Справа № 131/687/25
Провадження №11-кп/801/790/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000031, внесеного до ЄРДР 22.04.2025 за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.05.2025, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна вища, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесять) гривень,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.05.2025 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесять) гривень, за таких обставин.

ОСОБА_8 20.04.2025 о 22:42 год., перебуваючи у приміщенні кафе «Мур Кіт», що розташоване за адресою: м. Іллінці, вул. Європейська, 17,Іллінецької ТГ, Вінницького району Вінницької області, сидячи за одним із столів, розмовляв із ОСОБА_10 та в подальшому вказана розмова на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин переросла у суперечку.

Під час даної суперечки ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, перебуваючи у безпосередній близькості біля потерпілого, кулаком своєї правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_10 , який також сидів за столом.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді синця в лівій виличній ділянці, яке відповідно до висновку судово-медичного експерта № 38 від 22.04.2025 виникло від дії тупого твердого предмета, можливо, 20.04.2025 та відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження.

Не погодившись із даним вироком суду заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати зазначений вирок та направити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 на новий судовий розгляд.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на думку прокурора, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку. Зокрема, прокурор вказує, що суд, розглядаючи обвинувальний акт у порядку спрощеного провадження, вийшов за межі встановленої законом процедури.

Так, прокурор зазначає, що положення ст.ст. 370, 374, 381, 382 КПК України передбачають можливість ухвалення вироку у спрощеному провадженні виключно на підставі матеріалів досудового розслідування та за умови беззаперечного визнання вини обвинуваченим. Однак суд, ознайомившись з обвинувальним актом і матеріалами, ухвалив рішення про проведення судового засідання з викликом прокурора, обвинуваченого та його захисника, що, на думку прокурора, не узгоджується з процедурою спрощеного провадження.

Крім того, у судовому засіданні були допитані обвинувачений та його захисник, обговорювалися фактичні обставини кримінального правопорушення, що, на переконання сторони обвинувачення, суперечить самій суті спрощеного провадження, у межах якого суд не досліджує докази безпосередньо.

На думку прокурора, такі дії суду першої інстанції призвели до порушення принципу належної правової процедури, визначеної КПК України, та є підставою для скасування вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, думку захисника та обвинуваченого, які погодилися із вироком першої інстанції, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У своїй апеляційній скарзі прокурор стверджує, що суд першої інстанції, розглядаючи обвинувальний акт, який надійшов до суду у спрощеному провадженні, вийшов за межі визначеної законом процедури, оскільки призначив судове засідання з викликом учасників, надав слово обвинуваченому та захиснику, чим фактично нівелював суть спрощеної процедури.

Разом з тим, такі доводи не можуть бути прийняті до уваги.

По-перше, відповідно до ч. 3 ст. 382 КПК України суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Дана частина статті забезпечує процесуальні права учасників судового розгляду, перевірку добровільності поданих заяв про згоду на розгляд у спрощеному порядку чи усунення можливих сумнівів у законності процедури. Таким чином, дії суду першої інстанції щодо виклику прокурора, обвинуваченого та його захисника були не відхиленням від процедури, а навпаки реалізацією закріпленого законом механізму додаткових гарантій справедливого судового розгляду.

По-друге, як убачається з матеріалів провадження, до обвинувального акта долучені письмові заяви обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та потерпілого ОСОБА_10 , які підтвердили добровільність і беззаперечність визнання обвинуваченим своєї вини та згоду на розгляд справи у спрощеному порядку. Суд першої інстанції переконався у правильності розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення та наслідків його згоди, що повністю відповідає вимогам закону.

По-третє, твердження прокурора про те, що суд досліджував докази безпосередньо, спростовується змістом вироку та журналом судового засідання. Суд лише пересвідчився у добровільності позиції обвинуваченого, але вирок постановив саме на підставі матеріалів досудового розслідування, як це передбачено главою 30 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України скасування вироку можливе лише у випадку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення. До таких підстав відносяться, зокрема, розгляд справи незаконним складом суду, відсутність протоколу судового засідання чи ухвалення вироку без урахування зібраних доказів. Жодної з цих обставин у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Європейський суд з прав людини у справі «Сутяжник проти росії» (Sutyazhnik v. russia, заява № 8269/02, рішення від 23 липня 2009 року) сформулював підхід, згідно з яким не може бути скасоване правильне по суті судове рішення виключно з мотивів правового пуризму. Суд підкреслив, що принцип правової визначеності є одним з ключових елементів верховенства права, і відступ від нього може мати місце лише тоді, коли йдеться про виправлення істотної судової помилки.

У зазначеній справі ЄСПЛ констатував порушення Конвенції, оскільки рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили та було правильним за змістом, було скасоване у порядку нагляду лише з формальних підстав порушення правил юрисдикції. Європейський суд з прав людини наголосив, що хоча загальним правилом є дотримання юрисдикційних норм, проте у конкретних обставинах не існувало жодної нагальної суспільної потреби для такого втручання. Відтак, таке скасування становило надмірне піднесення форми над змістом і кваліфікувалося Європейським судом з прав людини як «правовий пуризм».

Отже, виходячи з наведеного підходу Європейський суд з прав людини, принцип правової визначеності вимагає, щоб перегляд судових рішень у кримінальному провадженні відбувався не заради формального дотримання процесуальних деталей, а виключно для усунення істотних порушень, які реально вплинули або могли вплинути на законність та обґрунтованість вироку чи ухвали.

Більше того, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, № 24465/04, від 19 лютого 2009 року, п. 34) зазначив, що повага до принципу «res judicata» є складовою верховенства права та гарантує стабільність правовідносин.

Зокрема, Європейський суд з прав людини підкреслив, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового до виконання рішення суду лише з метою повторного розгляду справи та ухвалення нового рішення. Відступ від принципу остаточності можливий виключно у випадках, коли цього вимагає виправлення істотної судової помилки чи існують інші виняткові обставини, які становлять нагальну суспільну потребу.

Отже, неодноразовий перегляд остаточних рішень без наявності таких підстав є несумісним із вимогами ст. 6 Конвенції та становить порушення принципу правової визначеності.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на пояснення захисника, який у судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що дійсно окремі процесуальні дії суду першої інстанції формально не повністю відповідали процедурі спрощеного провадження, однак це жодним чином не вплинуло на результат справи. Захисник підкреслив, що призначене покарання відповідало саме тому варіанту, який обвинувачений визнавав прийнятним та на який він добровільно погодився.

Тобто мета правосуддя забезпечення справедливого та пропорційного покарання була досягнута, і підстав для нового розгляду немає.

А тому, у даному випадку вирок суду першої інстанції є правильним по суті, відповідає фактичним обставинам і визнанню вини самим обвинуваченим. Його скасування та призначення нового розгляду призведе лише до затягування судового провадження, спричинить додаткові та надмірні процесуальні витрати на розгляд малозначного кримінального провадження та призведе до нераціонального використання часу суду, який і без того перебуває у стані перевантаження через кадровий дефіцит.

Направлення кримінального провадження на новий розгляд у даному випадку не матиме жодного впливу на кінцевий результат, оскільки обвинувачений визнає вину, потерпілий погодився на розгляд справи у спрощеному порядку, а санкція закону є чіткою, визначеною та незмінною.

Більше того, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційної інстанції, повідомив, що сплатив штраф, який був йому призначений вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.05.2025.

За таких обставин повторний розгляд призведе до ухвалення аналогічного рішення по суті, але із зайвими часовими та ресурсними витратами, що суперечить принципам процесуальної економії та ефективності правосуддя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на належних доказах і добровільному визнанні вини обвинуваченим.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться лише до формальних зауважень щодо порядку розгляду справи, які жодним чином не вплинули на законність та обґрунтованість рішення. Тому підстав для скасування чи зміни вироку у даному випадку немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.05.2025, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4