Справа № 304/408/25 Провадження № 1-кс/304/377/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , детектива ОСОБА_4 , представник власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000165 від 26 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

У С Т А Н О В И Л А:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене 11-12 березня 2025 року за результатами проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: 351 мішок у кількості 226 451 пари шкарпеток, 1 коробку 480 пар, 1 полімерний пакет 274 пари, 890 етикеток, 3 рулони зі штрих-кодами, 2 стрічки з даними про виробника (загалом 227 205 пар шкарпеток).

Клопотання мотивує тим, що Територіальним управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 26 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України, з матеріалів якого встановлено, що ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час особами здійснюють у АДРЕСА_2 виготовлення та реалізацію шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торгівельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям, в результаті чого даним компаніям завдано матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.

Прокурор указує, що з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, в період з 12.25 год 11 березня 2025 року по 17.48 год 12 березня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2025 року (справа № 304/408/25; провадження № 1-кс/304/297/2025) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено зазначене у прохальній частині клопотання майно.

Враховуючи, що вилучена у ході обшуку шкарпеткова продукція з незаконно нанесеними на ній знаками для товарів і послуг торгівельних марок та сировини для виготовлення шкарпеткової продукції, мають доказове значення у цьому кримінальному провадженню і можуть бути використані як докази, а також те, що є достатні підстави вважати, що вищезазначені речі у разі не накладення арешту можуть бути приховані, змінені або знищенні, що може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор та детектив клопотання підтримали у повному обсязі та просили таке задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник власників майна адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на викладені у письмовому запереченні обставини.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи, викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як слідує із змісту клопотання та підтверджується витягом з ЄРДР, досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000165 від 26 червня 2023 року здійснюється за фактом того, що на території Закарпатської області здійснюється виготовлення шкарпеток відомих торговельних марок без відповідних патентів та ліцензійних договорів, а також реалізація шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торговельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям, що може свідчити про наявність ознак складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України.

Також з протоколу обшуку від 11 березня 2025 року встановлено, що такий детективами Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ y Закарпатській області було проведено за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Нижня Апша, вул. Набережна, 34А, в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: 351 мішок у кількості 226 451 пари шкарпеток, 1 коробку 480 пар, 1 полімерний пакет 274 пари, 890 етикеток, 3 рулони зі штрих-кодами, 2 стрічки з даними про виробника (загалом 227 205 пар шкарпеток).

Вказане підтверджується протоколом обшуку від 11 березня 2025 року та описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду.

При цьому, вказане вище майно постановою старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000165.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшла висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи те, що шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «найк» у формі перевернутої коми у кількості 6 мішків 4 234 пари; шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «найк» у формі перевернутої коми у кількості 1 коробки 480 пар, 1 полімерного пакету у кількості 274 пар; паперові етикетки з написом «Marina» у 4 паперових конвертах у кількості 700 шт, 190 паперових етикеток з написом «Житомир», 3 рулони з штрих-кодами, 2 стрічки з даними про виробника, шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «адідас» у формі трикутника поділеного 4 полосами у кількості 1 мішок 202 пари; шкарпетки марки «Носок Житомир» у кількості 10 мішків 7 200 пар; шкарпетки марки «Носок» у кількості 157 мішків 82 930 пар; шкарпетки марки «Житомир Стиль люкс» у кількості 33 мішків 29 540 пар; шкарпетки марки «Червона марка» у кількості 7 мішків 2 565 пари; шкарпетки марки «Medical» у кількості 41 мішків 27 780 пар; шкарпетки марки «Житомир» у кількості 38 мішків 27 400 пар; шкарпетки марки «Житомир Дитячі» у кількості 1 мішок 300 пар; шкарпетки марки «KD» у кількості 1 мішок 720 пар; шкарпетки марки «Women socks» у кількості 3 мішків 1 800 пар; шкарпетки марки «Man socks» у кількості 6 мішків 3 420 пар; шкарпетки марки «Cool» у кількості 1 мішок 960 пар; шкарпетки без маркування у кількості 1 мішок 720 пар; шкарпетки марки «Team Socks» у кількості 1 мішок 600 пар, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, та з метою їх збереження, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про арешт майна в цій частині є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні під час проведення слідчих (розшукових) дій було вилучено велику партію товару шкарпеток, що перебувають у належному товарному стані.

З метою запобігання псуванню речових доказів та забезпечення балансу між потребами кримінального провадження та правами законного володільця товару, слід передати велику партію шкарпеток на відповідальне зберігання законному володільцю.

При цьому, з метою забезпечення можливості проведення відповідних товарознавчих або інших експертиз, по одній парі шкарпеток з кожного найменування/типу слід залишити в розпорядженні органу досудового розслідування для проведення відповідних досліджень.

Такий підхід не створює перешкод для подальшого здійснення досудового розслідування та відповідає вимогам чинного законодавства.

В той же час, матеріалами, доданими до клопотання, не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «Marina» у кількості 55 мішків (36 582 пари), виходячи з такого.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Оцінюючи доводи, наведені в клопотанні, обставини установлені у судовому засіданні, на думку слідчого судді, органом досудового розслідування не було дотримано вимог, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме не доведено правової підстави для арешту майна, можливості використання такого як доказу у цьому кримінальному провадженні.

Так, ні з клопотання, ні з матеріалів, які подані на його обґрунтування, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не встановлено жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт на шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «Marina» у кількості 55 мішків 36 582 пари (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо). Навпаки, адвокатом ОСОБА_5 надано слідчому судді докази, що виготовлення шкарпеток торгової марки «Marina» здійснюється ФОП ОСОБА_6 , про що надав відповідне Свідоцтво про право власності. Відтак підстав для вилучення шкарпеток вказаної марки не було. Жодних тверджень про те, що вказані вище шкарпетки з етикеткою «Marina» є предметами злочину чи були знаряддям вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту щодо виготовлення шкарпеток відомих торговельних марок без відповідних патентів та ліцензійних договорів, а також реалізація шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торговельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям, клопотання прокурора не містить. Не долучено також і жодного доказу, який би підтверджував наведені обставини, які, у свою чергу прокурор повинен довести у розумінні статті 98 КПК України для визнання згаданих шкарпеток речовими доказами у межах кримінального провадження, що зареєстроване за фактом виготовлення шкарпеток відомих торговельних марок без відповідних патентів та ліцензійних договорів, а також реалізація шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торговельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям. Саме по собі визнання детективом певного майна речовими доказами у межах кримінального провадження без будь-якого обґрунтування на предмет відповідності ознакам речового доказу ст. 98 КПК України слідчий суддя оцінює критично.

Також слідчий суддя зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Отже, враховуючи те, що прокурором не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування арешту на шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «Marina» у кількості 55 мішків (36 582 пари), не наведено чіткого завдання, для виконання якого необхідно накласти арешт на вказане вище майно, тому слідчий суддя вважає, що відсутні законні підстави для накладення арешту на згадане майно, а відтак у цій частині клопотання слід відмовити.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 168, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «найк» у формі перевернутої коми у кількості 6 мішків 4 234 пари; шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «найк» у формі перевернутої коми у кількості 1 коробки 480 пар, 1 полімерного пакету у кількості 274 пар; паперові етикетки з написом «Marina» у 4 паперових конвертах у кількості 700 шт, 190 паперових етикеток з написом «Житомир», 3 рулони з штрих-кодами, 2 стрічки з даними про виробника, шляхом заборони користуватись, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Накласти арешт на майно, а саме по одній парі шкарпеток із зображувальними позначеннями торгівельних марок «адідас», «Носок Житомир», «Носок», «Житомир Стиль люкс» «Червона марка», «Medical», «Marina», «Житомир», «Житомир Дитячі», «KD», «Women socks», «Man socks», «Cool», «Team Socks», а також одну пару шкарпеток без маркування, шляхом заборони користуватись, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Накласти арешт на майно, а саме: шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «адідас» у формі трикутника поділеного 4 полосами у кількості 1 мішок 201 пару; шкарпетки марки «Носок Житомир» у кількості 10 мішків 7 199 пар; шкарпетки марки «Носок» у кількості 157 мішків 82 929 пар; шкарпетки марки «Житомир Стиль люкс» у кількості 33 мішків 29 539 пар; шкарпетки марки «Червона марка» у кількості 7 мішків 2 564 пари; шкарпетки марки «Medical» у кількості 41 мішків 27 779 пар; шкарпетки марки «Житомир» у кількості 38 мішків 27 399 пар; шкарпетки марки «Житомир Дитячі» у кількості 1 мішок 299 пар; шкарпетки марки «KD» у кількості 1 мішок 719 пар; шкарпетки марки «Women socks» у кількості 3 мішків 1 799 пар; шкарпетки марки «Man socks» у кількості 6 мішків 3 419 пар; шкарпетки марки «Cool» у кількості 1 мішок 959 пар; шкарпетки без маркування у кількості 1 мішок 719 пар; шкарпетки марки «Team Socks» у кількості 1 мішок 599 пар, яке передати ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, заборонивши йому користуватись, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Попередити ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України

У задоволенні вимоги про накладення арешту на шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «Marina» у кількості 55 мішків (36 582 пари) відмовити повністю.

У порядку ч. 3 ст. 173 КПК України тимчасово вилучене майно, а саме шкарпетки із зображувальним позначенням торгівельної марки «Marina» у кількості 55 мішків 36 582 пари, повернути ОСОБА_7 .

Детектив, прокурор у кримінальному провадженні № 0000165 від 26 червня 2023 року після отримання копії ухвали повинні негайно вжити заходів щодо виконання ухвали та направити слідчому судді повідомлення про його виконання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 29 липня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1