Справа № 145/835/25
Провадження №11-сс/801/668/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.08.2025 року про застосування у кримінальному провадженні № 0000161 від 14.06.2025 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно непрацюючого, розлученого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.08.2025 року клопотання слідчого СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, строком на 60 (шістдесят) днів, який рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 20:59 год. 15 серпня 2025 до 13 жовтня 2025 року включно.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє до 13 жовтня 2025 року включно.

Згідно клопотання слідчого встановлено наступне.

23.12.2023 року солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце служби, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, а саме військову частину НОМЕР_1 із тимчасовою дислокацією у в населеному пункті АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до моменту повернення на військову службу до військової частини НОМЕР_2 19 червня 2025 року.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у солдата ОСОБА_7 , під час проходження військової служби за мобілізацією на посаді гранатометника 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Так, у 2018 році, у невстановленому у ході проведення досудового розслідування точний час, день та місці, солдат ОСОБА_7 перебуваючи в зоні бойових дій, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, незаконно придбав наступальну осколкову ручну гранату РГД 5.

Надалі, в 2018 році, точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлено, солдат ОСОБА_7 діючи з тим же умислом, мотивом та метою, незаконно перевіз наступальну осколкову ручну гранату РГД 5 до м. Гнівань Гніванської територіальної громади Вінницького району, Вінницької області та розпочав зберігати вищевказаний бойовий припас в своєму будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , гранатометник 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 всупереч вищевказаних вимогам норм законодавства України, повторно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 24.06.2025, солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи тимчасово прикомандированим та перебуваючи у військовій частині НОМЕР_2 відповідно до наказу № 179 від 24.06.2025 командира військової частини НОМЕР_2 із дислокацією в АДРЕСА_3 самовільно залишив місце служби, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, а саме військову частину НОМЕР_2 із дислокацією в АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2025 року скасувати, обрати як альтернативний запобіжний захід для ОСОБА_7 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 суддя не врахував, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання.

Слідчим суддею при продовженні запобіжного заходу відповідно до п.3 ч. 194 КПК України не обґрунтовано, в чому саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, також суддею не вказано які саме докази доводять існування кожного з ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Сторона захисту вважає, що слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України та не врахував положення Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обравши до ОСОБА_7 , найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 які підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України

Постановою слідчого від 21.07.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000161 від 14.06.2025 року зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук.

Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 надано дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_7 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.

Відповідно до протоколу затримання від 15.08.2025 на виконання ухвали слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 року ОСОБА_7 було затримано о 20:59 год 15.08.2025.

15.08.2025 року ОСОБА_7 особисто вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України в межах кримінального провадження № 0000161 від 14.06.2025.

Обґрунтованість підозри слідчим суддею перевірено належним чином.

Відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні передбаченого ст.407 КК України злочину, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Приймаючи рішення, щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який не має офіційного та стабільного джерела доходу, проживає сам, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, є військовослужбовцем, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та з урахуванням положень ст. 176 КПК України застосував запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З висновками слідчого судді погоджується апеляційний суд.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що суворість покарання може бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від слідства, суду у співставленні до особи підозрюваного та інших обставин справи, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Суд апеляційної інстанції вважає, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя застосував відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого підозрюється останній.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-6,260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Аналізуючи наведені вище вимоги ст. 183 КПК України в контексті дискреційних повноважень суду визначати чи не визначати розмір застави, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному кримінальному провадженні визначення можливості внесення застави суперечитиме обставинам кримінального правопорушення, відповідно до вимог КПК України, не відповідатиме засадам кримінального провадження та особливому характеру справи, оскільки таке правопорушення вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії з боку росії проти України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визначення застави.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4