Справа № 715/1571/25
Провадження № 1-кп/715/166/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.07.2025 селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
25.11.2024, приблизно о 18 год 20 хв, водій ОСОБА_4 , не маючи права на керування транспортними засобами, керував технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався в межах своєї смуги руху по вул. Головній в с. Валя Кузьмина Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони с. Волока в напрямку центру с. Валя Кузьмина, із включеним ближнім світлом фар, на швидкості до 50 км/год., яка є дозволеною у межах населених пунктах. Проїхавши будинок № 222 вищевказаної вулиці, водій ОСОБА_4 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме пішохода ОСОБА_7 , який із включеним ліхтариком у руках, рухався вздовж правого краю проїзної частини дороги в попутному для автомобіля напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на останнього.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до висновку СМЕ №892 від 26.12.2024 спричинено смерть, яка настала від гострої внутрішньої кровотечі, яка виникла як ускладнення отриманої за життя політравми, у вигляді закритої внутрішньо-черепної травми із забоєм речовини головного мозку та розвитком під оболонкових крововиливів, закритої тупої травми грудної клітки з чисельними переломами ребер та розривом лівої легені, перелому лівої великогомілкової кістки.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо- транспортної пригоди, а також п.п. 1.5, 2.1 (а) та 2.3 (б, д), які сприяли порушенню вищевказаних правил, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених вдію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та визнав повністю цивільний позов.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується її показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 3 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та оголошенням матеріалів кримінальної справи, які характеризують обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні з приводу скоєного кримінального правопорушення повідомив, що 25.11.2024 року, приблизно о 18 год 20 хв він повертаючись з роботи, не маючи права на керування транспортними засобами, сів за кермо автомобілем марки «Daewoo Lanos» із реєстраційним номером НОМЕР_1 . Рухаючись в межах своєї смуги руху по вул. Головній в с. Валя Кузьмина Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони с. Волока в напрямку центру с. Валя Кузьмина, із включеним ближнім світлом фар, на швидкості менше 50 км/год. не побачив потерпілого, а тільки відчув удар. Одразу після цього зупинив автомобіль, вийшов з автомобіля разом з іншими особами які перебували в середині та побачили, що збив потерпілого. Після цього викликали швидку допомогу та поліції. Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, розуміє всі наслідки вчиненого та попросив вибачення у потерпілої, визнав цивільний позов в повному обсязі. Повідомив, що потерпілій повністю відшкодував витрати на поховання та частково в розмірі 4500 доларів США відшкодував завдану моральну шкоду. Просив суд не призначати йому сувору міру покарання та позбавляти його волі.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений відшкодував їй витрати на поховання, а також дійсно відшкодував частину моральної шкоди у розмірі 4500 доларів США. Цивільний позов свій підтримала частково, просила суд стягнути з обвинуваченого завдану моральну шкоду за виключенням вже сплоченої суми. Міру покарання залишила на розсуд суду, проте враховуючи, що у обвинуваченого дружина на даний час вагітна, просила суд непризначати йому сувору міру покарання та не позбавляти його волі, оскільки вона не бажає цього.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення, просив призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з позбавленням права керування транспортним засобом.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України, оскільки матеріалами справи достеменно встановлено, що він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та визнання ним своєї вини, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 та встановлюючи ступінь його вини у вчиненому злочині, суд дає оцінку не тільки окремому вчинку обвинуваченого, а також і його особистості, наскільки вона проявилася у його злочинних діях, наскільки він має нахил до скоєння правопорушень. Окрім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер обставини вчиненого злочину, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
При цьому суд враховує досудову доповідь філії державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області Чернівецького районного сектору №2.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 одружений, дружина на даний час у стані вагітності. До кримінальної відповідальності притягується вперше. Відомості про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності в тому числі за порушення правил дорожнього руху, відсутні. Проживає з дружиною у будинку матері. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, працює по найму.
З огляду на особистість обвинуваченого суд вважає, що він не є особою суспільно небезпечною, яка здатна на системне вчинення кримінальних правопорушень. За поведінкою, відповідями на питання, обвинувачений ОСОБА_4 розуміє невідворотні наслідки скоєного правопорушення, які настали та щиро кається у скоєному.
При цьому суд в повній мірі також оцінює наслідки вчиненого кримінального правопорушення внаслідок чого загинув потерпілий, а також враховує, що обвинувачений взагалі не отримував посвідчення водія і не мав права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, суд враховує характер допущених ОСОБА_4 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а саме те, що після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений викликав допомогу та працівників поліції. Давав покази та активно сприяв у розкритті злочину на досудовому слідстві. Добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду на поховання потерпілого та частково відшкодував моральну шкоду потерпілій, що остання підтвердила в судовому засіданні.
Переходячи до питання обрання конкретного покарання, суд враховуючи обставини правопорушення та особу обвинуваченого, відсутність обставин які обтяжують покарання та наявність декількох обставини які пом`якшують покарання, часткове відшкодування завданої шкоди, позицію потерпілої, яка просила суд не позбавляти обвинуваченого волі, висновки досудової доповіді про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах ближче до мінімального розміру, встановленого в санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керування транспортним засобом.
При цьому, погоджуючись з позицією прокурора, захисту та представника потерпілого, суд в даному випадку вважає за можливим застосувати ст. 75 КК України, і звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, на протязі якого обвинувачений буде перебувати під певним контролем держави та знаходитись у стані певного остраху за будь-які наступні життєві події. Поведінка такої піднаглядної людини, повинна бути більш виваженою, більш стриманою, більш контрольованою ніж звичайної людини, оскільки навіть незначне правопорушення може призвести особу до заміни покарання на реальне його відбуття.
Призначаючи покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 76 КК України і покласти на обвинуваченого певні обов`язки.
Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, передбаченого ст. 50 КК, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Стосовно позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Потерпіла ОСОБА_6 внаслідок ДТП, без сумніву зазнала непоправної втрати, сильного душевного та фізичного болю, моральних страждань внаслідок загибелі її чоловіка. Вказана подія безумовно повністю вплинуло та змінило життя потерпілої та її родини.
Понесені моральні страждання потерпілою перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 25.11.2024 за участю обвинуваченого ОСОБА_4 . Разом з тим, суд вважає за необхідне заначити, що будь яка сума грошових коштів не може бути відповідним еквівалентом та виразником понесених потерпілою моральних страждань, проте суд зобов`язаний вирішити позовні вимоги потерпілої, заявлені в грошовій формі.
А тому, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги матеріальний стан обвинуваченого, повне визнання ним цивільного позову та часткове відшкодування ним моральної шкоди у розмірі 4500 доларів США (що на момент розгляду справи еквівалентно 184 500 гривень), суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 315 500 гривень.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України суд,-
Взнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 - 315 500 (триста п`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень завданої моральної шкоди.
Речові докази по справі, а саме:
-ліхтарик (світлодіодний) жовтого кольору, що зберігається в камері схову ВП №4 (м. Герца) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути потерпілій ОСОБА_6 :
-автомобілем марки «Daewoo Lanos» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який переданий на зберігання до спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що розташований у м. Чернівці по вул. Комунальників, 4 В, повернути власнику ОСОБА_8 , скасувавши арешт, який накладений на вказаний автомобіль ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.11.2024 року.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
СУДДЯ: