Провадження № 11-сс/4823/403/25
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

19 серпня 2025 року м. Чернігів

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000084 від 01.04.2023.

Накладено арешт на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною права відчуження та розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_3 було подану заяву, яка фактично, за своїм змістом, являється апеляційною скаргою на вказане рішення слідчого судді та ставить питання про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2023 року, оскільки оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно власником якого являється він та не належить ОСОБА_5 , в зв`язку з чим на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути накладено арешт.

Дослідивши апеляційну скаргу та додатки до неї, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала з наступних підстав.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 7 ст. 173 КПК України підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таких обставин, власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направлення до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Суддею-доповідачем встановлено, та про що також зазначається самим апелянтом, в рамках кримінального провадження № 0000084 від 01 квітня 2023 року, матеріали кримінального провадження № 0000084 (справа № 742/1066/24) щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направлені до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2024 року.

Частиною 4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Статтею 374 КПК України передбачено, що у разі ухвалення вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Суддя-доповідач звертає увагу на те, що досудове розслідування, в рамках кримінального провадження якого накладено арешт на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , завершено шляхом скерування обвинувального акта до суду, та за наслідками якого ухвалено вирок, який наразі є предметом апеляційного оскарження. А відтак, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000084, внесеного до ЄРДР 01 квітня 2023 року, після закінчення досудового розслідування.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, поданої після завершення досудового розслідування, вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати дію статті 7 та 9 КПК України.

Так, ч.6 ст.9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Пунктом 3 ч.3 ст.399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Разом з тим, суддя-доповідач вважає за необхідне зазначити наступне.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Як визначено ч. 2 ст. 24 КПК України гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац 3 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).

Також у Висновку від 20 січня 2016 року № 1-в/2016 Конституційний Суд України зауважив, що особі має бути гарантовано право на перегляд її справи судом апеляційної інстанції; після апеляційного розгляду справи сторони судового процесу можуть бути наділені правом оскаржити судові рішення першої та апеляційної інстанцій до суду касаційної інстанції у випадках, визначених законом, що сприятиме забезпеченню реалізації принципу верховенства права (абзац 2 пп. 3.6.3 пп. 3.6 п. 3 мотивувальної частини).

Відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.

Відповідно до положень ст. 392 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК України. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт(п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

У ст. 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

За таким обставин, ОСОБА_3 , як власник майна, на яке накладено арешт в рамках кримінального провадження №0000084, внесеного до ЄРДР 01 квітня 2023 року, є особою права, свободи та інтереси якої стосується вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2024 року, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну (касаційну) скаргу на вказане судове рішення в частині порушених прав, свобод та інтересів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 9, 309, 370-372, 399 КПК України, суддя-доповідач,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000084 від 01 квітня 2023 року повернути апелянту.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма додатками до неї невідкладно надіслати апелянту.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_2