УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, скаргу адвоката ОСОБА_3 про забезпечити додержання прав підозрюваного ОСОБА_4 щодо надання спеціалізованої медичної допомоги останньому в умовах перебування під вартою.

ПОСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва передано скаргу адвоката ОСОБА_3 про забезпечити додержання прав підозрюваного ОСОБА_4 щодо надання спеціалізованої медичної допомоги останньому в умовах перебування під вартою, в порядку ст. 206 КПК України.

В своїй скарзі адвокат просить слідчого суддю зобов`язати начальника ЦОЗ ДКВС України забезпечити додержання прав ОСОБА_4 , який утримується під вартою, а саме надати спеціалізовану медичну допомогу останньому в умовах перебування під вартою.

В судовому засіданні адвокат підтримав доводи та вимоги своєї скарги, яку просив задовольнити з підстав наведених у скарзі.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Стаття 49 Конституції України визначає, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пивоварник проти України», рівень охорони здоров`я ув`язненого має бути сумісним з людською гідністю. Європейський суд з прав людини наголосив, що охорона здоров`я ув`язнених повинна здійснюватися належним чином, а відсутність належної медичної допомоги може вважатися жорстоким або нелюдським поводженням в значенні статті 3 Конвенції. ЄСПЛ підкреслив, що для того, щоб надана медична допомога могла вважатися належною, потрібно встановити сукупність наступних факторів: 1) факт огляду лікарем і призначення лікування; 2) докладне документування стану здоров`я ув`язненого; 3) оперативність та точність постановки діагнозу і лікування; 4) наявність регулярного і систематичного нагляду за станом здоров`я, розроблення плану лікування; 5) створення умов, необхідних для надання призначеного лікування; 6) медична допомога має відповідати тому рівню, на якому надається населенню в цілому.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_4 , який утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» потребує медичної допомоги, у зв`язку з проблемами із здоров`ям.

Європейський суд з прав людини в справі «Логвиненко проти України» визначив, що «належність» медичної допомоги залишається найбільш важким елементом для визначення (див. рішення у справі «Блохін проти Росії» [ВП] (Blokhin v. Russia) [GC], заява № 47152/06, пункт 137, ЄСПЛ 2016). У цьому контексті зрозуміло, що органи влади повинні забезпечити оперативність і точність постановки діагнозу та лікування (див. рішення у справах «Похлєбін проти України» (Pokhlebin v. Ukraine), заява № 35581/06, пункт 62, від 20 травня 2010 року, та «Горбуля проти Росії» (Gorbulya v. Russia), заява № 31535/09, пункт 62, від 06 березня 2014 року, з подальшими посиланнями), а у випадку, коли це викликано медичним станом,- регулярність і систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою ефективного лікування захворювань ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню (див., inter alia, рішення у справах «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukraine), заява № 30628/02, пункт 74, від 18 грудня 2008 року, та «Колесникович проти Росії» (Kolesnikovich v. Russia), заява № 44694/13, пункт 70, від 22 березня 2016 року, з подальшими посиланнями). Суд підкреслює, що медична допомога, яка надається в установах виконання покарань, має бути належною та відповідати тому рівню допомоги, яку державні органи зобов`язалися надавати для всього населення. Проте це не означає, що кожному затриманому має гарантуватись лікування на тому самому рівні, що й у найкращих медичних закладах поза межами установ виконання покарань (див. рішення у справах «Садретдінов проти Росії» (Sadretdinov v. Russia), заява № 17564/06, пункт 67, від 24 травня 2016 року, та «Коновальчук проти України» (Konovalchuk v. Ukraine)

З огляду на викладене, слідчий суддя з метою додержання прав підозрюваного ОСОБА_4 , вважає необхідним зобов`язати начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», негайно забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу, в частині забезпечення медичного обстеження останнього, та за необхідності лікування згідно призначень лікаря.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 206, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 206 КПК України - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб ЦОЗ ДКВС України, негайно забезпечити додержання права ОСОБА_4 на належну медичну допомогу, в частині забезпечення спеціалізованої медичної допомоги останньому, та за необхідності лікування у спеціалізованому медичному закладі згідно лікарського висновку.

Копію ухвали направити для виконання до ЦОЗ ДКВС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: