ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/192/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання сторони обвинувачення.

Застосовано щодо ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 23 год. 59 хв. 27 вересня 2025 року.

На цей же строк покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із Чортківського району, Тернопільської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утриматись від спілкування з свідком ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до УДМС України в Тернопільській області свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000445 від 07.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Свої доводи аргументує тим, що у судовому засіданні слідчим та прокурором не було надано жодних реальних доказів, що б підтверджували як обґрунтованість пред`явленої йому підозри, так і наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, що всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, слідчим суддею враховано не було.

Крім того не враховано, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше не судимий, є особою зрілого віку, а в нього на утриманні перебувають родичі та діти.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід щодо підозрюваного у вигляді домашнього арешту, доводи прокурора, який вважає ухвалу законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, також суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яку слідчий обґрунтовує наведеними в клопотанні обставинами та доданими до нього документами, та які були предметом дослідження та оцінки слідчим суддею, що детально викладено ним в оскарженій ухвалі.

Зокрема, предметом перевірки були відомості, котрі містяться у даних протоколу обшуку від 31 липня 2025 року (а.п.17-19); висновку експерта №СЕ-19/120-25/9815-БЛ від 31 липня 2025 року, відповідно до якого наданий на дослідження предмет є нарізною, бойовою вогнепальною зброєю. Він є автоматом системи Калашникова АК-74 калібру 5,45 мм (5,45х39 мм) із номером на ствольній коробці НОМЕР_1 , номером на газовому поршні і затворі 687 та номером на кришці ствольної коробки 788, 1982 року випуску, промислового способу виготовлення у якого в наданому на дослідження стані відсутній приклад. Даний автомат придатний для стрільби (а.п.25-25).

Колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що надані суду в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу матеріали свідчать про існування обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні.

Зазначені у клопотанні обставини підозри особи підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, наведених у матеріалах клопотання. В той же час на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Таким чином твердження сторони захисту стосовно здійснення слідчим суддею неналежної перевірки обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і вмотивованість наведеного висновку слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.

Окрім того, слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та прокурор при розгляді клопотання вказували також про наявність, окрім обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення, ще й на існування ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення тим, що саме цей запобіжний захід є достатнім та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та попередить ризики, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зазначені обставини були досліджені слідчим суддею при встановленні доведеності прокурором ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду під час розгляду клопотання слідчого, та належним чином мотивовані в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, слідчим суддею було взято до уваги ту обставину, що 31.07.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , останній чинив опір працівникам поліції та намагався втекти, що підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, який жодним чином не спростовується даними відеозапису з камер відеоспостереження, який долучено до матеріалів справи стороною захисту та був предметом дослідження колегією суддів під час розгляду даного провадження в суді апеляційної інстанції. З цього відео вбачається, що працівники правоохоронних органів впродовж тривалого періоду часу намагалися потрапити до помешкання підозрюваного з метою проведення обшуку, неодноразово пропонували йому відчинити двері, однак останній не реагував. Надалі, ОСОБА_8 вийшов з будинку з протилежної сторони та намагався покинути територію, однак його наздогнали правоохоронці.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Також, як зазначив прокурор в судовому засіданні, на даний час тривають першочергові слідчі та розшукові дії, а тому існує ризик, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому колегія суддів погоджується, що існує і ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді в частині виду запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України.

Згідно ч.2 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 182 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що не застосування щодо підозрюваного зпобіжного заходу, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення досудового розслідування кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про необхідність скасування запобіжного заходу з посиланням на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше не судимий, з`являється на усі виклики суду, має на утриманні дітей та родичів, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не є такими, що нівелюють встановлені ризики у кримінальному провадженні та не стали тими стримуючими факторами щодо невчинення інкримінованих підозрюваному протиправних дій.

Оскаржуючи в апеляційній скарзі вид застосованого слідчим суддею запобіжного заходу захисник просить його скасувати, мотивуючи тим, що слідчим суддею не було враховано обсяг наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак не наводить жодних конкретних обставин, на підставі яких він прийшов до такого переконання.

Тому, враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що слідчим суддею вірно визначено вид запобіжного заходу, який також вірно застосовано цілодобово.

Слідчий суддя в повній мірі та у визначеному законом порядку врахував всі обставини при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зокрема й міцність його соціальних зв`язків.

Отже, враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що вони не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу та прийняв вірне та обґрунтоване рішення, визначивши його у виді цілодобового домашнього арешту.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 178, 181, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді