справа № 462/2977/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000136 від 01.02.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розтоки, Рахівського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , постановою Галицького районного суду м. Львова від 09.05.2023 справа (№461/2688/23), яка набрала законної сили 19.05.2023 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2023 року справа (№461/4147/23), яка набрала законної сили 24.07.2023 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, постановою Галицького районного суду м. Львова від 26.07.2023 року справа (№461/5609/23), яка набрала законної сили 07.08.2023 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 03.08.2023 року справа (№464/4038/23), яка набрала законної сили 14.08.2023 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, постановою Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2023 року справа (№461/6282/23), яка набрала законної сили 02.10.2023 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, постановою Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2023 року справа (№461/7394/23), яка набрала законної сили 17.11.2023 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, постановою Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2024 року справа (№461/358/24), яка набрала законної сили 19.02.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, постановою Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2024 року справа (№461/3526/24), яка набрала законної сили 03.06.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, постановою Івано-Франківського міського суду від 05.09.2024 року справа (№344/15916/24), яка набрала законної сили 17.09.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили та будучи ознайомленими з ними, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищенаведеним рішень суду діючи з прямим умислом 31.01.2025 року близько 21 год. 08 хв. керував автомобілем марки «MAZDA 626» із державним номерним знаком НОМЕР_1 рухаючись у АДРЕСА_3 , порушуючи правила дорожнього руху та був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Львівській області, за що відповідно на ОСОБА_4 було винесено постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Тим самим, ОСОБА_4 , маючи реальну можливість виконати постанови суду, умисно їх не виконав.

Окрім цього, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили та будучи ознайомленими з ними, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищенаведеним рішень суду діючи з прямим умислом 03.02.2025 року близько 16:01 год. керував автомобілем марки «MAZDA 626» із державним номерним знаком НОМЕР_1 рухаючись у м. Львові по вул. Повітряна, 1, порушуючи правила дорожнього руху та був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Львівській області, за що відповідно на ОСОБА_4 було винесено постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч.1 ст.121 КУпАП. Тим самим, ОСОБА_4 , маючи реальну можливість виконати постанови суду, умисно їх не виконав.

Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 382 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Мотиви суду, оцінка та висновки.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимогам ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, враховуючи обставини справи, а також особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері (а.с. матеріалів кримінального провадження 200) та не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансерах (а.с. матеріалів кримінального провадження 198), з постійним місцем проживання, його роль у скоєних кримінальних правопорушеннях та поведінку до і після вчинення таких.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлені.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе не лише в умовах ізоляції від суспільства, тому останньому необхідно призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Саме такий вид покарання, на думку суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є найбільш доцільною, достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні:

Компакт-диск із відеозаписом з портативного відеореєстратора працівника УПП від 31.01.2025 року (а.с. матеріалів справи 172) залишити у матеріалах кримінального провадження.

Компакт-диск із відеозаписом з портативного відеореєстратора працівника УПП від 03.02.2025 року (а.с. матеріалів справи 180) залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей ч. 2 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: