УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшої слідчої 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264 від 04.11.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старша слідча 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264 від 04.11.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Клопотання погоджене з прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим управлінням ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000264 від 04.11.2024 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

У період лютого-березня 2014 року, Російська Федерація (далі - РФ), використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, у порушення міжнародно-правових норм, у тому числі Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та РФ (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 року та Федеральним Законом РФ № 42-ФЗ від 02.03.1999 року), Конституції України, із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також підконтрольних уряду РФ проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин, а також, організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АР Крим, із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому, став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Таким чином, з 20.02.2014 року РФ, як держава-агресор, здійснила окупацію території України - Кримського півострова із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

Так, 24.02.2022 року, у зв`язку з відкритим повномасштабним військовим вторгненням РФ в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022 року та строк дії якого продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

Враховуючи вказані обставини агресії в Україні, з метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу РФ, на тимчасово окуповані території України - АР Крим та у м. Севастополь було створено та за регульовано вертикаль незаконних органів муніципальної влади, діяльність яких є протиправною і спрямованою на шкоду державним інтересам України, її суверенітету та територіальній цілісності.

Так, досудовим розслідування встановлено, що громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на ТОТ України - в АР Крим, а саме, у м. Сімферополі, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам держави Україна, її суверенітету й територіальній цілісності, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та господарсько-адміністративних функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, так званому «Міністерстві культури Республіки Крим».

20 вересня 2024 року громадянка України ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова, 13, добровільно, умисно зайняла, так звану посаду, так званого «міністра культури Республіки Крим», що підтверджується, так званим «указом голови Республіки Крим № 279-У від 20.09.2024».

На посаді, так званого «міністра культури Республіки Крим» ОСОБА_4 реалізовує окупаційну політику щодо функціонування незаконного органу виконавчої влади у галузі культури, зокрема, щодо нормативно-правового регулювання, контролю в галузі культури та мистецтва, музейної, бібліотечної справи, асиміляції культурного простору Кримського півострову до системи органів Російської Федерації, кадрову політику тощо.

Таким чином, ОСОБА_4 виконує організаційно-розпорядчі та господарсько-адміністративні функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

У силу наявної освіти та життєвого досвіду ОСОБА_4 достеменно усвідомлює протиправність своїх дій, однак, здійснює сприяння реалізації політики окупаційної влади РФ на території Кримського півострову, що свідчить про наявність прямого умислу та добровільності дій.

Враховуючи зазначенні обставини, 25.03.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Викладені обставини та повідомлена ОСОБА_4 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих в ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, у тому числі: інформацією про особу з Державної міграційної служби, відповідно до якої, ОСОБА_4 отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; відповіддю Офісу Президента України, відповідно до якої, ОСОБА_4 громадянство України не припиняла та з нього не виходила; протоколом огляду від 17.03.2025 року публічно доступної інформації в мережі Інтернет, яким зафіксовано документи, які підтверджують призначення ОСОБА_4 на посаду, так званого «міністра культури Республіки Крим» та її діяльність на вказаній посаді; протоколом огляду від 17.03.2025 року публічно доступної інформації в мережі Інтернет, яким зафіксовано діяльність ОСОБА_4 на посаді, так званого «міністра культури Республіки Крим»; протоколом огляду від 17.10.2024 року публічно доступної інформації в мережі Інтернет, яким зафіксовано інформацію про призначення ОСОБА_4 на посаду, так званого «міністра культури Республіки Крим» та її біографію; висновком експерта № 4486/25-35 від 05.06.2025 року за результатами проведення судової портретної експертизи.

Так, зібрані під час досудового розслідування докази дають підстави вважати, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра є обґрунтованою, зокрема, у контексті практики Європейського суду з прав людини, оскільки існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити інкриміноване їй правопорушення («Нечипорук і Йонкало проти України» (п. 175).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається у день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

На виконання вимог ст. 135 КПК України, 21.03.2025 року повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про її виклик на 31.03.2025 року, 01.04.2025 року та 02.04.2025 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 62 (7987), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Однак, на виклики слідчого підозрювана ОСОБА_4 систематично не з`являлася, про поважність причин неявки не повідомляла, у зв`язку з чим, 11.04.2025 року було винесено постанову про розшук підозрюваної.

Положення ч. 1 ст. 170 КПК України передбачають, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У свою чергу, санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України, за якою обґрунтовано підозрюється громадянка України ОСОБА_4 , передбачає можливість конфіскації майна як виду покарання.

На праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належать наступні об`єкти нерухомого майна, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0, 1200 га., кадастровий номер :10:001:0637, яка знаходиться за адресою: Чистенська сільська рада, СТ «ІНФОРМАЦІЯ_3», ділянка № НОМЕР_5; земельна ділянка площею 0,2243 га., кадастровий номер 124781300:01:002:0143, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відомостей, наданих головним сервісним центром МВС, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить транспортний засіб: автомобіль легковий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номер та серія знака НОМЕР_4 , KIA RIO, 2008 року випуску, червоний.

Документами, які підтверджують право власності на зазначене рухоме майно, що належить арештувати, є відомості одержані безпосередньо від державних органів (їх реєстрів).

Застосування зазначених вище обмежень у виді арешту майна надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та, в подальшому, забезпечить можливість здійснити конфіскацію майна як виду покарання.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

Таким чином, з метою запобігання можливості відчуження цього майна та недопущення виведення його з-під арешту, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо його відчуження.

З метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання слідча просить розглянути без повідомлення власника даного майна та без участі його представників.

У судове засідання слідча не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Розгляд клопотання відбувався за відсутності інших учасників, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 04.11.2024 року за № 0000264 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Клопотання подано старшою слідчою 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 .

У клопотанні зазначено підстави, у зв`язку з якими необхідно накласти арешт на майно та конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто, клопотання оформлене відповідно до вимог ст. 171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучені документи, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, 21.03.2025 року складено повідомлення про підозру громадянці України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території України, повідомлення про підозру йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме шляхом опублікування повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (випуск № 62 (7987) від 25.03.2025 року) та 25.03.2025 року - на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно та інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належать наступні об`єкти нерухомого майна, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0, 1200 га., кадастровий номер :10:001:0637, яка знаходиться за адресою: Чистенська сільська рада, СТ «ІНФОРМАЦІЯ_3», ділянка № НОМЕР_5; земельна ділянка площею 0,2243 га., кадастровий номер 124781300:01:002:0143, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Зокрема, відповідно до відомостей, наданих головним сервісним центром МВС, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить транспортний засіб, а саме: автомобіль легковий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номер та серія знака НОМЕР_4 , KIA RIO, 2008 року випуску, червоний.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи вище викладені обставини, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчої підлягає задоволенню, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-175, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшої слідчої 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264 від 04.11.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 1200 га., кадастровий номер :10:001:0637, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянка площею 0,2243 га., кадастровий номер 124781300:01:002:0143, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль легковий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номер та серія знака НОМЕР_4 , KIA RIO, 2008 року випуску, червоний, з метою конфіскації майна як виду покарання, шляхом заборони державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії, пов`язані із вказаним майном

У силу ст. 175 КПК України, контроль за виконанням ухвали покласти на старшу слідчу 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя