УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 180/1994/23

провадження № 51-567 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга потерпілої ОСОБА_4 , яка не погоджувалася з вказаними судовими рішеннями щодо ОСОБА_5 , просила їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2025 року касаційну скаргу потерпілої на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У судовому рішенні йшлося, зокрема, про те, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК України правом на касаційне оскарження наділений потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції. З урахуванням ст. 59 КПК України у випадку, якщо потерпілим є неповнолітня особа до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.

Наведені положення залишились поза увагою неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 , яка звернулась до касаційного суду зі скаргою самостійно, а її доводи зводились до захисту інтересів засудженого ОСОБА_5 .

Потерпіла посилалась на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, проте не наводила обґрунтування допущення судами таких порушень, які в силу ст. 412 КПК України є істотними та тягнуть за собою скасування оскаржених вироку і ухвали на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.

Крім цього, скаржник вказувала на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак доводів на обґрунтування своєї позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводила.

Також потерпіла оскаржувала ухвалу апеляційного суду, разом з тим, не вказувала у чому конкретно полягає її незаконність чи необґрунтованість з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України.

Окрім зазначеного, до касаційної скарги на виконання вимог ч. 5 ст. 427 КПК України не було додано копій оскаржених судових рішень.

У порушення ч. 6 ст. 427 КПК України потерпілою не долучено до касаційної скарги її копій з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й учасникам судового провадження.

Вказані обставини у своїй сукупності перешкодили суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

При цьому особа, яка подала касаційну скаргу, повідомлялась про те, що у разі невиконання вимог суду, скаргу їй буде повернуто.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку, що її необхідно повернути скаржнику, з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Як убачається із матеріалів провадження за касаційною скаргою, копію ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2025 року потерпіла отримала 18 березня 2025 року, що нею було особисто підтверджено.

До цього на адресу Верховного Суду надійшла подана від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 касаційна скарга, аналогічна за змістом до попередньої, а також її копії, які потерпілою було скеровано електронною поштою та засобами поштового зв`язку.

Слід зауважити, що касаційна скарга, як і до того, складена без урахування вимог статей 425, 427 КПК України.

При тому, що ОСОБА_6 , як видно з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, взагалі не є учасником процесу та жодною із осіб, які відповідно до ст. 425 КПК України мають право подати касаційну скаргу.

Законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 у кримінальному провадженні було залучено ОСОБА_7 , який і має право звернутися до Суду з касаційною скаргою.

Інших документів від потерпілої, її законного представника, представника до суду касаційної інстанції не надходило.

Зважаючи на те, що вимоги ухвали від 17 лютого 2025 року не виконано, недоліки касаційної скарги в установлений для цього строк не усунуто, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Положеннями ч. 4 ст. 429 КПК України визначено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.

З цих підстав Суд постановив:

Повернути потерпілій ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3