КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4593/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області капітана юстиції ОСОБА_11 , яке погоджене з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Визначено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 04 червня 2025 року 10 год. 02 хв.

Зазначено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується о 10 год. 02 хв. 02.08.2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Київську обласну прокуратуру.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища, обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога».

Також просить на підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого/прокурора/суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує на те, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05.06.2025 року підлягає скасуванню, оскільки судом не в повному обсязі досліджені обставини кримінального провадження.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Захисник вказує на те, що під час судового засідання ОСОБА_12 визнав частково вину щодо пред`явленого повідомлення про підозру, а саме в частині ст. 307 КК України.

Однак, щодо ст. 305 КК України свою участь заперечив, оскільки наведене спростовуються матеріали кримінального провадження.

За вказаних обставин, сторона захисту визнає свою провину в частині кваліфікації дій за ст. 307 КК України, та готова сприяти досудовому розслідуванню, а в разі необхідності бути залученою до викриття інших учасників організованої групи.

Посилається на те, що відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 КПК У країни, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Адвокат зазначає про недоведеність органом досудового розслідування наявності ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Сторона захисту звертала увагу, що тяжкість покарання, не є підставою для застосування запобіжного заходу, а лише є обставиною, яку суд враховує при вирішенні питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу.

Вказує на те, що стороною захисту наголошувалося, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, дружину і малолітню доньку 2023 року народження, непрацездатних батьків пенсійного віку, які тяжко хворіють, підозрюваний раніше несудимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також адвокат зазначає, що судом не взято до увагу ту обставину, що підозрюваний частково визнає вину, готовий сприяти досудовому розслідуванню та готовий бути допитаним у кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що у підзахисного відсутні будь-які зв`язки з непідконтрольною територією. Більш того, підозрюваний позбавлений можливості виїхати з території України згідно чинного законодавства.

Отже, сторона захисту наголошує, що ризик втечі та його обґрунтування з посиланням на тяжкість покарання наведено абстрактно, та не підтверджується з огляду на вищевказане.

Щодо спроби, визначеної положенням п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, то сторона обвинувачення вказувала на те, що ОСОБА_7 може знищити або спотворити речові докази у кримінальному провадженні. Однак, сторона обвинувачення не посилається на жоден доказ та/або обставину, яка б могла підтвердити вказаний ризик.

Скаржник зауважує, що кожен крок підзахисного та учасників організованої групи був під контролем правоохоронних органів від дати початку протиправної діяльності.

За місцем проживання, місцями зберігання наркотичних речовин, у транспортних засобах проведені обшуки та вилучені речі, які сторона обвинувачення вважала необхідними у кримінaльному провадженні.

Зберігання речових доказів у кримінальному провадженні визначено Інструкцією «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», яка затверджена наказом N 51/401/649/471/23/125.

Отже, ОСОБА_7 ніяким чином не може вплинути на зберігання вилучених речових доказів, які є вилученими та перебувають під належним зберіганням в органі досудового розслідування.

З урахуванням процесуальних дій, які вже проведено та ще належить вчинити органу досудового розслідування, заявник вважає, що ризик знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не є актуальним, а обґрунтованих обставин на підтвердження існування цього ризику не надано.

Щодо спроби, визначеної положеннями п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваний ніяким чином не може впливати на свідків/підозрюваних у кримінальному провадженні, а зазначене - є лише припущенням сторони обвинувачення.

Стороні захисту не відомо про наявність будь-якого повідомлення чи заяви про вплив підозрюваного на свідків/підозрюваних по вказаному провадженню.

Скаржник вважає, що ризик впливу на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні слідчим невмотивовано, а лише констатовано.

Незаконний вплив не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах сторони обвинувачення щодо можливості такої поведінки підозрюваного та не зазначено у який спосіб можливий вплив та який результат може бути при цьому.

Крім цього всі свідки по кримінальному провадженню допитані і всі матеріали перебувають у володінні слідчого.

Вказує на те, що даний ризик може бути нівельований покладеним обов`язком, а також запобіжним заходом, не пов`язаним з позбавленням свободи.

З огляду на вказане вище навіть сторонньому спостерігачеві є очевидним, що вказані ризики містять абстрактний характер та не підтверджені матеріалами клопотання.

З урахуванням наведених обставин, сторона захисту вважає, що слідчим суддею не в повній мірі встановлені обставини, які слід встановлювати при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Також адвокат посилається на те, що застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя без законних на те підстав не визначив розмір застави, чим допустив істотне порушення вимог Кримінального процесуального закону.

У свою чергу, сторона захисту просила частково задовольнити клопотання та у разі визначення розміру застави, визначити її у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000997, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 року, за підозрою ОСОБА_14 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України, за підозрою ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України.

04.06.2025 року ОСОБА_7 було затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

05.06.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України.

05.06.2025 року слідчий слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області капітан юстиції ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідування час та місці, але не пізніше листопада 2024 року, ОСОБА_14 в порушення встановлених законодавством України суспільних відносин у сфері охорони здоров`я населення, маючи на меті отримання доходу на постійній основі від незаконних дій із наркотичними засобами та психотропними речовинами, вирішив здійснювати їх контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, для подальшого збуту на території України.

Визначившись з напрямом протиправної діяльності, взявши на себе функції організатора, ОСОБА_14 розробив план злочинної діяльності, який полягав у наступному:

- встановлення зв`язків серед осіб, пов`язаних з обігом психотропних речовин на території Федеративної Республіки Німеччина;

- налагодження каналу постачання психотропних речовин з території Федеративної Республіки Німеччина до України через митний кордон України з приховуванням від митного контролю;

- залучення до вказаної протиправної діяльності інших осіб для отримання міжнародних поштових відправлень, які у своєму складі будуть вміщувати психотропні речовини;

- залучення осіб, які будуть здійснювати зберігання та фасування психотропних речовин, з метою їх подальшого збуту на території України.

Розуміючи неможливість самостійної реалізації своєї мети, однак бажаючи отримувати постійний дохід від протиправних дій, ОСОБА_14 залучив до протиправної діяльності інших осіб.

Зокрема, з метою організації контрабанди наркотичних засобів та психотропних речовин з Федеративної Республіки Німеччина до України, у невстановлених досудовим розслідуванням час, але не пізніше листопада 2024 року, ОСОБА_14 домовився із невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, про придбання нею на території психотропних речовин та пересилання їх на територію України за допомогою міжнародних поштових відправлень, з приховуванням від митного контролю.

Для отримання міжнародних поштових відправлень, які надходитимуть з території Федеративної Республіки Німеччина на територію України із вмістом психотропних речовин, та подальшого їх перевезення на відповідний склад, ОСОБА_14 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.11.2025 року, залучив до протиправної діяльності громадянина України (далі - ОСОБА), який діяв з метою викриття організованої злочинної групи, про що ОСОБА_14 не був обізнаний.

Крім того, для організації зберігання психотропних речовин, їх фасування з метою подальшого збуту ОСОБА_14 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.11.2024 року, залучив громадян України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Кожному із залучених учасників ОСОБА_14 не пізніше листопада 2024 року, довів до відома план злочинної діяльності, а саме здійснення на території України збуту отриманих у контрабандний спосіб наркотичних засобів та психотропних речовин за грошові кошти, з метою подальшого налагодження стійкого каналу збуту та збільшення грошової винагороди унаслідок продажу.

Зорганізувавши групу осіб для спільного вчинення протиправних дій та довівши до відома план злочинної діяльності і її мету, ОСОБА_14 спільно з іншими були вчинені протиправні дії при таких обставинах.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, не пізніше листопада 2024 року, ОСОБА_14 , діючи з прямим умислом та на реалізацію злочинного плану, домовився із невстановленою особою, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, про пересилання в Україну з приховуванням від митного контролю психотропної речовини «кетамін», обіг якої на території України обмежено відповідно до Таблиці II, Список № 2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 (зі змінами та доповненнями) та МДМА, обіг якої на території України заборонений відповідно до Таблиці І, Список № 2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (зі змінами та доповненнями).

З метою уникнення викриття правоохоронними та митними органами України даної протиправної діяльності з переміщення психотропних речовин, ОСОБА_14 і указана невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, узгодили форму приховування дійсного вмісту міжнародних поштових відправлень з указаними психотропними речовинами, шляхом їх маскування під виглядом продуктів спортивного харчування та товарів народного вжитку.

ОСОБА, яка залучена ОСОБА_14 до злочинної діяльності у складі організованої групи, повинна була за дорученням останнього отримати на території України відправлені невстановленою особою, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, міжнародні поштові відправлення з психотропними речовинами та у подальшому транспортувати посилки ОСОБА_16 , який за розподілом функцій в організованій групі повинен був здійснити їх зберігання та фасування з метою подальшого збуту.

ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , діючи по узгодженому плану злочинної діяльності, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, у період часу не пізніше 25.11.2024 року, підшукали автогаражний кооператив «Супутник-3», гараж 436 за адресою: м. Київ, вул. Крайня, буд. 13, у якому обладнали склад зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів, де здійснювали їх складування та фасування.

Діючи по розробленому і узгодженому плану злочинної діяльності, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.11.2024 року, невстановлена особа, яка перебувала на території Федеративної Республіки Німеччина, за попередньою домовленістю із ОСОБА_14 , організувала відправлення в Україну міжнародного поштового відправлення із психотропною речовиною «кетамін».

З метою маскування дійсного вмісту поштового відправлення та унеможливлення його викриття митними органами, на поштовому відправленні було зазначено вміст предметів косметики та солодощів.

Також, з метою приховування протиправних дій та унеможливлення викриття замовника поштового відправлення, ОСОБА_14 надав указаній невстановленій особі, яка перебувала на території Німеччини вигадані відомості про «одержувача» поштового відправлення на території України, а саме: ОСОБА_17 , АДРЕСА_3 , НОМЕР_1 .

Таким чином, у період часу не пізніше 17.11.2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб особа, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, організувала надсилання в Україну міжнародного поштового відправлення № CY589385952DE з психотропною речовиною «кетамін», обіг якої обмежено, у якому зазначила дані отримувача ОСОБА_17 , АДРЕСА_8, та дані відправника: ОСОБА_18 , АДРЕСА_4 .

Указане міжнародне відправлення № CY589385952DE надійшло 17.11.2024 року до Дирекції оброблення та перевезення пошти AT «Укрпошта» у м. Києві за адресою вул. Георгія Кірпи, буд. 2.

Декларування товарів, які пересилались у міжнародному поштовому відправленні (далі - МВП) № CY589385952DE, здійснено оператором поштового зв`язку шляхом подання тимчасового електронного реєстру від 22.11.2024 року та згідно якого відправником МПВ є ОСОБА_19 ), одержувачем МПВ є ОСОБА_20 (АДРЕСА_9, Одеса, тел. НОМЕР_2 ), вмістом вищезазначеного МПВ є «Косметика, солодощі», вага - 1,312 кг., вартість вкладення МПВ зазначена у розмірі 46,00 EUR.

Для реалізації наступного етапу вчинення злочину, 24.11.2024 року ОСОБА, за вказівкою ОСОБА_14 отримала у м. Одеса указане міжнародне поштове відправлення, яке надійшло з Федеративної Республіки Німеччина (м. Берлін), що являло собою картонну коробку червоного кольору, вагою - 1, 312 кг, на якій була зазначена міжнародна логістична компанія «DHL», в графі «відправник» вказано дані: ОСОБА_18 , АДРЕСА_4 , в графі «отримувач»: ОСОБА_21 , АДРЕСА_10, Ukraine, НОМЕР_1 .

Про отримання указаного поштового відправлення ОСОБА повідомила ОСОБА_14 , від якого отримала вказівку зустрітися наступного дня.

25.11.2024 року о 16:11 год. ОСОБА, прибула разом із посилкою - МПВ № CY589385952DE, до визначеного ОСОБА_14 місця - місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 , де передала останньому поштове відправлення - № CY589385952DE, що являло собою картонну коробку червоного кольору, вагою - 1,312 кг, на коробці вказана міжнародна логістична компанія «DHL», в графі «відправник» вказано наступні дані: ОСОБА_18 , АДРЕСА_4 . В свою чергу, в графі «отримувач» вказано наступні дані: ОСОБА_17 , АДРЕСА_3 , НОМЕР_1 .

ОСОБА_14 , перевіривши міжнародне поштове відправлення шляхом його розпакування та огляду, та, впевнившись про наявність у ньому замовленої речовини та надав вказівку ОСОБІ про подальшу передачі даної посилки ОСОБА_16 .

Того ж дня, на виконання спільного злочинного плану та реалізації наступного етапу вчинення злочинних дій, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 18/20, ОСОБА_12 отримав від ОСОБИ міжнародне поштове відправлення о 16:27 год., яке у подальшому перемістив за допомогою транспортного засобу «Toyota Camry» державний номерний знак « НОМЕР_3 », який знаходиться в його користуванні, на заздалегідь підготовлений склад зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а саме: до гаражного приміщення № НОМЕР_4 за адресою: м. Київ, вул. Крайня, буд. 13, авто гаражний кооператив «Супутник-3» з метою подальшого забезпечення спільно із ОСОБА_15 зберігання і фасування психотропної речовини, з метою її збуту.

Згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів у поштовому відправленні перебувала безбарвна кристалічна речовина, що у своєму складі містить психотропну речовину - «кетамін».

Відповідно затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 Таблиці 2 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», «кетамін» вагою більше 100,0 г складає особливо великий розмір.

Прийнявши безпосередню участь у вчиненні у складі організованої групи протиправних дій з переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю психотропної речовини «кетамін,» ОСОБА_12 розумів протиправність своїх дій та їх суспільну небезпечність, усвідомлював, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді незаконного потрапляння в Україну психотропних речовин.

Зважаючи на скоєння вище указаних дій, ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто контрабанди, психотропної речовини «кетамін», вчиненому організованою групою, в особливо великому розмірі, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.

Унаслідок незаконного перевезення та зберігання з метою збуту психотропної речовини «кетамін», вчиненого організованою групою, в особливо великому розмірі, ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Не зупинившись на скоєному, ОСОБА_12 продовжив злочинну діяльність у складі організованої групи у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Діючи по заздалегідь узгодженій домовленості щодо спільного вчинення злочину, невстановлена у ході досудового розслідування особа, яка перебувала на території Федеративної Республіки Німеччина, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09.12.2024 року, організувала переміщення з території Федеративної Республіки Німеччина на території України міжнародного поштового відправлення із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини «МДМА (3,4- метилендіоксіметамфетамін)».

З метою маскування дійсного вмісту поштового відправлення та унеможливлення його викриття митними органами, на поштовому відправленні було зазначено вміст новорічних іграшок.

Також, з метою приховування своїх протиправних дій, ОСОБА_14 надав указаній невстановленій особі, яка перебувала на території Німеччини вигадані відомості про «одержувача» поштового відправлення на території України, а саме: ОСОБА_22 , АДРЕСА_11.

Таким чином, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09.12.2024 року у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб особа, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, організувала надсилання в Україну міжнародного поштового відправлення № UY158510915DE з особливо небезпечної психотропної речовини «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)», у якому зазначила дані отримувача ОСОБА_22 , АДРЕСА_6 , та дані відправника: ОСОБА_23 , АДРЕСА_12.

Указане міжнародне відправлення № UY158510915DE не пізніше 09.12.2024 надійшло на територію України.

09.12.2024 року вищезгадана ОСОБА, яка була залучена ОСОБА_14 до здійснення злочинної діяльності, за вказівкою останнього у м. Одеса отримала міжнародне поштове відправлення № UY158510915DE, яке надійшло з Федеративної Республіки Німеччина (м. Берлін), що являло собою картонну коробку, вагою - 1,2 кг. На коробці вказана міжнародна логістична компанія «DHL», в графі «відправник» вказано наступні дані: ОСОБА_23 , АДРЕСА_12. В свою чергу, в графі «отримувач» вказано наступні дані: ОСОБА_22 , АДРЕСА_13, НОМЕР_5 .

Того ж дня ОСОБА, на виконання вказівки ОСОБА_14 , прибула у м. Київ та доповіла останньому про отримання міжнародного поштового відправлення.

У свою чергу ОСОБА_14 повідомив про необхідність передати вказане поштове відправлення, що містило особливо небезпечну речовину «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)» вагою 1,2 кг ОСОБА_16 .

На виконання вказівки ОСОБА_14 10.12.2024 о 12:07 год. ОСОБА, на запропонованому ОСОБА_24 місці за адресою: м. Київ, вул. Князя Романа Мстиславовича, буд. 28, передала йому поштове відправлення - пакунок з особливо небезпечною речовиною «МДМА (3,4- метилендіоксіметамфетамін)» вагою 1,2 кг.

Отримавши указаний пакунок з особливо небезпечною речовиною, ОСОБА_12 перемістив його у гаражне приміщення № НОМЕР_4 за адресою: м. Київ, вул. Крайня, буд. 13, автогаражний кооператив «Супутник-3», де у подальшому спільно із ОСОБА_15 здійснював її зберігання, фасування з метою збуту.

Згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів надана на дослідження кристалічна речовина світло-рожевого кольору містить у своєму складі психотропну речовину «МДМА (3,4- метилендіоксіметамфетамін)».

Відповідно затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 Таблиці 2 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», психотропна речовина «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)» вагою більше 15 г складає особливо великий розмір.

Прийнявши безпосередню участь у вчиненні у складі організованої групи протиправних дій з переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю психотропної речовини «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)», ОСОБА_12 розумів протиправність своїх дій та їх суспільну небезпечність усвідомлював, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді незаконного потрапляння в Україну психотропних речовин.

Таким чином, ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто контрабанди, психотропної речовини «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)», обіг якої заборонено, вчиненому організованою групою, в особливо великому розмірі, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.

Унаслідок незаконного перевезення та зберігання з метою збуту психотропної речовини психотропної речовини «МДМА (3,4- метилендіоксіметамфетамін)», вчиненого організованою групою, в особливо великому розмірі, ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Також установлено, що упродовж листопада 2024 - березня 2025 років за наслідками спільної злочинної діяльності ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 до гаражного приміщення № НОМЕР_4 за адресою: м. Київ, вул. Крайня, буд. 13, автогаражний кооператив «Супутник-3», крім указаних психотропних речовин «кетамін» у кількості 1,312 кг та МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін) - 1,2 кг, були переміщені та зберігалися з метою збуту інші наркотичні засоби. Зокрема, за адресою: м. Київ, вул. Крайня, буд. 13, автогаражний кооператив «Супутник-3», гараж 436, ОСОБА_25 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, перемістили, здійснили фасування та зберігали, з метою подальшого збуту порошкоподібні та рослинні речовини, які згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів ідентифіковані як наркотичний засіб «канабіс», смола наркотичного засобу «канабіс», екстракт наркотичного засобу «канабіс», наркотичний засіб «кокаїн», психотропні речовини «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)» та «кетамін».

При цьому, приховуючи свою протиправну діяльність та з метою уникнення викриття злочинних дій, у період часу не пізніше 20.03.2025 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_15 за вказівкою ОСОБА_25 підшукали та обладнали інший склад для зберігання і фасування наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів, з метою подальшого збуту, за адресою: АДРЕСА_7 (кадастровий номер :62:212:05).

Згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів наявні в указаному приміщенні речовини ідентифіковані як наркотичні засоби «кокаїн» та «канабіс».

Таким чином, вчиняючи дії з організації зберігання, фасування наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою їх подальшого збуту, ОСОБА_12 розумів протиправність своїх дій, усвідомлював, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді незаконного обігу на території України наркотичних засобів та психотропних речовин.

Унаслідок вчинення вищевказаних дій з незаконного перевезення та зберігання з метою збуту наркотичних засобів і психотропних речовин, ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інкримінованих йому правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Враховуючи викладене, підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого на цей час підозрюється ОСОБА_12 , полягає в тому, що злочини в сфері незаконного обігу психотропних речовин посягають на правовий режим обігу, а додатковим об`єктом кримінально-правової охорони є здоров`я населення.

Враховуючи викладене, на даний час існують наступні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи викладене, менш суворі запобіжні заходи будуть не достатніми для забезпечення належної кримінально-процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_13 та запобігання зазначеним ризикам.

В клопотанні зазначено, що відповідно до ст. 178 КПК України в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

1. Зібрані у ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

2. Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень є достатньою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

3. Вік та стан підозрюваного дозволяє йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_13 оскільки це не буде стримуючим фактором для додержання процесуальних обов`язків, зважаючи на тяжкість покарання.

До підозрюваного ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, проте з оточення підозрюваного вказані особи, які могли би виступати в якості поручителя, відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 12 КК України, злочини передбачені ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України є особливо тяжкими.

Також, слідчим та прокурором при зверненні до суду з відповідним клопотанням враховано вимоги Конвенції ООН про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, ратифіковану Україною 25.04.1991 p., відповідно до якої незаконний обіг є міжнародною злочинною діяльністю, припинення якої вимагає невідкладної та першочергової уваги, а також те, що кожна Сторона повинна враховувати серйозний характер цих правопорушень та передбачати застосування таких санкцій як тюремне ув`язнення, або інші види позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Ураховуючи вищевикладене, в органу досудового розслідування є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому останньому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що зумовлено виконанням передбаченого ст. 2 КПК України завданням кримінального судочинства, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області капітана юстиції ОСОБА_11 , яке погоджене з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Визначено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 04 червня 2025 року 10 год. 02 хв.

Зазначено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується о 10 год. 02 хв. 02.08.2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Київську обласну прокуратуру.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення), слідчий суддя виходив з того, що з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру пройшов незначний проміжок часу, він підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років. Крім того, слідчий суддя врахував обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів або прекурсорів, в нього під час обшуку було виявлено велику кількість наркотичних речовин та психотропних засобів, що на думку слідчого судді свідчить про наявність у останнього умислу на продовження вчинення даного правопорушення. Вказані обставини, на думку слідчого судді, об`єктивно свідчать про той факт, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та продовжити вчиняти дане кримінальне правопорушення.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано вважав доведеним існування ризику незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 разом з іншими учасниками організованої групи вчиняв на території України особливо тяжкі злочини, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконним шляхом впливати на інших учасників злочинної організації та свідків з метою приховування фактів вчинених ним злочинів.

Також, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, за якої на стадії досудового розслідування показання отримуються під час допиту слідчим, прокурором, а на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише під час досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. У зв`язку з чим, достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, не працює та не зайнятий суспільно-корисною працею, його майновий та сімейний стан (одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини вчинення останнім інкримінованого йому злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів або прекурсорів та його роль при вчиненні даних злочинів, слідчий суддя дійшов до висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, у яких він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 .

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Крім того, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів, які засвідчують наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 305 КК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, та даних про особу підозрюваного.

Посилання апелянта на характеризуючі дані підозрюваного приймаються колегією суддів до уваги, проте не спростовують висновків слідчого судді щодо існування вищезазначених ризиків у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Посилання захисника на недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та невмотивованість ухвали слідчого судді, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при її постановленні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4