебування на обліку в лікарів психіатра та нарколога, а також те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 цього Кодексу є кримінальним проступком, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального проступку та дані про його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Як вбачається із встановлених судом першої інстанції обставин, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України вчинене ОСОБА_6 30.08.2014, тобто строк давності притягнення до кримінальної відповідальності повинен був закінчитися 30.08.2016, який в даному випадку становить два роки, при цьому судом враховано, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 у вказаний період вчинив інше кримінальне правопорушення та відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку із ухиленням ОСОБА_6 від досудового розслідування або суду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.12.2019 щодо ОСОБА_22 ,- без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді