Справа №211/9199/25
Провадження № 1-кп/211/1812/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000192 від 06.08.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянство - України, освіта середня, не одружений, офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2025 року приблизно о 19 годині 45 хвилині потерпілий ОСОБА_3 , знаходився у дворі будинку

АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 .

В цей же день, 03 серпня 2025 року о 19 годині 50 хвилин з під`їзду будинку АДРЕСА_2 вийшов обвинувачений ОСОБА_2 , який підійшов до ОСОБА_4 та почав виражатися на її адресу нецензурною лайкою. З цієї причини на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між обвинуваченим ОСОБА_2 та потерпілим ОСОБА_3 стався словесний конфлікт, під час якого у обвинуваченого ОСОБА_2 виник протиправний умисел, спрямований на завдання побоїв, з метою спричинення фізичного болю потерпілому ОСОБА_3 .

Далі, обвинувачений ОСОБА_2 , реалізуючи свій протиправний умисел, 03 серпня 2025 року приблизно о 19 годині 55 хвилин, перебуваючи за вище вказаною адресою, стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_3 на відстані витягнутої руки, діючи умисно, наніс останньому кулаком лівої руки один удар в область правої щоки та кулаком правої руки один удар в область лівої щоки від чого потерпілий ОСОБА_3 відчув фізичний біль. Таким чином, своїми протиправними умисними діями обвинувачений ОСОБА_2 завдав потерпілому ОСОБА_3 побоїв, які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 126 КК України, а саме: умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

До обвинувального акту при його направленні до суду, додано заяву ОСОБА_2 , складену у присутності захисника ОСОБА_5 , про беззаперечне визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Також до обвинувального акту додана заява потерпілого ОСОБА_3 про надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, у якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт може бути розглянутий у порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України доведена, однак його дії необхідно перекваліфікувати з «умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень» на «умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень», з огляду на таке.

Так, об`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України характеризується завданням удару, побоїв або вчиненням інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Під ударом слід розуміти одноразовий вплив рукою, ногою, тупим предметом тощо на тіло людини, що заподіяв фізичний біль. Побої це умисне багаторазове (два і більше) завдання потерпілому ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Під іншими насильницькими діями слід розуміти фізичний вплив на людину (крім удару та побоїв), що спричинив болісні відчуття (виривання волосся, стискування частин тіла, щипання, застосування вогню чи холоду тощо).

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_2 наніс потерпілому ОСОБА_3 два удари, які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, то його дії з об`єктивної сторони характеризуються саме як умисне завдання побоїв, а не удару.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України класифікується як кримінальний проступок, особу винного, той факт, що він не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо.

В якості обставини, яка пом`якшуює покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , про яке вказано в обвинувальному акті, зі змістом якого погодився обвинувачений.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, яка пом`якшуює покарання, даних про особу винного, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_2 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, суд приходить до висновку про неможливість призначити йому покарання у виді штрафу або виправних робіт, а вважає необхідним призначити йому покарання у виді громадських робіт.

На думку суду, такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_2 запобіжний захід не обирався.

Суд уважає, що підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили немає.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Судових витрат не має. Речові докази не долучалися.

Керуючись 368, 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня отримання учасниками судового провадження копії вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1