печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКОМ АМА» про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2024, у рамках кримінального провадження № 0000271,

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКОМ АМА» в порядку ст. 174 КПК України, у вимогах якого просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2024 у справі № 757/58912/24-к, на земельну ділянку, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРКОМ АМА», за кадастровим номером: :22:002:4279, площею 1,0789 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с. Поляниця.

Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту. Також, посилається на те, що накладений арешт грубо порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. Також заявник зазначає, що арештоване майно не відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, а у подальшому арешті відпала потреба.

Так, заявник вказує, що у клопотанні про накладення арешту на майно та доданих до нього матеріалах стороною обвинувачення не наведено жодних доказів вчинення власником майна, в т.ч. його учасниками, посадовими особами та працівниками будь-яких протиправних дій, в тому числі щодо майна, наведеного в клопотанні про накладення арешту, а вказані вище особи не є підозрюваними або обвинуваченими у кримінальному провадженні, в рамках якого було накладено арешт на майно.

У судове засідання заявник та прокурор не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлені належним чином.

До суду представник ТОВ «СТАРКОМ АМА» адвокат ОСОБА_4 подав заяву про розгляд клопотання за відсутності власника майна та представника, вимоги визначені у клопотанні підтримує, просить задовольнити.

До суду 16.06.2025 від Офісу Генерального прокурора надійшли заперечення від 13.06.2025 вих. № 31/1/2-33556-24, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні клопотання та вказує на необхідності подальшого збереження арешту майна та проводити розгляд клопотання за його відсутності.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000271 від 18.12.2023 за ознаками кримінально правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України.

В рамках наведеного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2024 у справі № 757/58912/24-к, накладено арешт із забороною відчуження розпорядження та користування, шляхом забудови, вилучення лісових насаджень, поділу, об`єднання, зміни конфігурації, цільового призначення на земельну ділянку, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРКОМ АМА», за кадастровим номером: :22:002:4279, площею 1,0789 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с. Поляниця.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, як вбачається із ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.12.2024, метою арешту майна, є визначеною в п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні відомості вважати, що арештоване майно, а саме: земельна ділянка відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення, що розслідується, а прокурором не доведено зворотнього, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому підозра власнику майна, в т.ч. його учасникам, посадовим особам та/або працівникам не пред`являлась, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.

Окрім наведеного вище, судом досліджено докази щодо підстав набуття ТОВ «СТАРКОМ АМА» права власності на арештовану земельну ділянку за кадастровим номером: :22:002:4279, площею 1,0789 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с. Поляниця, та цільового призначення вказаної земельної ділянки.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, та відсутніми ризиками які слугували підставами для накладення арешту на майно, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявників належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.174, 309 КК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКОМ АМА» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2024, у рамках кримінального провадження № 0000271 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2024 у справі № 757/58912/24-к, із забороною відчуження розпорядження та користування, шляхом забудови, вилучення лісових насаджень, поділу, об`єднання, зміни конфігурації, цільового призначення на земельну ділянку за кадастровим номером: :22:002:4279, площею 1,0789 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАРКОМ АМА», .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1