Номер провадження: 11-сс/813/1516/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

осіб, які подали клопотання про взяття на поруки ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2025, якою в межах к/п №0001208 від 07.09.2024 стосовно:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старі Трояни Кілійського р-ну Одеської обл., громадянина України, з вищою освітою, одруженого, обіймаючого посаду Вилківського міського голови Ізмаїльського р-ну Одеської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001208 від 07.09.2024 було частково задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано стосовно ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.09.2025 включно, із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 13 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 39 364 000 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 07.09.2025 включно певних обов`язків, передбачених вимогами ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України та в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на свідків та експертів у провадженні, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та продовження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, обумовлених суворість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_11 у разі визнання винуватим; можливістю безперешкодного перетину підозрюваним державного кордону України; можливістю, в силу займаної посади, впливати на свідків у провадженні; доступом ОСОБА_11 до документів та чорнових записів у зв`язку із тим, що він не відсторонений від посади.

Окрім того, врахувавши підозру ОСОБА_11 у вчиненні тяжких корисливих кримінальних злочинів, надзвичайно високий ступінь встановлених ризиків, розмір можливих збитків, заподіяних державі, а також майновий стан підозрюваного та його близьких родичів, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення ОСОБА_11 застави в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме в розмірі 13 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що висунута ОСОБА_11 підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України не є обґрунтованою, оскільки акваторія морського порту «Усть-Дунайськ» не має жодного відношення до територіальної громади, відповідно до постанови КМУ №1274 від 07.10.2009 та Наказу ДП «Адміністрація морських портів» №256 від 19.07.2016, є державною власністю та знаходиться в користуванні адміністрації морських портів України, внаслідок чого ОСОБА_11 , як Вилківський міський голова Ізмаїльського р-ну Одеської обл. не мав жодних повноважень стосовно території, де за версією органу досудового розслідування відбувалось незаконне видобування корисних копалин місцевого значення; надані органом досудового розслідування докази, зокрема, протокол проведення НСРД візуального спостереження за місцем, яке відбулось 30.03.2025, зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 22.04.2025, не містять доказів незаконного видобування корисних копалин місцевого значення та обізнаності ОСОБА_11 стосовно цього, незаконного будівництва приватного мультимодального терміналу ТОВ «Вікторі Порт», а також здійснення впливу ОСОБА_11 на депутатів;

- слідчим суддею не було враховано того, що органом досудового розслідування не було доведено існування в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість, сама по собі тяжкість вчиненого злочину не може слугувати виправданням існування відповідного ризику переховування, слідчим суддею не з`ясовано об`єктивна можливість ОСОБА_11 виїхати до США з урахуванням візового режимі між США та Україною; здача підозрюваним закордонного паспорта унеможливить будь-який виїзд останнього за межі території України; ОСОБА_11 вже набув процесуальний статус підозрюваної особи, а в матеріалах кримінального провадження вже наявна низка документів з Вилківської міської ради Ізмаїльського р-ну Одеської обл.; не зрозуміло, яким саме чином підозрюваний може здійснювати вплив на свідка ОСОБА_12 , в показаннях якого немає жодної згадки про ОСОБА_11 , а також експертів;

- слідчим суддею було грубо порушено принцип презумпції невинуватості стосовно ОСОБА_11 в частині визнання доведеним ризику можливого продовження вчинення підозрюваним аналогічних правопорушень, оскільки вина ОСОБА_11 наразі не доведена, останньому лише повідомлено про підозру; посилання органу досудового розслідування в якості обґрунтування наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення на листування ОСОБА_11 щодо 80 000 доларів США, та, як наслідок, наявності в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366-2, 368-5 КК України, є безпідставним, натомість жодної правової оцінки така подія з боку правоохоронних органів не отримала;

- слідчий суддя припустився грубого порушення вимог закону при визначенні підозрюваному ОСОБА_11 застави, визначивши непомірний її розмір, який є неможливим для внесення, тобто фактично застосував стосовно підозрюваного безальтернативний запобіжний захід, не обґрунтувавши належним чином своє рішення в цій частині, не врахувавши стану здоров`я ОСОБА_11 , його майнового та сімейного стану, зауваживши лише на наявності відповідного нерухомого майна у членів його родини; посилання слідчого судді на корисливий характер інкримінованих ОСОБА_11 злочинів та можливий розмір завданих державі збитків при визначенні ОСОБА_11 розміру застави є безпідставним, натомість, інкриміноване останньому одне єдине кримінальне правопорушення не є корисливим, а розмір завданих державі збитків не підтверджений та не встановлений в передбаченому законом порядку;

- із аналізу оскаржуваної ухвали не є зрозумілим, яка мета покладеного на ОСОБА_11 слідчим суддею зобов`язання з`являтись до слідчого щочетверга, а також із якими саме свідками ОСОБА_11 заборонено спілкуватись, натомість, останньому невідомо, хто є свідками у даному кримінальному провадженні, про їх існування слідчий та прокурор підозрюваного не повідомляють.

Посилаючись на викладені обставини, захисника ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5-ть років.

Так, на підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що 24.07.2025 ОСОБА_11 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 6-ти років.

За приписами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України, зокрема, у тому, що він у період з жовтня 2024 року до 23.01.2025, в силу займаної посади Вилківського міського голови Ізмаїльського р-ну Одеської обл. та здійснюваної діяльності, зокрема щодо погодження землевпорядної та містобудівної документації ТОВ «Дунайська гавань» та ТОВ «Вікторі Порт», будучи обізнаним про проведення в інтересах вказаних суб`єктів господарської діяльності ОСОБА_13 та ОСОБА_14 незаконного видобування піску, в порушення норм ст.ст. 16, 19, 28, 51 Кодексу України «Про надра», ст. 24 Гірничого Закону України, ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», без спеціального дозволу на користування надрами для видобування корисних копалин, про необхідність отримання яких, їх правової підстави та порядок був обізнаний, на виконання домовленостей із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , реалізуючи умисел на пособництво у їх незаконній діяльності, направлений на видобуток корисної копалини місцевого значення, шляхом усунення перешкод, не виконував повноваження та обов`язки щодо контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме не видав розпорядження про заборону робіт із видобування корисних копалин, не ініціював утворення спеціальної комісії для проведення обстеження території для фіксації правопорушення, не ініціював зупинення будівництва мультимодального терміналу, яке проводиться з заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу, не нарахував збитки, заподіяні внаслідок самовільного видобування надр, не ініціював звільнення земельної ділянки під будівництвом при наявності факту спричинення збитків внаслідок незаконного видобування корисних копалин, не повідомив правоохоронні та контролюючі органи про виявлений факт незаконного видобутку піску.

Усього ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за пособництвом міського голови ОСОБА_11 незаконно видобуто корисну копалину місцевого значення пісок в обсязі 7765, 99 м?, ринкова вартість якого станом на 23.01.2025 склала 17 456 925, 5 грн, що відповідно до примітки до ст. 240 КК України є великим розміром.

Внаслідок незаконного видобування корисної копалини місцевого значення завдяки пособництву ОСОБА_11 заподіяні збитки Державі в розмірі 171 911 838 грн.

Зазначена підозра, всупереч твердженням сторони захисту, обґрунтовується матеріалами провадження, долученими органом досудового розслідування до клопотання.

Що стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_11 як Вилківський міський голова Ізмаїльського р-ну Одеської обл. не мав жодних повноважень стосовно акваторії морського порту «Усть-Дунайськ», де за версією органу досудового розслідування відбувалось незаконне видобування корисних копалин, оскільки така територія є державною власністю, колегія суддів зауважує на передчасності таких тверджень, натомість, досудове розслідування кримінального провадження триває, органом досудового розслідування здійснюється збір доказів на встановлення всіх обставин ймовірного вчинення кримінального правопорушення, в тому числі стосовно наявності у підозрюваного ОСОБА_11 повноважень на здійснення контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища на території затоки Бузунчук, на підставі оцінки яких можливо буде дійти однозначного висновку стосовно причетності або непричетності підозрюваного ОСОБА_11 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Натомість, аналіз долучених до клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу матеріалів свідчить про ймовірну причетність ОСОБА_11 до пособництва у незаконній діяльності, спрямованій на видобуток корисної копалини місцевого значення шляхом усунення перешкод та сприяння такому незаконному видобутку.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_11 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім цього, в даному контексті колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на позицію, викладену в рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88, відповідно до якої, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Апеляційний суд також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, колегія суддів, частково погоджуючись із висновком слідчого судді, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків:

- можливого переховування ОСОБА_11 від органів досудового розслідування та суду, обумовленого тим, що останній обґрунтовано підозрюється у пособництві у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, пов`язаного із незаконним видобуванням корисних копалин місцевого значення у великому розмірі, вчиненого службовою особою із використанням службового середовища, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3-х до 6-ти років; має в наявності паспорт громадянина України для виїзду за кордон та перебуває у віці, з якого не підлягає мобілізації та має можливість безперешкодного перетину державного кордону України для осіб чоловічої статті під час дії воєнного стану, що може призвести до спроб переховування підозрюваного ОСОБА_11 з метою уникнення кримінальної відповідальності; родина ОСОБА_11 проживає за кордоном, внаслідок чого існує можливість виїзду підозрюваного за межі території України до родини;

- знищення, схову або спотворення будь-якої із речей та документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, обумовлений посадовим становищем підозрюваного ОСОБА_11 , який є Вилківським міським головою Ізмаїльського р-ну Одеської обл., має безперешкодний доступ до документів стосовно незаконної діяльності з видобутку корисної копалини місцевого значення, в силу займаної посади має певний вплив на працівників Вилківської міської ради, внаслідок чого може використати його з метою знищення, приховання або спотворення речових доказів;

- здійснення незаконного впливу на свідків, експертів та інших підозрюваних у провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_11 особисто знайомий із іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні, в силу займаної посади та наявних у нього повноважень має змогу впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки більшість із них є особами, безпосередньо підпорядкованими йому; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, із анкетними даними свідків у провадженні, внаслідок чого він може вдатись до здійснення впливу на зазначених осіб з метою спонукання їх до зміни показань на його користь.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_11 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, колегія суддів не погоджується із висновком слідчого судді стосовно наявності в даному кримінальному провадженні ризику продовження вчинення підозрюваним ОСОБА_11 кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, оскільки, на переконання суду апеляційної інстанції, такий ризик не є доведеним належним чином органом досудового розслідування, зокрема, в якості обґрунтування наявності такого ризику прокурор в поданому клопотанні посилається на намагання ОСОБА_11 за сприяння службових осіб Вилківської міської ради вчинити захоплення земель лісового фонду, які включені до Дунайського біосферного заповідника, а також на наявність у родини ОСОБА_11 незадекларованих статків, проте будь-яких доказів зазначених обставин до клопотання не долучає, натомість, в межах даного кримінального провадження предметом досудового розслідування виступає незаконна діяльність з видобування корисних копалин, в той час як органом досудового розслідування не було надано жодних підтверджень стосовно внесення до ЄРДР відповідних відомостей за ознаками захоплення земель лісового фонду, декларування недостовірної інформації та незаконного збагачення.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.

Що стосується посилань сторони захисту на непомірність визначеного підозрюваному ОСОБА_11 слідчим суддею розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 підозрюється у пособництві у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Так, відповідно до п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В даному випадку слідчий суддя зазначених вище вимог закону дотримався не у повному обсязі та при визначенні застави хоча й врахував обставини інкримінованого злочину та доведені в даному кримінальному провадженні ризики, однак дійшов помилкового висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_11 застави в розмірі 13 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 39 364 000 грн., який, на переконання апеляційного суду, є непомірним для підозрюваного та його родини.

Так, апеляційний суд враховує роль ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема, те, що він виступав пособником; те, що він одружений, є особою похилого віку та має хронічні захворювання, є інвалідом 2-ої групи, має велику кількість нагород та заохочень за багаторічну працю у сфері морського та річкового флоту, користується повагою та авторитетом серед колег та територіальної громади.

Окрім того, колегія суддів також враховує те, що з моменту застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу, тобто з 24.07.2025, по теперішній час розмір визначеної стосовно підозрюваного ОСОБА_11 застави 13 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не було внесено за підозрюваного, що свідчить про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для ОСОБА_11 та його родини.

В якості однієї з підстав для визначення вищезгаданого розміру застави як альтернативного запобіжного заходу слідчий суддя посилався на той факт, що матеріалами, долученими до клопотання прокурора, підтверджується наявність у родини ОСОБА_11 високих незадекларованих статків (зокрема, 80 000 доларів США, які ОСОБА_11 мав намір переказати своєму сину до США), проте суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що зазначені обставини на теперішній потребують подальшого з`ясування та доведення під час досудового розслідування кримінального провадження.

У цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги усталену практику ЄСПЛ, відповідно до якої усі ризики, навіть існуючі із достатньою ймовірністю, зі спливом часу втрачають актуальність, зменшуються або взагалі перестають існувати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, як постановленої із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки слідчий суддя допустив помилку, пов`язану із необґрунтованим визначенням розміру застави в зазначеному кримінальному провадженні всупереч вимог ч. 5 ст. 182 КПК України.

В даному конкретному випадку суд апеляційної інстанції, визначаючи підозрюваному ОСОБА_11 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, зауважує на тому, що обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_11 тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України, розмір збитків, ймовірно завданих державі, який, за версією органу досудового розслідування, попередньо встановлений в розмірі 171 911 838 грн., наявність в даному кримінальному провадженні доведених органом досудового розслідування вищезазначених ризиків, а також майновий та сімейний стан підозрюваного, слугують тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволяють при визначенні підозрюваному ОСОБА_11 застави вийти за межі її розміру, передбаченого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів.

При цьому, надаючи оцінку майновому стану підозрюваного ОСОБА_11 , колегія суддів зауважує на тому, що останній є власником трьох об`єктів нерухомості однієї земельної ділянки площею 0,1 га в м. Вилкове Одеської обл. та двох житлових будинків площею 132, 1 кв.м. та 34,7 кв.м. (т. 1, а.с. 204-205, 214-216).

Окрім того, апеляційний суд також враховує майновий стан членів родини підозрюваного ОСОБА_11 , зокрема, те, що його сину ОСОБА_15 на праві приватної власності належить квартира площею 51, 1 кв.м. в м. Одесі; його доньці ОСОБА_16 квартира площею АДРЕСА_2 ; його доньці ОСОБА_17 квартира площею 72 кв.м. в м. Одесі (т. 1, а.с. 206-208).

Водночас, відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження щорічної декларації ОСОБА_11 за 2024 рік, дохід останнього за 2024 рік склав 795 995 грн. заробітної плати та 209 946 грн. пенсії, а дохід його дружини ОСОБА_18 277 012 грн. заробітної плати та 110 173 грн. пенсії (т. 1, а.с. 245-251).

Зазначені обставини свідчать про добрий майновий стан підозрюваного ОСОБА_11 та його родини.

З огляду на вищезазначені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне визначити ОСОБА_11 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 3500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 598 000 грн., яка, на переконання суду апеляційної інстанції, буде здатна, з огляду на перспективу її втрати, забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

Водночас, під час апеляційного розгляду від Одеського міського голови ОСОБА_19 , голови Одеської районної ради Одеської обл. ОСОБА_20 , депутата обласної ради ОСОБА_8 , керівника відділу цивільно-військового співробітництва НОМЕР_1 окремої штурмової бригади ОСОБА_21 , помічника начальника служби військової техніки в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_22 та депутата обласної ради ОСОБА_9 надійшли письмові клопотання про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_11 , а також в судовому засіданні апеляційного суду депутатом ОСОБА_10 було подане усне аналогічне клопотання.

З урахуванням того, що особи, які подали клопотання про взяття підозрюваного на поруки, а саме: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не з`явились в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів позбавлена можливості розглянути подані ними клопотання та безпосередньо пересвідчитись у тому, чи заслуговують такі особи на довіру, внаслідок чого вважає за необхідне подані ними клопотання залишити без розгляду.

Водночас, що стосується клопотань, поданих громадянами ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про взяття підозрюваного ОСОБА_11 на поруки, апеляційний суд, попри врахування того факту, що зазначені особи вочевидь заслуговують на довіру, доходить переконання про необхідність відмови в їх задоволенні з огляду на те, що запобіжний захід у вигляді поруки є занадто м`яким та не здатен буде запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Клопотання про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_11 , подане ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 залишити без розгляду.

Клопотання про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_11 , подане ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2025, якою стосовно ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.09.2025 включно, із визначенням застави в розмірі 39 364 000 грн. скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати стосовно ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 240 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 07.09.2025 включно.

Визначити ОСОБА_11 заставу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 10 598 000 (десять мільйонів п`ятсот дев`яносто вісім) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 01.09.2025, заставна сума за ОСОБА_11 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави у визначеному апеляційним судом розмірі підозрюваного ОСОБА_11 звільнити з-під варти негайно та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатись з Одеської обл. без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними, визначеними слідчим у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання (за наявності) до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині покладених обов`язків до 07.09.2025.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_11 та заставодавцю наслідки невиконання вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4