Провадження по справі № 1-кп/752/593/25
В И Р О К

іменем України

"14" серпня 2025 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002851 дані про яке 17.11.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берегове Закарпатської, ромської національності, особи без громадянства, що має статус безпритульної, неодруженої, без освіти, що має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацевлаштованої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 28.10.2021 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин., ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2023 звільненої від відбування покарання; 17.11.2021 вироком Печерського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України (яке вчинено 07.11.2021) до покарання у виді штрафу в розмірі 17000грн., ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 12.11.2024 виконане покарання змінено на громадські роботи на строк 240 годин,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2 статті 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

встановив:

У невстановлений досудовим розслідуванням та судом час, місці та за невстановлених обставин, ОСОБА_3 вступила у попередню змову з ОСОБА 1 (провадження щодо якої виділено в окреме) ухвалою Голосіївського районного суду м. Києві від 14.08.2025 у зв`язку із розшуком, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна.

17.11.2021 приблизно о 18 годині, ОСОБА_3 та ОСОБА 1, маючи умисел на таємне викладення чужого майна, за попередньою змовою, перебували біля входу з підземного переходу поблизу будинку № 24 по вул. В. Васильківська в м. Києві, де побачили раніше незнайому їм ОСОБА_6 , яка тримала мобільний телефон у сумці, який вини вирішили таємно викрасти.

Діючи за попередньою домовленістю, вони наздогнали ОСОБА_6 , після чого ОСОБА 1, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно витягла з сумки потерпілої мобільний телефон iPhone 12 зеленого кольору, imei: НОМЕР_1 , та передала його ОСОБА_3 , яка сховала телефон до кишені куртки, у яку була одягнута. Після чого вони направилися у протилежний бік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 24906, 60 грн.

Таким чином, суд визнає винуватою ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Винуватість ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, доводиться її показаннями, які надані у судовому засіданні у присутності захисника, та за згодою учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним. При цьому судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумніви у добровільності його позиції - відсутні, наслідки неможливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку - роз`яснені.

Так, допитана ОСОБА_3 надала показання, що восени 2021 приїхала до м. Києва. Разом із раніше малознайомою ОСОБА_7 вони домовилися здійснити крадіжку. При цьому ОСОБА_8 повинна булу таємно витягувати телефон, або інше майно, та передавати його їй. Вони так і зробили, коли перебуваючи у центрі м. Києва, побачили незнайому жінку, яка тримала телефон у сумці. Прослідували за нею у перехід, де ОСОБА_9 витягла телефон та одразу передала їй, після чого вони разом залишили місце подій. Через незначний час у той саме день їх із ОСОБА_8 затримала поліція, яка віднайшла телефон, що вони викрали. Вона кається у тому, що так вчинила. Але зробила висновки та з того часу не вчиняє таких протиправних дій. Працює на сміттєзвалищі, виховує двох дітей. Про те, що перебувала у розшуку не знала. Їй казали, що оскільки у неї малолітні діти, то можна й не з`являтися до суду. Постійно проживає у м. Берегове.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Так, станом на дату вчинення кримінального правопорушення, санкція ч.2 ст. 185 КК України передбачала покарання у вигляді арешту на строк від трьох до шести місяців, обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. Відповідно до положень ст.12 КК України, в редакції станом на 17.11.2021, такий злочин відносився до нетяжких. Станом на момент судового розгляду санкція ч.2 ст. 185КК України, передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк від трьох до п`яти років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк. Такий злочин також відноситься до нетяжкого злочину.

Таким чином підстав для застосування положень, передбачених ст.5 КК України суд не вбачає.

При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, як відповідно із санкцією статті, яка діяла станом на день вчинення злочину, так і на час постановлення вироку. Також суд враховує, дані про особу обвинуваченої відповідно до яких ОСОБА_3 є особою без громадянства, має статус безпритульної, неодружена, без освіти, має на утриманні двох малолітніх дітей (зі слів), офіційно непрацевлаштованої, але зі слів працює на звалищі.

Обставин, які б відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшували, або обтяжували покарання, судом не встановлено. Лише визнання вини не може свідчити про щирість каяття.

Виходячи із загальних засад призначення та індивідуалізації покарання, враховуючи вимоги ст.68 КК України, зважаючи на відсутність як пом`якшуючих, так і обтяжуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яка винуватість визнала, відсутність майнової шкода за умови повернення майна потерпілій, даних про особу обвинуваченої, яка зокрема є матір двох неповнолітніх дітей 3 та 7 років, у зв`язку із чим, їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Остаточне покарання підлягає призначенню за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, за сукупністю вироків. Так судом встановлено, що 17.11.2021 вироком Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 засуджена за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, який вчинено 07.11.2021, до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2024, покарання змінено зі штрафу на громадські роботи на строк 240 годин. Вищезначений вирок не виконаний.

За вказаних обставин остаточне покарання ОСОБА_3 підлягає призначенню за сукупністю вироків за правилами ст. 71,72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Між тим, вищезазначені дані про особу обвинуваченої, яка зокрема має на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що вчинений нею злочин, не відносяться відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, до тих, за якими особу не може вити звільнено від відбування покарання, відсутність майнової шкоди потерпілим, за умови того, що майно повернуто, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з покладанням ряду обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде сприяти виправленню обвинуваченої та зможе попередити вчиненню нею нових злочинів.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Судові витрати у справі відсутні. Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 370, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Остаточне покарання ОСОБА_3 признати за правилами ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків, приєднавши до покарання, призначеного даним вироком, частково невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києві від 17.11.2021, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1(один) місяць.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити останній у власність з правом повного розпорядження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його оголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до частин 3 і 6 ст.376 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і подання на нього письмових зауважень, а також вручення повного тексту вироку обвинувачений негайно після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1