Номер справи 171/328/25
Номер провадження 1-кс/171/80/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.25 року м. Апостолове

Слідчий суддя Апостолівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000113 від 22.02.2023, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.05.2023 року у справі № 237/2124/23 вилучене під час обшуку, перелік якого зазначений у клопотанні.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що на даному етапі досудового розслідування відсутні будь-які співмірні підстави для подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що належить ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на необхідність у продовженні застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання та дослідивши в нарадчій кімнаті докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, в провадженні слідчих СУ ГУНП в Донецькі області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000113 від 22.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України. Старший групи слідчих призначено старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області у справі № 237/2124/23, провадження № 1-кс/237/549/23 від 02.05.2023 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу управління нагляду Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000113 від 22.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України та накладено арешт на майно, щодо якого власника звертається із клопотанням про скасування арешту.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, слідчий суддя вважає накладений арешт на майно є обґрунтованим, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 22, 26, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1