Справа № 202/4683/25
Провадження № 1-кс/202/4964/2025
УХВАЛА

Іменем України

04 липня 2025 року слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Дніпро, клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить службу на посаді начальника служби військової техніки логістики військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», розлучений, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання, в якому слідчий зазначає, що підставою для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді начальника служби військової техніки логістики військової частини НОМЕР_1 16 квітня 2025 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «LТ» європейський реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині дороги М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине (через мм Вінницю, Кропивницький)» у Самарівському районі Дніпропетровської області, зі сторони міста Павлограда у напрямку міста Дніпра, та під час руху, на ділянці дороги поблизу готелю-ресторану «Гуляй поле», діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не будучи уважним, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, своєчасно не реагуючи на її зміну, при виникненні на шляху свого руху перешкоди пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовця по мобілізації, стрільця-санітара 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , який у знаходився у стані алкогольного сп`яніння та стояв на смузі його руху і був позначений світлоповертальними елементами на одязі та якого водій ОСОБА_5 об`єктивно спроможний був виявити, однак не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та продовжуючи рухдопустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_10 ..

Після чого ОСОБА_5 покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок наїзду ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала 16 квітня 2025 року на місці події

Допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п. 2.3 б) та п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі потерпілого ОСОБА_10 .

При цьому, ОСОБА_5 покинув місце дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, розуміючи, що вчиненим ним діянням поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, нехтуючи своїми правовими обов`язками та маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, не вжив усіх можливих заходів для надання домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, реалізуючи свій злочинний умисел з місця події зник, залишивши потерпілого неподалік готелю-ресторану «Гуляй поле» на автодорозі М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине (через мм Вінницю, Кропивницький)» у Самарівському районі Дніпропетровської області, внаслідок чого останній був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок свого безпорадного стану через отриману травму.

З метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, передбаченим п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції прокурор просив задовольнити клопотання та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підтвердивши наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Підозрюваний визнає свою провину та частково відшкодував збитки, завдані потерпілій стороні. В свою чергу, потерпіла просить не застосовувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що повністю визнає свою провину у скоєному та просить не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 в судовому засіданніподав клопотання про передачу ОСОБА_5 на його особисту поруку. Зазначив, що за час перебування на військовій службі, ОСОБА_5 не допускав порушень й зарекомендував себе з позитивної сторони. Також вказав, що йому зрозуміло у вчиненні яких кримінальних правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , передбачене законом покарання за їх вчинення, а також обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000404 від 16 квітня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.135, ч. 2 ст. 286 КК України.

В рамках даного кримінального провадженні, 27 червня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

03 липня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про зміну раніше повідомлено підозри у вчиненні кримінальногокримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у вчиненні дій, які виразились у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили за смерть потерпілого;

- ч. 1 ст. 135 КК України, тобто у вчиненні дій, які виразилисьу завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В клопотанні зазначено, що метою застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, про що свідчать наявні в матеріалах кримінального провадження № 0000404 докази, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про тримання підозрюваного під вартою.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Слідчим суддею враховуються обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим; дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який має середньо-спеціальну освіту, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2012 та 2021 років народження, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, який проходить службу на посаді начальника служби військової техніки логістики військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», має місце реєстрації, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, однак на даний час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого з необережності, що призвело до ОСОБА_12 , а також умисного нетяжкого злочину проти життя особи.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, у своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання щодо існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, слідчий суддя враховує, що ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, тяжкість якого особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Водночас, наявні у підозрюваного соціальні зв`язки, не можуть в повній мірі нівелювати фактор втечі та запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Перевіряючи існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 стануть відомі анкетні дані свідків, а тому слідчий суддя доходить до переконання, що підозрюваний наділений потенційною можливістю незаконно впливати на них, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення зазначено, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем та систематично здійснює виїзди в зону бойових дій, а тому має можливість не прибувати за викликом слідчого, прокурора для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, тобто перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що на даний час на території України введено воєнний стан, а тому здійснення підозрюваним ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем, виїздів до зони бойових дій, знаходиться поза волею останнього й не вказує на наявність у нього умислу таким чином, вчиняти дії направлено на перешкоджанню кримінальному провадженню.

Інших доводів на підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором під час розгляду клопотання не наведено.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення та особу підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідківу кримінальному провадженні.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави слідчому судді застосувати до підозрюваного запобіжний захід.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У даному випадку прокурором хоча і було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, проте зазначені у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку підозрюваного неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Важливим моментом в контексті оцінки доводів щодо застосування запобіжного заходу є й питання оцінки співвідношення між собою тяжкості інкримінованого особі кримінального правопорушення з оцінкою міцності соціальних зв`язків підозрюваного, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» (від 26 січня 1993 року, серія А, № 254-А, пункт 33) - ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також контакти підозрюваного.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий запобіжний захід, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином, виходячи з мотивів та обґрунтування клопотання, оцінивши потреби досудового розслідування, з урахуванням права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним кодексом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутня.

Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначено в клопотанні, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, враховуючи особливості події кримінальних правопорушень (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, тощо), вбачається, що особисте зобов`язання буде занадто м`яким запобіжним заходом та може не забезпечити достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що ОСОБА_5 , який займає посаду начальника служби військової техніки логістики військової частини НОМЕР_1 , фактично буде перебувати поза межами виконання обов`язків військової служби, що в період дії введеного на території Україні воєнного стану, може завдати шкоди під час оборони територіальної цілісності України.

При цьому, до слідчого судді надійшло клопотання т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 про передачу підозрюваного ОСОБА_5 на його особисту поруку.

Відповідно до ч. 1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручились.

Слідчий суддею враховує дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, служби, міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби, визнає свою провину у скоєному, повністю відшкодував потерпілій стороні завдані матеріальні збитки та погодив з нею суму й період відшкодування моральної шкоди.

При цьому, під час розгляду клопотання встановлено, що т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 , який виявив бажання виступити в якості поручителя ОСОБА_5 , дійсно заслуговує на особливу довіруі зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризиків, визначених п.п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, свідчить на користь останнього та є стримуючим фактором, що з урахуванням особи поручителя, який заслуговує на особливу довіру, може вважатися запорукою та певною гарантією для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає за можливе передати підозрюваного ОСОБА_5 на поруки т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 .

Окрім цього, застосовуючи відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистої поруки, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, а також покласти на нього обов`язки, визначені пунктами 3,8 частини 5 статті 194 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистої поруки, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку слідчого судді, такий запобіжний захід, буде слугувати завданням кримінального провадження, меті обрання запобіжного заходу, зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не буде надмірним тягарем у порушення прав підозрюваного та надасть йому можливість виконувати обов`язки військової службипід час оборони територіальної цілісності України.

Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 180, 183-187, 193-194,196-197, 205, 309-310 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистої поруки, визначивши поручителем ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 .

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора, та покласти на нього такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на ОСОБА_5 обов`язків встановити до 27 серпня 2025 року включно.

Відібрати у поручителя письмове зобов`язання про те, що він поручається за виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Контроль за виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 .

Повний текст ухвали буде проголошено об 11 годині 45 хвилин 07 липня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1