Справа № 148/2290/25
Провадження №1-кс/148/480/25
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

Слідчий суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

слідчого Тульчинського РВП ГУНП ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 06.09.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин, Вінницька область, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, на підставі ст. 89 КК України не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідування встановлено, що 06.09.2025 близько 01:40 водій ОСОБА_5 , рухався вулицею Пестеля, що у м. Тульчин в напрямку с. Подільське Тульчинського району на автомобілі марки «SeatToledo» реєстраційний номер НОМЕР_1 та допустивши порушення вимог ПДР України, скоїв дорожньо-транспортну пригоду за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , нехтуючи вимогам ПДР України, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її можливої зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, проявив неуважність, наближаючись до повороту ліворуч, який позначений відповідним дорожнім знаком, тим самим поставивши під загрозу життя та здоров`я інших учасників руху, проявивши злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, у зв`язку із чим позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, тим самим допустив втрату контролю над керуванням транспортним засобом, що призвело до з`їзду за межі проїзної частини дороги з подальшим зіткненням з електроопорою №024Ф2 та перекиданням, хоча ОСОБА_5 мав технічну можливість його попередити.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 пасажир автомобіля «Seat Toledo» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 , отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до реанімаційного відділення КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради.

Відповідно до довідки, виданої КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради, у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

До ЄРДР внесено відомості за № 0000284 від 06.09.2025, за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

06.09.2025, о 10:36 год., відповідно до вимог ст. 207-211 КПК України, ОСОБА_5 був затриманий та 06.09.2025 в порядку, визначеному ст. ст. 276-278 КПК України, останньому, оголошено повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри, ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами огляду, протоколами допиту свідків, вилученими речовими доказами, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

На думку сторони кримінального провадження, що звернулася з клопотанням, на даному етапі досудового розслідування, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому є необхідність обрання йому запобіжного заходу співрозмірного з вчиненим правопорушенням та завданими його діями наслідкам, та що у своїй сукупності вказує про неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий Тульчинського РВП клопотання підтримав в повному обсязі, з обставин викладених вище.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, вважає необхідним обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши про обґрунтованість підозри та наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, та наявністю підстав для застосування застави, розмір якої не може бути меншим 90 000 грн.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечили щодо задоволення клопотання, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. При цьому стороною захисту зазначено про позитивну характеристику підозрюваного за місцем роботи, наявністю соціальних зв`язків. Також сторона захисту просить застосувати заставу в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши представлені матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Вирішення питання про обрання запобіжного заходу судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 183 ч. 1 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положення п. «с» ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, передбачено, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, у п. 34 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010, суд зазначає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Аналогічна позиція викладена у рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Також, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» в пункті 175 зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» за №33977/96 від 26.07.2010, ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, з врахуванням зазначених норм КПК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а також слідчим доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, а саме:

- ОСОБА_5 може вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки відповідно до постанови Ладижинського міського суду Вінницької області №135/1027/25 від 23.07.2025 позбавлений права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, однак останній на шлях виправлення не став та 06.09.2025 вчинив кримінальне правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту;

- може переховуватися від органів досудового розслідування, що обґрунтовано підтверджується тим, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події, а також усвідомлення, що за інкримінований злочин йому загрожує реальна міра покарання строком від 3 до 8 років, спонукатиме підозрюваного до можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від встановленої законодавством відповідальності;

- підозрюваний перебуваючи на волі в будь-який час та спосіб, шляхом незаконних дії, може впливати на достовірність повноту та правдивість показів потерпілого, свідків.

Інші, більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 з наступних причин: особисте зобов`язання - є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи особу підозрюваного, його характеристику, характер вчиненого злочину та міру можливого покарання; особиста порука також не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_5 на даний час відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до слідчого, прокурора чи слідчого судді на першу вимогу, а також застава, оскільки у ОСОБА_5 відсутні необхідні кошти для цього; домашній арешт, також не може бути застосована, оскільки враховуючи тяжкість покарання, а також, відсутність стримуючих факторів.

Таким чином, суд переконаний в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При обрані запобіжного заходу суд враховує вимоги ст.183 КПК України, пунктом 4 частини 2 якої передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також обумовлена співрозмірністю з вчиненим кримінальними правопорушеннями та завданими його діями наслідкам, а також відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З врахуванням вимог ст.183 ч.3 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_5 також необхідно визначити розмір застави в межах, визначених ст. 182 ч.5 п.2 КПК України, у розмірі двадцяти п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (в сумі 75700 грн. сімдесят п`ять тисяч сімсот гривень), оскільки саме такий її розмір може забезпечити виконання останнім на час досудового слідства покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 п. п. 1-3 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 06.09.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задоволити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин, Вінницька область, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, на підставі ст. 89 КК України не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, запобіжний захід тримання під вартою, строком шістдесят днів та утримувати його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1).

Початок строку дії запобіжного заходу обраховувати з 06.09.2025 та який закінчується 04.11.2025 о 15:00 год. включно.

Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків двадцяти п`яти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 75700,00грн. (сімдесят п`ять тисяч сімсот гривень), після внесення якої ОСОБА_5 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України. З дня внесення застави строком на два місяці покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; 2) не залишати місце постійного проживання, без дозволу слідчого, прокурора, або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну проживання - не виконання яких тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави, визначити на час дії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити сторонам.

Слідчий суддя