Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/315/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2025, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Балашешти, Лазовського району, Молдова, молдованина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, маючого середньо спеціальну освіту, пенсіонера, маючого інвалідність 3 групи загального захворювання, розлученого, не маючого утриманців, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити нове рішення, яким виправдати ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 не визнав і не визнає вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, та стверджує, що з потерпілою ОСОБА_9 , вони є сусідами та в них межують городи. 05.09.2023 року він запросив ОСОБА_10 (свідка по справі) до себе на ділянку, щоб останній задискував йому город. Коли ОСОБА_10 почав роботу на городі до нього підійшла потерпіла ОСОБА_9 та почала кричати, що трактор дискую частини її городу. Оскільки ОСОБА_9 заважала роботі трактора до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_8 та відштовхнув потерпілу на її земельну ділянку, на що остання накинулась на обвинуваченого та розцарапала йому обличчя під носом ножицями. Після цього ОСОБА_9 зателефонувала на 102 та викликала поліцію. Обвинувачений під час судового розгляду наголошував, що не наносив ніяких тілесних ушкоджень потерпілій, а палку взяв у руки для того, щоб захищатися від ОСОБА_9 .

Обвинувачений зазначає, що жодних належних доказів його вини в матеріалах кримінальної справи немає. Єдиними докази на які посилався суд при винесенні вироку є пояснення свідків, проте такі пояснення не відповідаю фактичним обставинами справи.

Так, наприклад, пояснення свідка ОСОБА_10 є суперечливі та сумнівними, оскільки на досудовому провадженні надавав слідству зовсім інші покази ніж в суді, а саме що самої бійки між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 свідок не бачив.

Отже, свідок ОСОБА_10 надав суду показання, які істотно відрізняються від тих, що давалися ним під час досудового розслідування, що ставить під сумнів щирість таких показів, а тому суд безпідставно прийняв їх до уваги та поклав в основу свого рішення.

Допитаний з суді свідок ОСОБА_12 взагалі пояснив що не був свідком сварки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка відбулась 05.09.2023 року. Про побиття ОСОБА_9 він дізнався від неї самої і коли приїхав до неї додому через деякий час, то побачив що потерпіла вся в крові та має синець під оком.

Опис таких тілесних ушкоджень істотно відрізняється від тих тілесних ушкоджень які зазначені у висновку експерта № 774, який мається в матеріалах кримінальної справи, де експерт у своєму висновку зазначив, що під час огляду у гр. ОСОБА_9 мається тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці передньої черевної ділянки ліворуч. Наявність синця під оком потерпілої особи експерт у своєму висновку не зазначає.

Той факт, що тілесні ушкодження які описує експерт у своєму висновку є відмінними від тілесних ушкоджень про які зазначив свідок ОСОБА_12 , наштовхує на думку, що пояснення останнього є надуманими та не відповідають дійсності. Крім того, захисник вважає, що суд взагалі не мав брати до уваги такі свідчення, оскільки, ОСОБА_12 особисто не був свідком подій, а покази надав лише зі слів потерпілої.

Також обвинувачений вказує, що судом першої інстанції було залишено поза увагою його показання в частині неправомірних дій самої потерпілої, яка без дозволу зайшла на земельну ділянку обвинувачуваного, та почала заважати роботі трактора. Також, обвинувачений наголошував, що це саме потерпіла ОСОБА_9 завдала йому тілесних ушкоджень, що також підтверджуються показами свідків, які підтвердили що бачили на обличчі ОСОБА_8 кров від царапен на обличчі. При цьому обвинувачений в суді зазначав, що між потерпілою ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 була таємна домовленість щодо навмисного обмовлення ОСОБА_8 у вчиненні злочину з метою винесення вироку суду щодо його вини.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за умисне легке тілесне ушкодження, вчиненого за таких обставин.

Так, 05.09.2023 року близько 08.10 години ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на території власного домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 та побачила місцевого мешканця ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який йшов за трактором, що обробляв його земельну ділянку, яка межує із присадибною земельною ділянкою ОСОБА_9 . В цей час остання побачила, що тракторист за вказівкою ОСОБА_8 виїхав на територію її городу. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають неприязні стосунки з приводу межі городів, тому ОСОБА_9 , перебуваючи на відстані близько 50 метрів від ОСОБА_8 , почала робити йому зауваження. Внаслідок цього, виник словесний конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і останній, перебуваючи в агресивному стані, підбіг до ОСОБА_9 та у нього виник раптовий умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, ОСОБА_8 , схопив лівою рукою ОСОБА_9 за шию та правою рукою зжатою в кулак наніс один удар в ліву частину обличчя та штовхнув. Від поштовху ОСОБА_9 впала на праву частину тулуба та ОСОБА_8 наніс один удар взутою ногою по тулубу зліва.

В результаті нанесених ударів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці передньої черевної стінки ліворуч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти її задоволення та просила вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове і судове слідство проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку суду висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у справі та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достатності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій, - з приводу чого у вироку наведені належні і правильні мотиви.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчинені кримінального правопорушення не визнав, проте не заперечував того, що потерпіла ОСОБА_9 є його сусідкою та у них межують городи. 05.09.2023 року він запросив ОСОБА_10 щоб він йому задискував город. Коли ОСОБА_15 почав дискувати город до нього прийшла ОСОБА_9 та почала сваритись, оскільки вважала, що його трактор дискує частину її городу. В подальшому він взяв її за плечі та відштовхнув на тереторію її земельної ділянки. Потім ОСОБА_9 викликала працівників поліції. Крім того вказав, що ОСОБА_9 вдарила його ножицями в обличчя, а він їй ніяких тілесних ушкоджень не завдавав, а також вказав, що він підібрав палку для того щоб захищатись від ОСОБА_16 .

Ретельно перевіривши та проаналізувавши такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються сукупністю взаємоузгоджених між собою доказів у кримінальному провадженні.

Зокрема, відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 убачається, що її домоволодіння знаходиться по сусідству від домоволодіння ОСОБА_17 та у них межують городи. 05.09.2023 року вона побачила, як по її земельній ділянці їздить трактор ОСОБА_8 та вона вийшла на город щоб з ним поговорити. Після того, як вона підійшла до ОСОБА_8 він схопив її за шию та завдав їй удару кулаком в обличчя та після вказаного удару вона впала. В подальшому, коли вона лежала не землі, ОСОБА_8 також завдав їй удару ногою в ліву частину тулубу. Крім того вказала, що до неї підбігла її сусідка ОСОБА_13 та допомогла їй дійти додому та потім вона викликала працівників поліції, а також додала що ОСОБА_8 знайшов палку та хотів нею її вдарити.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_13 , вона проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_9 та 05.09.2023 року вона перебувала в себе на городі. Бачила, як ОСОБА_8 дискували город. В подальшому вона побачила, як ОСОБА_9 лежала на землі, а ОСОБА_8 бив її ногою та потім він підняв палицю та побачивши її викинув в сторону. Крім того вказала, що ОСОБА_18 кричала ОСОБА_8 чому він заліз на її город, а також додала, що свідком вказаних подій був тракторист ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_10 суду першої інгстанції пояснив, що 05.09.2023 року він на тракторі, який належить ОСОБА_8 , дискував йому город та коли він розпочав працювати ОСОБА_9 вийшла до себе на город та почала сперечатись з ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_8 збив з ніг ОСОБА_9 та почав наносити удари ногами по ребрах. Потім до них прийшла ОСОБА_13 та забрала ОСОБА_19 додому. Крім того вказав, що бачив у ОСОБА_8 розцарапане обличчя під носом.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що про побиття ОСОБА_8 йому розповіла ОСОБА_9 . Крім того вказав, що коли він приїхав до ОСОБА_20 додому то вона була вся в крові, а також було видно синець під оком.

Наведені показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку, оскільки вони повністю узгоджуються між собою стосовно обставин перебігу подій в цілому та в конкретних деталях (зокрема, стосовно того, що відбувся конфлікт в ході якого саме ОСОБА_8 наніс удар ОСОБА_9 , яка в той час лежала на землі). При цьому, будь-яких підстав ставити під сумнів правдивість показань потерпілої та свідків в ході судового розгляду встановлено не було і таких причин не заявлялося стороною захисту ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду. Крім того, покази надані свідками, які були очевидцями події, та є незацікавленими особами у результатах вирішення справи, а також попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Крім того, зазначені показання потерпілої і свідків підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

- висновком експерта № 774 від 05.09.2023 року відповідно до якого: у гр. ОСОБА_9 мається тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці передньої черевної стінки ліворуч. Дане тілесне ушкодження утворилось від дії тупого (-их) предмету (-ів) індивідуальні властивості якого (яких) в ушкодженні не відобразились. Порівнюючи характер ушкодження з даними літератури дане тілесне ушкодження утворилось орієнтовно до 12 годин до моменту огляду, та відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5..«Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995року № 6. Тілесні ушкодження утворились від не менш одного травматичного впливу. Враховуючи локалізацію тілесного ушкодження виключається можливість його утворення при падінні з положення стоячи на площину ( том № 1 а.с. 16).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.09.2023 року та ілюстративною таблицею до нього за участі потерпілої ОСОБА_16 (том № 1 а.с. 29-35).

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.10.2023 року та ілюстративною таблицею до нього за участі свідка ОСОБА_13 (том № 1 а.с. 36-41).

- висновком експерта № 101/774 від 24.10.2023 року відповідно до якого: при судово-медичній експертизі гр. ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження в вигляді: синця на передній черевній стінці зліва. Тілесне ушкодження у гр. ОСОБА_9 могло утворитися як за обставин, зазначених потерпілою під час проведення слідчого експерименту від 25.09.2023 року, так і за обставин, зазначених свідком ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту від 12.10.2023 року. Тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран у ділянці обличчя гр. ОСОБА_9 немає, тому судити, чи був здійснений травматичний вплив у дану ділянку не представляється можливим ( том №1 а.с. 44).

- протоколом огляду місця події від 09.11.2023 року та фототаблиця до ОМП від 09.11.2023 року ( том № 1 а.с. 49-53).

Отже, проаналізувавши зазначені вище докази та обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що взяті в сукупності всі вищенаведені докази беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Апеляційні доводи захисника про те, що жодних належних доказів вини ОСОБА_8 в матеріалах кримінальної справи немає, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки наведені вище докази є належними, допустимими, а сукупність зібраних доказів є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_10 надав суду показання, які істотно відрізняються від тих, що давалися ним під час досудового розслідування, що ставить під сумнів щирість таких показів, а тому суд безпідставно прийняв їх до уваги та поклав в основу свого рішення є також безпідставними.

Так згідно приписів ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Свідком ОСОБА_10 покази надані безпосередньо в судовому засіданні, під присягою, будучи попередньо попередженим судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Стороні захисту забезпечено можливість безпосереднього допиту свідка та поставлення перед ним запитань щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Свідок від надання показів не відмовлявся, зазначив, що бачив, як ОСОБА_8 збив з ніг ОСОБА_9 та почав наности удари ногами по ребрах, однак, стороною захисту не підтверджено та судом не встановлено, що вказана обставина свідчила б неправдивість показів свідка не надано доказів, а саме показань, документів, які підтверджують репутацію ОСОБА_10 , зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджували б його нечесність.

Покази свідка ОСОБА_10 є логічними, послідовними, такими, що повністю узгоджуються із показами потерпілої та іншими вищевказаними письмовими доказами, а тому підстав визнавати їх недопустимими чи не надавати їм віри, суд не вбачає.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_12 особисто не був свідком подій, а покази надав лише зі слів потерпілої є також непереконливими, оскільки вказаний свідок фактично підтвердив факт події та зазначив, що коли він приїхав до ОСОБА_20 додому то вона була вся в крові, а тому покази вказаного свідка суд обґрунтовано поклав в основу прийнятого рішення. Також та обставина що покази свідка ОСОБА_12 , який вказував на наявність синця під оком потерпілої, а у висновку експерта про це не зазначено, не вплинуло на правильність прийнятого судом рішення, а окрім того таке тілесне ушкодження потерпілої, згідно обвинувачення, не ставилось у провину обвинуваченому ОСОБА_8 .

Щодо доводів сторони захисту про те, що саме потерпіла ОСОБА_9 завдала ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, то такі твердження не спростовують висновок суду про винуватість останнього у вчиненому, при цьому ОСОБА_8 з відповідною заявою до правоохоронних органів не звертався, висновки СМЕ про тілесні ушкодження ОСОБА_8 у матеріалах справи також відсутні.

За наведених обставин, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні (проступку), а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, слід визнати безпідставними.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності його підзахисним ОСОБА_8 за скоєне, так як вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до кримінального проступку, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, пенсіонер, особа з інвалідністю 3 групи загального захворювання, розлучений, утриманців не має, військовозобов`язаний, на "Д" обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, яке є необхідним та достатнім для його виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2025, стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4