Справа № 504/3600/18
Номер провадження 1-кп/504/140/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 рокус-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши в залі суду в с-щі Доброслав обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000410 від 29.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матлахове Роменського району Сумської області, громадянина України, військовослужбовця, який проходить військоу службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , одруженого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді оператора зенітної ракетної обслуги 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані старший солдат, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в обідню пору, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, 18.06.2018, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби до 18:00 год. 03.07.2018, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні вказаного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю, повідомив, що він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 через необхідність догляду за самотньою матір`ю, через нетривалий час він повернувся на службу, яку проходить і по цей час.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та характеризуючих матеріалів відносно обвинуваченого. Обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем, є доведеною повністю, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України є тяжким злочином, період самовільно залишення військової частини був нетривалим, а після цього обвинувачений повернувся на військову службу, яку проходить і по цей час. При цьому обвинувачений сприяв слідству у встановлені об`єктивної істини у справі, самостійно припинив вчиняти правопорушення.

Суд приймає до уваги , що ОСОБА_4 є громадянином України, одруженим, відомості про перебування на обліку в лікаря нарколога та психіатра відсутні, проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_3 , є учасником бойових дій, визнав свою вину у вчиненому злочині та щиро розкаявся, активно сприяв вчиненню кримінального правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

З часу вчинення кримінального правопорушення минуло близько семи років.

Відповідно до доповіді органу пробації ризики небезпеки для суспільства є середніми, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення є середніми.

Обставинами, які передбачені ст. 66 КК України та пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також участь обвинуваченого в АТО та бойових діях, щодо захисту України від рф.

Обставин, які передбачені ст. 67 КК України та які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість і характер вчиненого кримінального правопорушення, наявність кількох пом`якшуючих обставин, що суттєво знижують суспільну небезпеку від вчиненого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку прокурора, суд вважає що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі нижче мінімальних меж санкції ч. 4 ст. 407 КК Україні із застосуванням дії ч. 1 ст. 69 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на один рік.

Крім того, на підставі ст. 58 КК України, наявні підстави для заміни покарання у вигляді позбавлення волі на покарання у вигляді одного року службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 , так як останній продовжує проходити військову службу.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання слід залишити без змін із продовженням дії раніше визначених обов`язків.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Питання речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи наведене, на підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 58 КК України замість покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік, з відрахуванням із суми його грошового забезпечення 10 (десять) відсотків в дохід держави.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити без змін та покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захисникам та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1